Справа № 2а-395/12/2770
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року м.
Київ К/9991/51652/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою товариства з
обмеженою відповідальністю "Авєнір" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Севастополя від 06 березня 2012
року та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 04 липня 2012 року у справі за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Авєнір" до
Управління Пенсійного фонду України в
Нахімовському районі м. Севастополя
про повернення коштів,

в с т а н о в и л а:

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Авєнір" звернулось
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Нахімовському районі міста
Севастополя про повернення коштів в
сумі 38045,95 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивач має переплату зі страхових
внесків у сумі 38045,95 грн., яка утворилась
у результаті зарахування 42 відсотків
від сплати єдиного податку, у
поверненні якої відповідачем
відмовлено.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 06 березня 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2012
року, у задоволенні позову відмовлено.

У поданій касаційній скарзі товариство
з обмеженою відповідальністю "Авєнір" з
посиланням на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просило скасувати зазначені вище
судові рішення та ухвалити нове, яким
позов задовольнити в повному обсязі.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що з 01 квітня по 31 грудня
2010 року позивач перебував на спрощені
системі оподаткування, обліку та
звітності.

З липня 2006 року по грудень 2010 року
включно, середньомісячний фонд оплати
праці позивача складав 674 гривні 08
копійок. Сума страхових внесків (по
тарифу 33,2%), яка підлягала сплаті за цей
період складала 12274 гривні 82 копійки і
перерахована позивачем самостійно без
пропуску строків, у розмірі 1782 гривні 97
копійок. Сума 42% від сплати єдиного
податку, що надійшла від позивача,
склала 48537 гривень 80 копійок, яка була
зарахована в рахунок сплати страхових
внесків 33,2%.

01 серпня 2011 року спеціалістом
відповідача та головним бухгалтером
позивача підписано акт звірки,
відповідно до якого станом на 01 січня
2011 року у позивача є переплата по
страховим внескам у розмірі 37 181 гривні
95 копійок.

З питання повернення коштів позивач
неодноразово звертався до органу
пенсійного фонду, однак у поверненні
коштів було відмовлено з тих підстав,
що залишок коштів, що надійшли від
сплати єдиного податку не є переплатою
по страховим внескам, у зв'язку з чим
поверненню не підлягає.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з позицією якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування є цільовим
загальнообов'язковим платежем, вони не
входять до системи оподаткування, на
них не поширюється податкове
законодавство, у зв'язку з чим
положення законодавства щодо
повернення надміру або помилково
сплачених страхових внесків не можуть
бути застосовані до сум, які були
сплачені підприємством у складі
єдиного податку.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 3 Указу Президента
України № 727/98 від 03 липня 1998 року "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
й звітності суб'єктів малого
підприємництва" (чинного на час
виникнення спірних відносин) суб'єкти
підприємницької діяльності - юридичні
особи сплачують єдиний податок
щомісяця не пізніше 20 числа наступного
місяця на окремий рахунок відділень
Державного казначейства України.
Відділення Державного казначейства
України наступного дня після
надходження коштів перераховують суми
єдиного податку у таких розмірах: до
Державного бюджету України - 20
відсотків; до місцевого бюджету - 23
відсотки; до Пенсійного фонду України -
42 відсотки; на обов'язкове соціальне
страхування - 15 відсотків.

Оскільки позивач під час накопичення
спірної суми був платником страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
відповідна частина єдиного податку
зараховувалась Управлінням Пенсійного
фонду на погашення зобов'язань з їх
сплати.

У вказаній справі спір зводиться до
встановлення права на повернення
частини єдиного податку, яка
перерахована до органу Пенсійного
фонду та за розміром перевищує суму
належних до сплати страхових внесків
за відповідний період.

Відповідно до частини тринадцятої
статті 20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" суми надміру сплачених чи
помилково сплачених страхових внесків
до солідарної системи повертаються
страхувальникам або за їх згодою
зараховуються в рахунок майбутніх
платежів страхових внесків у порядку і
в строки, визначені правлінням
Пенсійного фонду.

Згідно з підпунктом 17 пункту 11
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року N 21-1, чинним до 31.12.2010
було передбачено, що суми надміру
сплачених чи помилково сплачених
страхових внесків та інших платежів (в
тому числі частина єдиного та
фіксованого податків, що надходить за
найманих працівників суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
відповідний особливий спосіб
оподаткування) повертаються
страхувальникам або за їх згодою
зараховуються в рахунок майбутніх
платежів страхових внесків.

З 01.01.2011 набрала чинності постанова
правління Пенсійного фонду України від
27.09.2010 №21-1, якою затверджено Порядок
зарахування в рахунок майбутніх
платежів єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування або повернення
помилково сплачених коштів.

Згідно з пунктом 4 зазначеного Порядку
повернення коштів здійснюється у
випадках: помилкової або надмірної
сплати сум єдиного внеску та/або
застосованих фінансових санкцій або
інших коштів на відповідний рахунок
органу Пенсійного фонду, відкритий в
органах Державного казначейства
України для їх зарахування (далі -
рахунок органу Пенсійного фонду),
відповідно до встановленого розміру
єдиного внеску;

помилкової сплати суми єдиного внеску
та/або фінансових санкцій на
неналежний рахунок органу Пенсійного
фонду.

У той же час, вказуючи на відсутність
підстав для повернення коштів,
сплачених страхувальниками у складі
єдиного податку та перерахованих
органами Державного казначейства
України до бюджету Пенсійного фонду
України, колегія суддів виходить з
того, що зазначені кошти за своєю
природою не є страховими внесками, у
зв'язку з чим на них не поширюється
законодавство щодо порядку повернення
надміру або помилково сплачених
страхових внесків.

Так, відповідно до статті 1 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" в
редакції, чинній до 31.12.2010, страхові
внески - це кошти відрахувань на
соціальне страхування та збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, сплачені згідно із
законодавством, що діяло раніше; кошти,
сплачені на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
відповідно до цього Закону.

Згідно з частинами третьою, четвертою
статті 18 цього ж Закону страхові внески
є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом. Страхові
внески не включаються до складу
податків, інших обов'язкових платежів,
що складають систему оподаткування. На
ці внески не поширюється податкове
законодавство.

У той же час, використання єдиного
податку на погашення зобов'язань зі
сплати страхових внесків не змінює
правової природи сплачених коштів,
оскільки для платника вони залишаються
податком.

Що ж стосується положень підпункту 17
пункту 11 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19 грудня 2003 року N 21-1, чинних до 31.12.2010, то
вони також не підлягають застосуванню
до спірних правовідносин, оскільки в
них йде мова про повернення частини
єдиного податку лише у тому випадку,
якщо його сплачено у більшому розмірі.

Сплата єдиного податку, якщо його
розмір розраховано правильно,
унеможливлює для платника вплив на
подальший рух відповідних коштів,
адміністрування яких віднесено до
повноважень спеціальних владних
суб'єктів.

Враховуючи викладене, зважаючи на те,
що сума коштів у розмірі 38045,95 грн., яку
позивач просить повернути як надмірно
сплачені страхові внески, складається
з коштів, сплачених у складі єдиного
податку та перерахованих органами
Державного казначейства України до
бюджету Пенсійного фонду України,
колегія суддів погоджується із
позицією судів попередніх інстанцій
щодо відсутності підстав для їх
повернення як надміру сплачених
страхових внесків.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Авєнір"
відхилити, а постанову Окружного
адміністративного суду міста
Севастополя від 06 березня 2012 року та
ухвалу Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 04 липня 2012
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

З оригіналом згідно.

Помічник судді
О.С. Коломацька