Справа № 810/1234/13-а
Суддя: Міщук М.С.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Лисенко В.І.
Суддя-доповідач: Міщук М.С.
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів: при
секретарі Міщука М.С. Бєлової Л.В.,
Гром Л.М. Коток А.О.розглянувши у
відкритому судовому засіданні
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Броварський
завод будівельних конструкцій» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду у справі за
позовом публічного акціонерного
товариства «Броварський завод
будівельних конструкцій» до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

15 березня 2013 року публічне акціонерне
товариство «Броварський завод
будівельних конструкцій» (далі
Товариство або позивач) звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду із позовом до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі ОДПІ або відповідач), у
якому просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення № від 09.08.2012
року, № від 26.09.2012 року, №
від 27.09.2012 року, № від 02.10.2012 року
повністю, № від 14.11.2012 у частині
нарахування позивачу податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за штрафними санкціями у
розмірі 68 704 грн. 08 коп.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

В апеляційній скарзі про скасування
постанови Товариство посилається на
те, що суд першої інстанції не взяв до
уваги той факт, що оскаржувані штрафні
фінансові санкції фактично були
донараховані позивачу після укладення
договору про розстрочення податкової
заборгованості при умові, що загальний
податковий борг позивача на дату
укладення відповідного договору був
повністю узгоджений з відповідачем.

Відповідно до частини 1 статті 41
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неявки у судове
засідання всіх осіб, які беруть участь
у справі, чи якщо відповідно до
положень цього Кодексу розгляд справи
здійснюється за відсутності осіб, які
беруть участь у справі (у тому числі при
розгляді справи в порядку письмового
провадження), фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Оскільки, будучи належним чином
повідомлені про час та місце судового
засідання позивач та відповідач в
судове засідання не з'явились,
фіксування звукозаписувального засобу
при розгляді справи не здійснювалось.

Перевіривши за матеріалами справи
наведені у скарзі доводи колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем було подано до ОДПІ
податкові декларації з податку на
додану вартість № від 20.05.2011 року,
№ від 20.04.2011 року, № від
30.09.2011 року, № від 19.10.2011 року, №
911627082 від 20.11.2011 року, № від 21.12.2011
року, № від 19.01.2012 року, №
від 18.02.2012 року, № від 20.03.2012 року,
№ від 19.04.2012 року, № від
20.05.2012 року, якими самостійно визначено
податкове зобов'язання, що підлягає
сплаті.

Податкове зобов'язання з податку на
додану вартість за вказаними
деклараціями було сплачене позивачем
26.07.2012 року, 27.07.2012 року, 23.05.2012 року,
08.06.2012 року, 27.07.2012 року, 30.07.2012 року,
26.07.2012 року, 25.07.2012 року, 23.07.2012 року,
20.07.2012 року, 05.07.2012 року, 06.08.2012 року,
03.08.2012 року, 02.08.2012 року, 23.08.2012 року,
22.08.2012 року, 21.08.2012 року, 17.08.2012 року,
15.08.2012 року, 13.08.2012 року, 10.08.2012 року,
27.08.2012 року, 12.09.2012 року, 10.09.2012 року,
28.08.2012 року, 27.08.2012 року, 28.08.2012 року,
12.09.2012 року, 18.09.2012 року, 17.09.2012 року,
14.09.2012 року, 13.09.2012 року, 12.09.2012 року,
24.09.2012 року, 20.09.2012 року, 28.09.2012 року,
25.09.2012 року, 24.09.2012 року.

У серпні, вересні, жовтні, листопаді 2012
року ОДПІ проведені перевірки
своєчасності сплати позивачем податку
на додану вартість, за результатами
яких складені акти № 546/15-209/01273711 від
09.08.2012 року, № 683/15-209/01273711 від 26.09.2012 року,
№ 684/15-209/01273711 від 27.09.2012 року, №
704/15-209/01273711 від 02.10.2012 року, № 826/15-209/01273711
від 14.11.2012 року.

Перевірками встановлено порушення
позивачем пункту 203.2 статті 203
Податкового кодексу України, в
результаті чого позивачем допущено
несвоєчасну cплату самостійно
визначеного податкового зобов'язання з
податку на додану вартість.

За результатами перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- № від 09.08.2012 року на суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
98 043 грн. 15 коп.;

- № від 26.09.2012 року на суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
95 683 грн. 67 коп.;

- № від 27.09.2012 року на суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
99 921 грн. 87 коп.

- № від 02.10.2012 року на суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
88 098 грн. 10 коп.

- № від 14.11.2012 року на суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
106 449 грн. 20 коп.

- № від 15.11.2012 року на суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
73 431 грн. 86 коп.

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку.

Рішенням ДПС у Київській області №
303/10/10-206/838 від 08.02.2013 року про результати
розгляду скарги позивача №01/172 від
30.11.2012 року:

- в частині оскарження податкового
повідомлення-рішення № від 02.10.2012
року залишено без розгляду;

- податкове повідомлення-рішення від
14.11.2012 року № скасовано в частині
на суму 37 745 грн. 12 коп.;

- податкове повідомлення-рішення
№ від 15.11.2012 року скасовано.

- скаргу Товариства від 30.11.2012 року №01/171
(вхідний №2054/10 від 11.12.2012 року ДПС у
Київській обл.) на податкові
повідомлення-рішення № від 09.08.2012
року, № від 26.09.2012 року та №
від 27.09.2012 року залишено без розгляду.

Таким чином позивачем оскаржують ся
податкові повідомлення рішення

- № від 26.09.2012 року на суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
95 683 грн. 67 коп.;

- № від 27.09.2012 року на суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
99 921 грн. 87 коп.

- № від 02.10.2012 року на суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
88 098 грн. 10 коп.

- № від 14.11.2012 року на суму
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
106 449 грн. 20 коп. у частині нарахування
позивачу податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за
штрафними санкціями у розмірі 68 704 грн.
08 коп

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
платежі, які призвели до порушення
строків сплати податкового
зобов'язання, здійснювались позивачем
до підписання договору про
розстрочення податкового боргу № 8 від
30.09.2012 року.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ОДПІ підписано договір №8
від 30.09.2012 року про розстрочення
податкового боргу.

За умовами вказаного договору,
платнику податків розстрочена
заборгованість з податку на додану
вартість на загальну суму 2 131 526 грн. 12
коп. під проценти строком з 30.10.2012 року
по 20.12.2012 року, в тому числі 1 667 654 грн. 65
коп. - основний платіж (ПДВ), 25 125 грн. 30
коп. - штрафна (фінансова) санкція, 211 946
грн. 17 коп. - пеня.

Всі нараховані позивачу фінансові
санкції (штраф) та нарахована пеня
станом на дату вирішення питання про
розстрочення існуючої податкової
заборгованості (підписання
відповідного договору) відповідачем
були включенні до загальної суми
розстроченого податкового боргу
згідно зазначеного вище договору.

Судом першої інстанції зазначено, що
платежі, які призвели до порушення
строків сплати податкового
зобов'язання здійснювалися позивачем
до підписання договору про
розстрочення податкового боргу від
30.09.2012 року за №8, з огляду на викладене
і оскаржувані штрафні санкції виникли
у позивача до укладення договору про
розстрочення податкового боргу.

Однак, такі висновки суду першої
інстанції є необґрунтованими,
оскільки, як встановлено колегією
суддів, штрафні санкції згідно
податкового повідомлення-рішення
№ від 09.08.2012 року виникли в картці
платника податків позивача як
необхідні до сплати у період з 23.05.2012
року по 30.07.2012 року в свою чергу штрафні
санкції згідно податкових
повідомлень-рішень № від 26.09.2012
року, № від 27.09.2012 року, № від
02.10.2012 року № від 14.11.2012 року були
нараховані відповідачем у період з
02.08.2012 року по 25.09.2012 року, що свідчить
про те, що на момент укладення договору
про розстрочення податкового боргу
вони вже обліковувалися в картці
платника податків позивача, а отже,
мали бути включенні відповідачем в
розстрочений податковий борг окремим
рядком.

Натомість, зазначені суми штрафних
санкцій були донараховані позивачу
15.10.2012 року вже після укладення та
підписання договору про розстрочення
сплати податкової заборгованості.

Відповідно до пункту 57.1 статті 57
Податкового кодексу України платник
податків зобов'язаний самостійно
сплатити суму податкового
зобов'язання, зазначену у поданій ним
податковій декларації, протягом 10
календарних днів, що настають за
останнім днем відповідного граничного
строку, передбаченого цим Кодексом для
подання податкової декларації, крім
випадків, встановлених цим Кодексом.

Тобто, вказане положення ПК України
стосується строків сплати податкових
зобов'язань, визначених самостійно
платником податку у податковій
декларації, а не строків сплати
розстрочених податкових зобов'язань,
які були визначені у договорі № 8 від
30.09.2012 року про розстрочення
податкового боргу.

З огляду на зазначене колегія суддів
вважає, що ДПІ не враховано, що вказаним
договором встановлені інші строки
сплати розстрочених податкових
зобов'язань, ніж передбачені
законодавством для сплати податкових
зобов'язань згідно поданої платником
податку податкової декларації.

Пунктом 126.1 статті 126 ПК України
передбачено, що у разі якщо платник
податків не сплачує узгоджену суму
грошового зобов'язання та/або
авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом строків,
визначених цим Кодексом, такий платник
податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу; при затримці більше 30
календарних днів, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 20
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Отже, зазначене положення ПК України
встановлює відповідальність за
несплату узгодженої суми грошового
зобов'язання протягом строків,
визначених цим Кодексом.

У даному ж випадку сплата податкових
зобов'язань була розстрочена позивачу
та строки сплати податкового
зобов'язання були визначені договором
№ 8 від 30.09.2012 року про розстрочення
податкового боргу.

Таким чином, з вищезазначеного
вбачається, що суд першої інстанції
неправомірно ототожнив порядок
застосування процедур погашення
податкового боргу платників податків,
передбачених ПК України, із порядком
виконання договору № 8 від 30.09.2012 року
про розстрочення податкового боргу.

Згідно пункту 100.1 статті 100 ПК України
розстроченням, відстроченням грошових
зобов'язань або податкового боргу є
перенесення строків сплати платником
податків його грошових зобов'язань або
податкового боргу під проценти, розмір
яких дорівнює розміру пені,
визначеному пунктом 129.4 статті 129 цього
Кодексу.

Отже, визначення строків сплати
податкового боргу має проводитись
податковим органом з урахуванням їх
перенесення, про яке йдеться в умовах
розстрочення.

Позивачем не було допущено порушення
строків сплати розстроченого
податкового боргу згідно вказаного
договору.

За таких обставин, ДПІ приймаючи
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення та включаючи суму
нарахованих згідно даних рішень
фінансових санкцій до облікової картки
платника податків порушило норми
статті 100 ПК України та умови договору
про розстрочення податкового боргу №8
від 30.09.2012 року.

Всі нараховані до підписання договору
про розстрочення податкової
заборгованості фінансові санкції мали
бути включені органом податкової
служби в загальну суму узгодженого
розстроченого податкового боргу.

Крім того, відповідно до пункту 54.5 ст. 54
ПК України якщо згідно з нормами цієї
статті сума грошового зобов'язання
розраховується контролюючим органом,
платник податків не несе
відповідальності за своєчасність,
достовірність і повноту нарахування
такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне та повне
погашення нарахованого узгодженого
грошового зобов'язання і має право
оскаржити зазначену суму в порядку,
встановленому цим Кодексом.

Разом з тим, такі дії відповідача грубо
порушують норми діючого на момент
розстрочення податкового боргу
позивача Порядку розстрочення
(відстрочення) грошових зобов'язань
(податкового боргу) платників податків,
затвердженого Наказом ДПА України від
24.12.2010 року за №1036 (далі Порядок).

Відповідно до пункту 3.1. Порядку для
розстрочення (відстрочення) грошових
зобов'язань (податкового боргу) платник
податків звертається до підрозділу
погашення податкового боргу органу
державної податкової служби за місцем
обліку такого грошового зобов'язання
(податкового боргу) з письмовою заявою
в якій зазначаються суми податків,
зборів, штрафних (фінансових) санкцій
(штрафів), пені, сплату яких платник
податків просить розстрочити
(відстрочити), а також строк
розстрочення (відстрочення) та періоди
сплати. При цьому окремо вказується
суми, строк сплати яких ще не настав, а
також строк сплати яких вже минув.

Згідно пункту 3.3. Порядку розстрочення
(відстрочення) надається окремо за
кожним податком, збором, штрафною
(фінансовою) санкцією (штрафом), пенею. У
разі якщо термін сплати грошових
зобов'язань (податкового боргу) за
окремими податками, зборами, штрафами
(фінансовими) санкціями (штрафами),
пенею та строк їх розстрочення
(відстрочення) співпадають, може
прийматися одне рішення про
розстрочення (відстрочення) із
зазначенням таких податків, зборів,
штрафних (фінансових) санкцій (штрафів),
пені окремими рядками.

Відповідно до пункту 3.5 Порядку не
пізніше наступного робочого дня з дня
прийняття або отримання рішення про
розстрочення податкового боргу орган
державної податкової служби за місцем
обліку платника податків (або за місцем
обліку його грошового зобов'язання
(податкового боргу) укладає з цим
платником договір про розстрочення
(відстрочення) грошових зобов'язань
(податкового боргу).

Згідно із пунктом 3.6. Порядку, у день
укладення договору про розстрочення
(відстрочення) підрозділ погашення
податкового боргу вносить до журналу
(додаток №3) відомості про укладений
договір, які переносяться до АІС
органів державної податкової служби.
Не пізніше дня, наступного за днем
внесення до журналу відомостей про
укладений договір, копія такого
договору передається підрозділу
обліку і звітності для проведення
звірки повноти та правильності
відображення розстрочених
(відстрочених) сум в АІС органів
державної податкової служби.

Пунктом 3.7. Порядку визначено, якщо на
дату підписання договору суми грошових
зобов'язань (податкового боргу)
платника податків були вже частково
погашені, то в договорі вказується сума
грошового зобов'язання (податкового
боргу), визначеної в АІС на момент
підписання договору.

Враховуючи викладене, сума податкового
боргу, розмір якої визначений за даними
АІС на момент підписання договору про
розстрочення є остаточним та фактичним
податковим боргом платника податків.

Суд першої інстанції не взяв до уваги
той факт, що оскаржувані штрафні
фінансові санкції фактично були
донараховані позивачу після укладення
договору про розстрочення податкової
заборгованості при умові, що загальний
податковий борг позивача на дату
укладення відповідного договору був
повністю узгоджений з відповідачем.

За наведених обставин колегія суддів
вважає, що нарахування штрафних
санкцій та їх включення (донарахування)
в облікову картку платника податків
після 30.09.2012 року є протиправними діями
відповідача, що свідчить про
протиправність винесених податкових
повідомлень-рішень.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовують висновки суду першої
інстанції, зроблені з порушенням
вищеназваних норм матеріального та
процесуального права, у зв'язку із чи
колегія суддів вважає за необхідне
задовольнити апеляційну скаргу.

Керуючись статтями 41,160, 195, 196, 198, 202, 205, 207
КАС України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства «Броварський
завод будівельних конструкцій»
задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення №
від 09.08.2012 року, № від 26.09.2012
року, № від 27.09.2012 року, №
від 02.10.2012 року повністю, № від
14.11.2012 у частині нарахування позивачу
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за штрафними санкціями
у розмірі 68 704 грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя

Судді:

Головуючий суддя

Міщук М.С.

Судді:

Бєлова Л.В.

Гром Л.М.