Справа № П/811/546/14
Суддя: О.В. Кравчук
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2014 року
Справа № П/811/546/14
Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Кравчук О.В.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
до відповідача - Маловисківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів та зборів України
у Кіровоградській області
про визнання протиправними та
скасування податкових
До Кіровоградського окружного
адміністративного суду звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Велта" (далі - позивач) з
адміністративним позовом до
Маловисківської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів України у Кіровоградській
області (далі - відповідач), в якому, з
урахуванням заяви про зміну позовних
вимог, просить визнати протиправними
та скасувати податкові
В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує, що не допускав порушень при
декларуванні витрат, а також при
формуванні податкового кредиту з ПДВ
та валових витрат, а тому вважає
податкові повідомлення-рішення
протиправними та такими, що не
відповідають чинному законодавству.
У судовому засіданні представниками
позивача позовні вимоги підтримано у
Відповідачем до суду подано
заперечення на позовну заяву, за якими
позов ним не визнається у повному
обсязі. Такі заперечення мотивовано
тим, що перевіркою встановлено
укладення позивачем угод без мети
настання реальних наслідків,
безпідставне включення до складу
податкового кредиту сум ПДВ за
взаємовідносинами з ТОВ
"Технопорт-груп" та неправомірне
формування витрат з ПП „Будсантех"
внаслідок укладення нікчемних
правочинів, що не мали на меті
реального настання правових наслідків.
Крім того, відповідач стверджує, що
відповідач всупереч приписам
підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138
Податкового кодексу України відніс до
витрат фінансові витрати, які
натомість мали бути включені до
собівартості кваліфікаційних активів.
За таких умов податковий орган
наполягає на правомірності
оскаржуваних позивачем податкових
повідомлень-рішень та просить суд
відмовити у задоволенні
адміністративного позову у повному
обсязі (Т.1,а.с.229-233).
У судовому засіданні представники
відповідача заперечення проти позову
За клопотанням представника позивача
(Т.3,а.с.255), яке у судовому засіданні не
заперечувалося представниками
відповідача, подальший розгляд та
вирішення справи судом було здійснено
у порядку письмового провадження.
Розглянувши подані представниками
позивача і відповідача документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно і
неупереджено оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд
Товариство з обмеженою
відповідальністю виробничо-комерційна
фірма "Велта" зареєстроване як юридична
особа Реєстраційною службою
Новомиргородського районного
управління юстиції Кіровоградської
області 13 квітня 2000 року (Т.2,а.с.69) та з
того ж часу перебуває на обліку в
податковому органі як платник
З 17 червня по 15 липня 2013 року посадовими
особами Маловисківської міжрайонної
державної податкової інспекції була
проведена документальна планова
виїзна перевірка Товариства з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційна фірма "Велта" з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 квітня по 31 грудня 2012 року .
За результатами перевірки податковим
органом було складено Акт
документальної планової виїзної
перевірки від 05 серпня 2013 року
№32/22-10ю/30912734, згідно якого контролюючий
орган дійшов висновку про порушення
- пункту 198.3 статті 198, пункту 198.6 статті
198, пунктів 201.4, 201.6 статті 201 Податкового
кодексу України № 2255-VІ від 02.12.2010 року в
частині завищення сум податкового
кредиту по податку на додану вартість
за квітень 2012 року в сумі 135917,00 грн.;
- підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138,
підпункту 185.1 статті 185, пункту 187.1
статті 187, пункту 188.1 статті 188
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток за ІІІ квартали 2012 року на
суму 364 360,00 грн. (Т.1,а.с.16-52)
На підставі висновків вказаного Акта
перевірки податковим органом було
повідомлення-рішення:
ВКФ "Велта" зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов'язань наступних періодів) з
податку на додану вартість на суму
грн - за штрафними (фінансовими)
санкціями (Т.1,а.с.55);
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
455 450,00 грн. (за основним платежем - 364 360,00
грн.; та штрафними (фінансовими)
Як вбачається матеріалів справи,
оскаржуване податкове
серпня 2013 року базується на висновках
акту перевірки про завищення позивачем
податкового кредиту за
взаємовідносинами з контрагентом ТОВ
"Технопорт-груп, внаслідок
невіднесення вказаним суб'єктом
податкової накладної №8 від 07 квітня 2011
року до податкового зобов'язання з
податку на додану вартість за квітень
2011 року (Т. 1,а.с. 31).
Що стосується правових підстав для
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість та
включення відповідних сум до
бюджетного відшкодування, суд вважає
за необхідне вказати таке.
Відповідно до пункту 200.1 статті 200
Податкового кодексу України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
За змістом пункту 200.3. статті 200
Податкового кодексу України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.
Згідно з пунктом 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, якщо в
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.
Відповідно до пункту 200.6. статті 200
Податкового кодексу України платник
податку може прийняти самостійно
рішення про зарахування в повному
обсязі належної йому суми бюджетного
відшкодування або її частини у
зменшення податкових зобов'язань з
цього податку, що виникли протягом
наступних звітних (податкових)
періодів, за наявності умов,
передбачених пунктом 200.4 цієї статті.
Зазначене рішення відображається
платником податку у податковій
декларації, яку він подає за
результатами звітного (податкового)
періоду, в якому виникає право на
подання заяви про отримання бюджетного
відшкодування згідно з нормами цієї
статті. У разі прийняття такого рішення
зазначена сума не враховується при
розрахунку сум бюджетного
відшкодування наступних звітних
(податкових) періодів.

У свою чергу, відповідно до пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з: 1)
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; 2) придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

При цьому в пункті 198.2 зазначеної
статті передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
із банківського рахунку платника
податку в оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

При цьому абзац третій пункту 198.6
статті 198 Податкового кодексу України
визначає, що у разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

З аналізу наведених правових норм у їх
системному зв'язку, суд дійшов
висновку, що необхідною умовою для
правомірності формування податкового
кредиту є фактичне здійснення
господарської операції платником
податків.

У свою чергу, фактичне здійснення
господарської операції платником
податків посвідчується, зокрема,
належно оформленими податковими
накладними та іншими первинними
бухгалтерськими документами.

При цьому суд наголошує, що
законодавець не ставить в залежність
право позивача на формування
податкового кредиту від податкового
обліку (стану) інших осіб і фактичної
сплати контрагентами податку до
бюджету. Питання формування
податкового кредиту поширюється
тільки на окремо взятого платника
податків (позивача) і не ставить цей
факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб

Щодо наявності правових підстав для
формування позивачем податкового
кредиту на суму 135917,00 грн за
взаємовідносинами з ТОВ
"Технопорт-груп" судом встановлено
наступне.

15 грудня 2010 року між ТОВ
"Технопорт-груп" (постачальник) та ТОВ
ВКФ "Велта" (покупець) укладено договір
поставки спеціальної техніки №1012/20-2
предметом якого є поставка позивачеві
спеціальної техніки, а саме: автокрану
CHANGJIANG LT-1025, новий 2008 року випуску
(Т.1,а.с.177-180).

На виконання договірних зобов'язань за
вказаним договором ТОВ "Технопорт-груп"
у квітні 2011 року виконало постачання
обумовленої договором техніки.

Факт купівлі-продажу підтверджується
наявною у матеріалах справи податковою
накладною від 07 квітня 2011 року №0000008
(Т.1,а.с.181), та відповідною видатковою
накладною (Т.1,а.с.182), актом
прийняття-передачі (Т.1,а.с.183),
відповідним технічним паспортом
(Т.1,а.с.184) на загальну суму 815 500,00 грн. (із
них ПДВ - 135 916,67 грн.).

Судом встановлено також, що розрахунок
ТОВ ВКФ "Велта" за отриманий товар,
здійснювало у безготівковій формі,
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок контрагента, про
що свідчить відповідні платіжні
доручення, картка рахунку (Т.1,а.с.186-190).

За вказаними взаємовідносинами
позивачем сформовано податковий
кредит на суму 135 916,67 грн. у квітні 2012
року (Т.1,а.с.197).

За таких умов суд вважає, що позивачем
правомірно, за наявності належно
оформлених первинних бухгалтерських
документів, зокрема, податкової
накладної від 07 квітня 2011 року, у
строки, визначені податковим
законодавством, сформовано податковий
кредит на суму 135916,67 грн за
взаємовідносинами з ТОВ
"Технопорт-груп".

Вищевикладене дає підстави для
висновку про протиправне застосування
до позивача і штрафних санкцій на суму
67959,00 грн на підставі пункту 123.1 статті
123 Податкового кодексу України
податковим повідомленням-рішенням
№.

Оскаржуване ТОВ ВКФ „Велта" податкове
повідомлення-рішення № від 28
листопада 2013 року в частині, якою
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на суму 258360,00 грн
за основним платежем та 64590,00 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями
ґрунтується на висновках акту
перевірки про завищення позивачем
валових витрат за взаємовідносинами з
ПП „Будсантех", які, на думку
податкового органу, є нікчемними та не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, суд виходить з такого.

За приписами статті 134 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
податку на прибуток підприємств є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138 - 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу, а також дохід (прибуток)
нерезидента, що підлягає оподаткуванню
згідно зі статтею 160 цього Кодексу, з
джерелом походження з України.

Водночас, відповідно до пункту 138.2
статті 138 Податкового кодексу України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У свою чергу, підпункт 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
містить застереження, за яким не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" встановлені
вимоги до первинних документів, які є
підставою для бухгалтерського та
податкового обліку.

Так, підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.4 пункту 2
Положення "Про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку", затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
№ 168/704 від 05.06.1995 року, первинні
документи (на паперових і
машинозчитувальних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному вираженні),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійсненні
господарської операції і складання
первинного документа.

З аналізу наведених правових норм у їх
системному зв'язку, суд дійшов
висновку, що необхідною умовою для
правомірності формування валових
витрат є фактичне здійснення
господарської операції платником
податків.

У свою чергу, фактичне здійснення
господарської операції платником
податків посвідчується, зокрема,
належно оформленими податковими
накладними та іншими первинними
бухгалтерськими документами.

Виходячи з викладеного, суд вважає за
необхідне дослідити правомірність
формування позивачем валових за
взаємовідносинами з ПП „Будсантех" за
серпень, вересень 2012 року..

Видами діяльності Товариства з
обмеженою відповідальністю
виробничо-комерційної фірми "Велта" за
КВЕД є, зокрема, добування руд інших
кольорових металів (07.29); добування
піску, гравію, глин і коаліну (08.12),
надання допоміжних послуг у сфері
добування інших корисних копалин та
розроблення кар'єрів (09.90), оптова
торгівля металами та металевими рудами
(46.72), неспеціалізована оптова торгівля
(46.90) (Т.2,а.с.69).

Відповідно до спеціального дозволу на
користування надрами №4275 від 13 червня
2007 року Державної служби геології та
надр України, ТОВ ВКФ "Велта" має право
на видобуток ільментових розсипних руд
з метою виробництва ільментового
концентрату на території
Бирзулівського родовища, західна
околиця с.Коробниче, Новомиргородський
район, Кіровоградська область протягом
20 років (Т.2, а.с.70-71).

Крім того, Територіальним управлінням
Державної служби гірничого нагляду та
промислової безпеки України у
Кіровоградській області видано ТОВ ВКФ
"Велта" дозвіл №162.13.35 - 13.20.0 щодо
виконання робіт підвищеної небезпеки
та експлуатацію машин, механізмів,
устаткування підвищеної небезпеки;
зокрема устаткування пов'язане з
використанням, зберіганням,
транспортуванням шкідливих речовин
(паливно-мастильних матеріалів), а саме
паливно-роздавальна колонка NOVA 1101-02
одиниці, ємність - 2 одиниці (1 із них
8,5куб.м, 1 - 8,56 куб м.). Термін дії
вказаного дозволу з 25 липня 2013 року по 25
липня 2018 року (Т.3,а.с.7). Також, позивачем
надані всі документи на устаткування
вказаної паливної колонки (сертифікати
відповідності, паспорти та інші) за
якими вбачається, що резервуар даної
роздавальної колонки може бути
використаний як місткість для
зберігання різних вогненебезпечних
рідин, та рідин, що забруднюють воду, на
складах нафтопродуктів, рідких
мінеральних добрив, також як складова
частина обладнання автозаправочних
станцій, котельних, очисних споруд
(Т.3,а.с.8-24).

У власності ТОВ ВКФ "Велта" перебуває
транспортний засіб, а саме: автомобіль
марки HYUNDAI HD120 державний номерний знак
АЕ5449ЕК, паливозаправник (Т.2,а.с.117).

04 січня 2012 року між ПП „Будсантех"
(постачальник) та ТОВ ВКФ "Велта"
(покупець) укладено договір постачання
нафтопродуктів №04/01/01 предметом якого
є поставка паливно-мастильних
матеріалів (нафтопродуктів); покупець,
в свою чергу, зобов'язується прийняти
товар та оплатити його (Т.1,а.с.80-83).

На виконання договірних зобов'язань за
вказаним договором ПП „Будсантех" у у
серпні, вересні 2012 року виконало
постачання дизельного палива марки EN
590.

Факт постачання товарів за
вищезазначеним договором
підтверджується наявними у матеріалах
справи податковими накладними від 06
серпня 2012 року №15; від 07 серпня 2012 року
№19;від 08 серпня 2012 року №20; від 09 серпня
2012 року №22; від 10 серпня 2012 року №24;від
11 серпня 2012 року №25,26; від 17 серпня 2012
року №44; від 20 серпня 2012 року №48; від 21
серпня 2012 року №52; від 22 серпня 2012 року
№54; від 23 серпня 2012 року №57; від 25
серпня 2012 рок у№59;від 27 серпня2012 року
№62;від 28 серпня 2012 року №64; від 29 серпня
2012 року №65,66; від 30 серпня 2012 року
№74;від 01 вересня 2012 року №4,5; від 03
вересня 2012 року №13;від 04 вересня 2012
року №21;від 07 вересня 2012 року №37;від 08
вересня 2012 року №394 від 11 вересня 2012
року№57;від 14 вересня 2012 року №80;від 15
вересня 2012 року;від 17 вересня 2012 року
№89;від 18 вересня 2012 року №95;від 20
вересня 2012 року №107;від 21 вересня 2012
року №114;від 24 вересня 2012 року №123;від 26
вересня 2012 року №127;від 27 вересня 2012
року №130;від 28 вересня 2012 року №133;від 29
вересня 2012 року №134; (Т.3,а.с.25-68) та
видатковими накладними (Т.1,а.с.84-124), на
загальну суму 2 546 150,40 грн.

Судом встановлено також, що розрахунок
за отриманий товар ТОВ ВКФ "Велта"
здійснювало у безготівковій формі,
шляхом перерахування коштів на
розрахунковий рахунок контрагента, про
що свідчать відповідні платіжні
доручення (Т.1,а.с.125-169).

Крім того, факт поставки
нафтопродуктів до місцезнаходження
позивача посвідчується
товарно-транспортними накладними на
відпуск нафтопродуктів та дорожніми
листами вантажного автомобіля
(Т.2,а.с.118-250;Т.3,а.с.1-4; 69-133).

Системний аналіз вищезазначених
правових норм, дослідження наявних в
матеріалах справи договору,
податкових, видаткових накладних
свідчить про те, що документи, на
підставі яких позивач включив понесені
витрати до складу валових витрат,
відповідають критеріям первинного
документу, а відтак - дії позивача щодо
формування валових витрат є
правомірними; подані позивачем
банківські документи, за якими
здійснювалася оплата товарів, є
достовірними доказами виконання
контрагентом позивача зобов'язань,
обумовлених договором постачання
нафтопродуктів.

Викладене дає підстави для висновку
про протиправне донарахування
позивачеві 64590,00 грн за штрафними
(фінансовими) санкціями на підставі
пункту 123.1 статті 123 Податкового
кодексу України.

Оскаржуване позивачем ТОВ ВКФ „Велта"
податкове повідомлення-рішення №
від 28 листопада 2013 року в частині, якою
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств на суму 106000,00 грн
за основним платежем та 26500,00 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями,
ґрунтується на висновках акту
перевірки про завищення позивачем
витрат внаслідок протиправного
включення до рядка 06.3 Декларації
„Фінансові витрати відповідно до
підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138
розділу ІІІ Податкового кодексу
України" за період з 01.04.2012 року по 31.12.2012
року відсотків за користування
банківським кредитом в сумі 28977906,00 грн
(Т.2, а.с. 10).

Відповідач вважає, що всупереч
приписам підпункту 138.10.5 пункту 138.10
статті 138 Податкового кодексу України
позивачем відніс до витрат фінансові
витрати, які натомість мали бути
включені до собівартості
кваліфікаційних активів.

Надаючи правову оцінку таким
твердженням відповідача, суд зазначає
наступне.

Підпунктом 14.1.258 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
фінансовий кредит визначено як кошти,
що надаються банком-резидентом або
нерезидентом, що кваліфікується як
банківська установа згідно із
законодавством країни перебування
нерезидента, або резидентами і
нерезидентами, які мають згідно з
відповідним законодавством статус
небанківських фінансових установ, а
також іноземною державою або його
офіційними агентствами, міжнародними
фінансовими організаціями та іншими
кредиторами - нерезидентами юридичній
чи фізичній особі на визначений строк
для цільового використання та під
процент.

Відповідно до підпункту 14.1.206 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
проценти - дохід, який сплачується
(нараховується) позичальником на
користь кредитора як плата за
використання залучених на визначений
або невизначений строк коштів або
майна. Кредитор - юридична або фізична
особа, яка має підтверджені у
встановленому порядку вимоги щодо
грошових зобов'язань до боржника (п.п.
14.1.95 п.14.1 ст.14 ПК України).

Пунктом 141.1 ст. 141 Податкового кодексу
України, яким визначено особливості
визначення складу витрат платника
податку в разі сплати процентів за
борговими зобов'язаннями, вказано, що
до складу витрат включаються будь-які
витрати, пов'язані з нарахуванням
процентів за борговими зобов'язаннями
(в тому числі за будь-якими кредитами,
позиками, депозитами, крім фінансових
витрат, включених до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку) протягом звітного періоду, якщо
такі нарахування здійснюються у
зв'язку з провадженням господарської
діяльності платника податку.

Водночас, підпункт 138.10.5 пункту 138.10
статті 138 Податкового кодексу України
містить застереження, за яким до складу
інших витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються фінансові витрати, до яких
належать витрати на нарахування
процентів (за користування кредитами
та позиками, за випущеними облігаціями
та фінансовою орендою) та інші витрати
підприємства в межах норм,
встановлених цим Кодексом, пов'язані із
запозиченнями (крім фінансових витрат,
які включені до собівартості
кваліфікаційних активів відповідно до
положень (стандартів) бухгалтерського
обліку).

Судом встановлено, що відповідно
кредитного договору про відкриття
кредитної лінії №20-2870/2-1 від 18 жовтня 2011
року Банк (Публічне акціонерне
товариство "Акціонерний комерційний
промислово-інвестиційний банк")
зобов'язався надати ТОВ ВКФ "Велта"
(позичальник) кредит шляхом відкриття
невідновлюваної кредитної лінії в
сумі, яка не може перевищувати 85 500 000
доларів США, на умовах встановлених цим
договором; а позичальник
зобов'язується повернути кредит та
сплатити проценти, встановлені цим
договором.

Банк зобов'язався видавати кредит у
безготівковій формі на підставі заявок
Позичальника шляхом перерахування
коштів з позичкових рахунків
позичальника №335/840,335/840 на
поточний рахунок позичальника
591/840 відкритий у філії "Відділення
ПАТ Промінвестбанк у
м.Дніпрпетровську". Дата остаточного
повернення всіх отриманих в межах
кредитної лінії сум кредиту - 17 квітня
2016 року (Т.3,а.с.146-189).

Суд наголошує, що відповідно до пункту
2.3. зазначеного кредитного договору
кредит надавався із цільовим
призначенням за п'ятьма напрямками:

- рефінансування заборгованості
за договором позики;

- поповнення обігових коштів;

- рефінансування заборгованості
за кредитним договором;

- фінансування капітальних
вкладень по будівництву
збагачувального виробництва;

- фінансування капітальних
вкладень по збільшенню потужності
збагачувального виробництва (Т.3,а.с. 148).

Водночас, оплата процентів за
користування кредитом здійснювалась
позивачем єдиними платежами,
безвідносно до цільового спрямування
використаних кредитних коштів, що
підтверджується наданими до суду
журналом проводок за 2012 рік (Т.3,а.с.144-145)
та відповідними підтвердженням
електронного переказу (Т.3,а.с.190-222).

З матеріалів справи вбачається, що за
перевірений період сума сплачених
позивачем відсотків за користування
кредитом становила 63905888,38 грн.
Натомість сума відсотків за
користування кредитом, відображена
позивачем у декларації з податку на
прибуток, складає 28977906,00 грн.

При цьому позивач наголошує, що за
перевірений період ним не було
створено кваліфікаційних активів, а
суми процентів, сплачених за
користування кредитом на фінансування
капітальних вкладень, не відображалися
у податковій звітності та не були
включені ним до витрат.

Водночас, відповідачем не доведено, що
саме частина процентів, сплачених за
кредитні кошти, спрямовані на
створення кваліфікаційних активів,
включена позивачем до витрат.

За приписами частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Водночас, відповідно до частини другої
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. У даному
випадку відповідачем - суб'єктом
владних повноважень - не доведено
правомірності своїх рішень.

Вищевикладене дає підстави для
висновку про протиправне застосування
до позивача і штрафних санкцій на суму
26500,00 грн на підставі пункту 123.1 статті
123 Податкового кодексу України спірним
податковим повідомленням-рішенням
№.

З огляду на встановлені судом
обставини, позивачеві було протиправно
донараховано податкові зобов'язання з
податку на прибуток підприємств та з
податку на додану вартість за основним
платежем і за штрафними санкціями, а
тому суд дійшов висновку про наявність
підстав для задоволення позовних
вимог.

Згідно частини першої статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем документально підтверджена
сплата судового збору в розмірі 487,20
грн. (Т.1,а.с.217), а тому зазначена сума
підлягає поверненню з Державного
бюджету України.

Керуючись статтями 2, 17, 71, 86, 94, 158-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів України у Кіровоградській
області № від 19 серпня 2013 року,
яким ТОВ ВКФ "Велта" зменшено суму
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
на загальну суму 203876,00 грн (135 917,00 грн -
за основним платежем та 67959,00 грн - за
штрафними (фінансовими) санкціями).

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Маловисківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів України у Кіровоградській
області № від 28 листопада 2013 року,
за яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 455 450,00 грн. (за основним
платежем - 364 360,00 грн.; за штрафними
(фінансовими) санкціями - 91090,00 грн.)

Присудити ТОВ ВКФ "Велта" судовий збір у
розмірі 487,20 грн. (чотириста вісімдесят
сім гривень, двадцять копійок) з
Державного бюджету України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Кіровоградський окружний
адміністративний суд в десятиденний
строк з дня отримання копії цієї
постанови. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
О.В.
Кравчук