Справа № 826/939/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

28 березня 2014 року № 826/939/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Федорчука А.Б., суддів: Аблова Є.В.,
Амельохіна В.В., розглянувши
адміністративну справу в письмовому
провадженні

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Газбуд-Груп"

до Міністерства аграрної
політики України

третя особа Державне підприємство
«Генічеський виноробний завод»

про скасування Наказу №422
08.07.2013р.

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України,
Суд розглядає справу у письмовому
провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Товариства з обмеженою
відповідальністю "Газбуд-Груп",
звернувся з адміністративним позовом
до Міністерства аграрної політики
України про скасування наказу
Міністерство аграрної політики та
продовольства України від 08 липня 2013
року № 422 «Про ліквідацію державного
підприємства «Генічеський виноробний
завод».

В обґрунтування заявлених позовних
вимог Позивач зазначає, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Газбуд-Груп», що являється інвестором,
одним з основних кредиторів в процесі
ліквідації підприємства вважає, що
виданий наказ Відповідача винесений з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та суперечить
закону України «Про перелік об'єктів
права державної власності, що не
підлягають приватизації» та Закону
України «Про введення мораторію на
примусову реалізацію майна», а тому
спірний Наказ підлягає скасуванню.

Позивач в судовому засіданні підтримав
позовні вимоги в повному обсязі.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує в повному обсязі з підстав
викладених в запереченнях на позовну
заяву.

Для з'ясування всіх обставин справи
Судом було залучено до розгляду справи
в якості третьої особи без самостійних
вимог Державне підприємство
«Генічеський виноробний завод» на
стороні Відповідача.

В судовому засіданні представник
третьої особи не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про
судовий розгляд справи, відповідно до
вимог статей 35, 37 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва зазначає
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Газбуд-Груп"
(позивач) 11.01.2011р. звернулося до
господарського суду Херсонської
області з позовною заявою, в якій
просить суд стягнути з Комунального
підприємства Генічеський винзавод
(відповідач) заборгованість у сумі
762122,57 грн., з яких: 718000,00 грн.
заборгованість за договорами позики,
44122,57 грн. пеня.

Рішенням Господарського суду
Херсонської області від 05.05.2011 р. було
позовні вимоги Товариства з обмеженою
відповідальністю "Газбуд-Груп"
задовольнити у повному обсязі, а саме:
«Стягнути з Комунального підприємства
Генічеський вин завод (75500, м. Генічеськ,
вул. Леніна, 200, р/р невідомий, ) на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Газбуд-Груп» (02232, м.
Київ, вул. Радянська, 23, кв.64, р/р 01 в
«Банк Богуслава», МФО 380322, ) 758000,00 грн. боргу, 44513,00 грн. пені, в
рахунок відшкодування витрат по сплаті
державного мита в сумі 8025,13 грн. та
витрати на інформаційно-технічне
забезпечення судового процесу в сумі
236,00 грн.».

Постановою державного виконавця
відділу державної виконавчої служби
Генічеського районного управління
юстиції 22.02.2012 р. було відкрито
виконавче провадження в виконавчій
справі ВП №31373495 на виконання Наказу
Господарського суду Херсонської
області від 08.08.2011 р. №9/19.

Так, 28 серпня 2012 року ТОВ «Газбуд-Груп»
звернулося до господарського суду
Херсонської області із заявою про
порушення справи про банкрутство
боржника. За вказаною заявою місцевий
господарський суд 29 серпня 2012 року
виніс ухвалу про порушення справи №
5024/1266/2012 про банкрутство КП
«Генічеський винзавод».

Проте постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 25
квітня 2013 року провадження у вказаній
справі було припинено на підставі п. 1-1
ч. 1 ст. 80 Господарського процесуального
кодексу України за відсутності
предмету спору.

При апеляційному розгляді справи суд
встановив, що на дату пред'явлення
заяви ініціюючим кредитором ще не
минув тримісячний строк, встановлений
абз. З cm. 1 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
в редакції, чинній до 19 січня 2013 року з
дня пред'явлення вимог до виконання, що
свідчить про неправомірність та
безпідставність порушення місцевим
господарським судом провадження у
справі про банкрутство КП «Генічеський
винзавод» ухвалою суду від 29 вересня 2012
року без настання тримісячного строку
виконання зобов'язання в порядку,
встановленому Законом «Про виконавче
провадження», ТОВ «Газбуд-Груп» не мало
правових підстав для звернення до
господарського суду із заявою про
порушення справи про банкрутство.

Крім того, ТОВ «Газбуд-Груп» звернулось
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Міністерства аграрної політики та
продовольства України про скасування
наказу від 5 квітня 2013 року № 76-н «Про
призначення в.о. директора КП
«Генічеський винзавод», у якому
заявляв, що Позивач є ініціюючим
кредитором у справі про банкрутство №
5024/1266/2012 КП «Генічеський винзавод»
(провадження у якій було припинено).

Окружний адміністративний суд м. Києва
прийняв Постанову від 27 вересня 2013 року
у справі № 826/9359/13-а, в якій зазначив, що
позивачем не надано належних
обґрунтувань наявності порушення його
прав чи інтересів у сфері
публічно-правових відносин шляхом
винесення наказу. Зазначеною
постановою у задоволенні позовних
вимог ТОВ «Газбуд-Груп» було
відмовлено.

З матеріалів справи вбачається, що
Міністерство аграрної політики та
продовольства України було прийнято
Наказ від 08.07.2013 р. №422 про ліквідацію
державного підприємства «Генічеський
виноградний завод», шляхом ліквідації
діяльності державного підприємства
«Генічеський виноградний завод».

Товариства з обмеженою
відповідальністю "Газбуд-Груп" 13.09.2013 р.
звернулося до Голови ліквідаційної
комісії Держаного підприємства
«Генічеський вин завод» з заявою про
визнання Позивача кредитором
Держаного підприємства «Генічеський
вин завод» в розмірі 1 082615,42 грн.

Відповідач зазначає, що після видання
наказу від 8 липня 2013 року № 422 «Про
ліквідацію державного підприємства
«Генічеський виноробний завод»
позивач в порядку, встановленому
частиною третьою статті 60
Господарського кодексу України, був
персонально та письмово повідомлений
про таке рішення і йому був роз'яснений
порядок та строки звернення з
грошовими вимогами до боржника.

Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.

Закон України від 29 вересня 2006 року №
185-V "Про управління об'єктами державної
власності" відповідно до Конституції
України визначає правові основи
управління об'єктами державної
власності.

Відповідно до статті 1 цього
Закону управління об'єктами державної
власності - здійснення Кабінетом
Міністрів України та уповноваженими
ним органами, іншими суб'єктами,
визначеними цим Законом, повноважень
щодо реалізації прав держави як
власника таких об'єктів, пов'язаних з
володінням, користуванням і
розпоряджанням ними, у межах,
визначених законодавством України, з
метою задоволення державних та
суспільних потреб.

Статтею 3 Закону України "Про
управління об'єктами державної
власності" об'єктами управління
державної власності є: майно, яке
передане казенним підприємствам в
оперативне управління; майно, яке
передане державним комерційним
підприємствам (далі - державні
підприємства), установам та
організаціям; майно, яке передане
державним господарським об'єднанням;
корпоративні права, що належать
державі у статутних капіталах
господарських організацій (далі -
корпоративні права держави); державне
майно, що забезпечує діяльність
Президента України, Верховної Ради
України та Кабінету Міністрів України;
державне майно, передане в оренду,
лізинг, концесію; державне майно, що
перебуває на балансі господарських
організацій і не увійшло до їх
статутних капіталів або залишилося
після ліквідації підприємств та
організацій; державне майно, передане в
безстрокове безоплатне користування
Національній академії наук України,
галузевим академіям наук; безхазяйне
та конфісковане майно, що переходить у
державну власність за рішенням суду.

При цьому, статтею 4 цього Закону
визначено коло суб'єктів управління
об'єктами державної власності, зокрема,
Кабінет Міністрів України; центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
управління об'єктами державної
власності; центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
політику у сфері економічного
розвитку; міністерства та інші органи
виконавчої влади (далі - уповноважені
органи управління); Фонд державного
майна України; органи, що забезпечують
діяльність Президента України,
Верховної Ради України та Кабінету
Міністрів України; органи, які
здійснюють управління державним
майном відповідно до повноважень,
визначених окремими законами; державні
господарські об'єднання, державні
холдингові компанії, інші державні
господарські організації (далі -
господарські структури).

Відповідно до підпункту 5.1. пункту
5 наказу Міністерства аграрної
політики України від 08 липня 2009 року №
470 "Про повноваження щодо управління
об'єктами державної власності, що
належать до сфери управління
Міністерства аграрної політики
України" встановлено, що укладання та
розірвання контрактів з керівниками
державних підприємств, які належать до
сфери управління Мінагрополітики,
проводиться: по підприємствах,
координацію діяльності яких
здійснюють структурні підрозділи
Міністерства - Міністром аграрної
політики України за поданням
керівників структурних підрозділів
Міністерства.

Згідно Додатку № 3 до наказу
Міністерства аграрної політики
України від 08 липня 2009 року № 470 "Про
повноваження щодо управління об'єктами
державної власності, що належать до
сфери управління Міністерства
аграрної політики України" Генічеський
вин завод віднесено до державних
підприємств, установ і організацій,
функції координації діяльності яких
покладені на Відділ розвитку
садівництва, виноградарства та
виноробства Міністром аграрної
політики України.

Положення про Міністерство аграрної
політики та продовольства України,
затверджено указом Президента України
від 23 квітня 2011 року № 500/2011, пунктом 1
якого встановлено, що Міністерство
аграрної політики та продовольства
України (Мінагрополітики України) є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України.

Мінагрополітики України є головним
органом у системі центральних органів
виконавчої влади з питань формування
та забезпечення реалізації: державної
аграрної політики, політики у сфері
сільського господарства та з питань
продовольчої безпеки держави;
державної політики в галузях рибного
господарства та рибної промисловості,
охорони, використання та відтворення
водних живих ресурсів, регулювання
рибальства та безпеки мореплавства
суден флоту рибного господарства,
ветеринарної медицини, безпечності
харчових продуктів, у сферах карантину
та захисту рослин, охорони прав на
сорти рослин, земельних відносин та
топографо-геодезичної і
картографічної діяльності, лісового та
мисливського господарства, нагляду
(контролю) в агропромисловому
комплексі.

Відповідно до пункту 5 цього Положення
Мінагрополітики України з метою
організації своєї діяльності:
забезпечує в межах повноважень
здійснення заходів щодо запобігання
корупції і контроль за їх здійсненням в
апараті Мінагрополітики України, на
підприємствах, в установах та
організаціях, що належать до сфери його
управління; здійснює добір кадрів в
апарат Мінагрополітики України, формує
кадровий резерв на відповідні посади,
організовує роботу з підготовки,
перепідготовки та підвищення
кваліфікації працівників апарату
Мінагрополітики України, а також у
сферах, що належать до компетенції
Мінагрополітики України; контролює
діяльність підприємств, установ та
організацій, що належать до сфери його
управління; тощо.

Пунктом першим частини першої статті 6
Закону України «Про управління
об'єктами державної власності» прямо
передбачено, що уповноважені органи
управління відповідно до покладених на
них завдань приймають рішення про
створення, реорганізацію і ліквідацію
підприємств, установ та організацій,
заснованих на державній власності.

За своєю правовою природою, відповідно
до норм чинного законодавства,
повноваження відповідача щодо
встановлення порядку та координації
діяльності державних підприємств,
установ і організації, з метою
формування та забезпечення реалізації
державної аграрної політики, політики
у сфері сільського господарства та з
питань продовольчої безпеки держави є
дискреційними повноваженнями та
виключною компетенцією уповноваженого
органу, в даному випадку - Міністерства
аграрної політики та продовольства
України.

Як випливає зі змісту Рекомендації
Комітету Міністрів Ради Європи №R(80)2
стосовно здійснення адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень, прийнятої Комітетом
Міністрів 11 березня 1980 року на 316-й,
нараді під дискреційним повноваженням
слід розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Проте, суд зазначає, що відповідно до
частини другої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

З аналізу матеріалів справи та норм
законів, Судом не встановлено
порушення прав Позивача зі сторони
Відповідача щодо прийняття наказу
Міністерство аграрної політики та
продовольства України від 08 липня 2013
року № 422 «Про ліквідацію державного
підприємства «Генічеський виноробний
завод».

Крім того, Суд звертає увагу, що
Позивачем не доведено в чому полягає
порушення його прав Відповідачем.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про не
обґрунтованість позовних вимог, а отже,
в задоволенні позовних вимог в частині
скасування наказу Міністерство
аграрної політики та продовольства
України від 08 липня 2013 року № 422 «Про
ліквідацію державного підприємства
«Генічеський виноробний завод» не
підлягає задоволенню.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожному гарантується право на
захист його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, Суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 99-102, 103, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий Суддя
А.Б. Федорчук

Судді
Є.В. Аблов

В.В. Амельохін