Справа № 2а-6/2012
Суддя: Мазка Н. Б.
Дата ухвалення: 2014-02-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 2а-6/2012
Провадження № 2-а/421/1/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 лютого 2014р. Первомайський міський суд
Луганської області
в складі:
судді Мазки Н.Б.

при секретарі
Жиляковій Л.М.,Криченко Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Первомайську Луганської
області
адміністративну справу за позовом

ОСОБА_1 до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Первомайську
про визнання протиправною
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень,

В с т а н о в
и в :

ПозивачкаОСОБА_1 звернулось до суду з
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Первомайську
про визнання протиправною
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, посилаючись на те, що її
позовні вимоги випливають із рішення
Первомайського міського суду від 14.05.2009
р. викладеного у формі постанови, яким
суд задовольнив її вимоги, тобто:

- визнав недійсним висновок
Первомайської міжрайонної МСЕК від
02.03.2006 р. у частині встановлення мені з
01.02.2006 р. безстроково 80% втрати
професійної працездатності та другої
групи інвалідності за наслідками
трудового каліцтва, яке мало місце у 1975
р.;

- встановив факт визнання мене
інвалідом першої групи від трудового
каліцтва 1975 р. та що втрата мною
професійної працездатності за
наслідками трудового каліцтва 1975 р.
становить 90%, що відповідає першій
групі інвалідності на період з 09 квітня
2001 р. безстроково;

- визнав недійсним висновок Луганської
обласної МСЕК № 2 від 12.03.2007 р., яким їй
встановлені протипоказання до
керування автомобілем.

На цю постанову суду Первомайською
міжрайонною МСЕК була подана
апеляційна скарга, яка ухвалою судді
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27.04.2010 р.
була повернута без розгляду. Таким
чином, відповідно до вимог ч.3 ст.254 КАС
України, постанова Первомайського
міського суду від 14.05.2009 р. набрала
законної сили після повернення
апеляційної скарги без розгляду, тобто,
27.04.2010 р.

Згідно ухвали колегії суддів Вищого
адміністративногосуду України від
20.07.2010 р. касаційна скарга
Первомайської міжрайонної МСЕК
залишена без задоволення,ухвала судді
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27.04.2010р. у
справі за її позовом до Первомайської
міжрайонної МСЕКпро визнання
недійсним висновків МСЕК про
встановлення факту визнання інвалідом
першої групи від трудового каліцтва та
90% стійкої втрати професійної
працездатності залишено без змін.

17.06.2010 р. воназвернулася до відповідача
з заявою зробити перерахунок
щомісячних страхових виплат, виходячи
з того, що постановою від 14.05.2009 р. суд
встановивфакт визнання її інвалідом
першої групи від трудового каліцтва,
яке мало місце у 1975 р. та що втрата нею
професійної працездатності за
наслідками трудового каліцтва 1975 р.
становить 90%, що відповідає першій
групі інвалідностіна період з 09.04.2001 р.
безстроково.

Вона просила відповідача доплатити
недоплачені страхові суми за минулий
час, починаючи з 09.04.2001 р. по день
виконання відповідачем рішення суду,
виходячи з того, що суд встановив факт
визнання її інвалідом першої групи від
трудового каліцтва, який мав місце у 1975
р. та що втрата професійної
працездатності за наслідками
трудового каліцтва 1975 р. становить 90%, а
також надати санаторно-курортну
путівку і забезпечити автомобілем. До
цієї заяви додала копію постанови
Первомайського міського суду від 14.05.2009
р.

На її заяву відповідач листом від 30.06.2010
р. повідомив про те, що на підставі
постановисуду від 14.05.2009 р. він не буде
робити перерахунок щомісячних
страхових виплат, так як суд цим
рішенням не зобов'язав його зробити
перерахунок та здійснювати доплату
щомісячних страхових виплат; необхідно
надати інше рішення суду, яким суд
зобов'яже відповідача зробити
перерахунок щомісячних страхових
виплат за період з 09.04.2001 р. безстроково
виходячи з того, що втрата професійної
працездатності за наслідками
трудового каліцтва 1975 р. становить 90%,
що відповідає першій групі
інвалідності.

Щодо забезпечення
санаторною-курортною путівкою,
відповідач роз'яснив про те,які
документи належить надати йому для
отримання путівки, а саме: заяву за
встановленою формою, висновок МСЕК
про потребу в санаторному-курортному
лікуванні, медичну довідкулікувальної
установи заспеціальною формою.Щодо
забезпечення автомобілем, відповідач
повідомив про те, що рішенням суду його
не зобов'язано взяти її на облік та не
визначено її потребу в забезпеченні
автомобілем.

Таким чином, виник спір щодо виконання
відповідачем рішення суду у частині
перерахунку щомісячнихстрахових
виплат, доплати недоплаченої частини
щомісячних страхових виплат, взяття на
облік для забезпечення автомобілем та
надання санаторної-курортної путівки.

ВАТ «Первомайський завод
залізобетонних виробів №3» визнаний
банкрутом на підставі рішення
Луганського господарського суду від
23.12.2002 р., а на підставі ухвали цього ж
суду від 26.02.2004 р. завод ліквідовано без
правонаступника.Таким чином, уся
заборгованість, яку мав ВАТ
«Первомайський завод залізобетонних
виробів №3» переднею з виплати
матеріальної та моральної шкоди,
підлягає стягненню з відповідача у
даній справі.

30.09.2001 р. ВАТ «Первомайський завод
залізобетонних виробів №3» передав, а
відповідач прийняв її особову справу -
потерпілої на виробництві про виплату
на відшкодування шкоди втраченого
заробітку, спричиненого при виконанні
трудових обов'язків. Про цю обставину
свідчить акт №18 приймання-передачі
особових справ потерпілих на
виробництві від 30 09.2001 р., складений
уповноваженою комісією від
відповідача та стороною, яка передає.

У її особовій справі знаходиться
постанова відповідача від 12.09.2001 р. №4393
«Про продовження раніше призначеної
страхової виплати», на підставі якої з
01.04.2001 р. безстроково відповідач
продовжив виплату їй частини
втраченого заробітку врозмірі 133 гр 54 к.

Також у особовій справі знаходиться
додаток №4 - довідка, яка має назву«про
розмір втраченого заробітку, витрат на
медичну та соціальну допомогу та інших
страхових виплат на дату передачі
особової справи потерпілого», що
складена посадовими особами ВАТ
«Первомайський завод залізобетонних
виробів №3», у якій зазначено про те,
щостаном на 01.04.2001 р. сума відшкодування
втраченого мною заробітку становить 133
гр 54 к, а заборгованість, яка
накопичилась до 01.04.2001 р. складає 768 гр 19
к.

У довідці ВАТ «Первомайський завод
залізобетонних виробів №3» зазначив
недостовірні відомості про те, що:
станом на 01.04.2001 р. сума відшкодування
втраченого нею заробітку становить
лише 133 гр 54 к, а заборгованість, яка
накопичилась до 01.04.2001 р. складає лише
768гр 19 к.

Фактично, суми відшкодування
втраченого нею заробітку та
заборгованості, яка накопилась до
01.04.2001 р. заводом значно занижені.

Крім того, відсутні відомості про інші
витрати на медичну та соціальну
допомогу, на які вона має право, а саме:
санаторно-курортне лікування,
необхідний спеціальний медичний та
звичайний догляд, побутове
обслуговування, придбання спеціальних
засобів пересування, придбання ліків,
виробів медичного призначення, речей
догляду за (білизни та інше).

Із заперечень представника
відповідача їй стало відомо про те, що
посадові особи ВАТ «Первомайський
завод залізобетонних виробів №3»
передали відповідачу її особову
справу, у якій знаходиться не належним
чином оформлена копія акта про
нещасний випадок, а саме: пункт 17 акта
«Діагноз по листку непрацездатності»
містить неповну інформацію про
наслідки нещасного випадку. Відповідно
до вимог п.15 Положення про
розслідування та облік нещасних
випадків на виробництві, затвердженого
постановою Президії ВЦПС від 20.05.1966 р.
зі змінами від 24.02.1975 р., передбачено, що
по закінченню тимчасової
непрацездатності потерпілого,
викликаної нещасним випадком,
адміністрація (цеха керівник
відповідної дільниці) заповнює пункт 17
акта про наслідки нещасного випадку.

У наданій заводом відповідачу копії
акту відсутній повний діагноз
наслідків нещасного випадку, так як у
пункті 17 не записано таке: «Перелом
свода черепа, у шиб головного мозга». Ця
обставина є суттєвою як для
встановлення відсотків втрати
працездатності, так і для визначення
медичної та соціальної допомоги:
надання санаторно-курортних путівок,
забезпечення автомобілем, визначення
трьох видів необхідного догляду.

Вище перелічені недоліки, які були
допущені посадовими особами заводу,
вплинули на те, що відповідач,
починаючи з 01.04.2001 р. по теперішній час,
не виплачував компенсацію за види
догляду, жодного разу не надав
санаторно-курортну путівку до
санаторію за профілем для лікування
потерпілих з травмами та
захворюваннями хребта і спинного
мозку, тобто, «спинальних» хворих, а
понесені нею витрати на придбання
ліків у зв'язку з лікуванням з приводу
загострення стану здоров'я,
викликаного ушкодженням здоров'я при
виконанні трудових обов'язків,
виплачував лише на підставі судового
рішення.

На її неодноразові письмові звернення
про надання санаторно-курортних
путівок, забезпечення автомобілем та
дорожнім кріслом-коляскою з
електроприводом, виплату компенсації
на необхідний догляд, перерахунок та
виплату щомісячних страхових виплат
виходячи із 90% втрати нею професійної
працездатності та виплату грошових сум
на інші потреби, передбачені законом,
відповідач діяв протиправно та
проявляв бездіяльність, внаслідок чого
не задовольняв її обґрунтовані вимоги.

Це полягає у наступному:

Перше. На підставі висновку Луганської
обласної МСЄК № 3 від 29.06.1993 р. у її
визнано годною до управління
автомобілем ЗАЗ з ручним керуванням на
дві здорові руки та заморюванням обох
ніг. Про цю обставину свідчить довідка
№272 від 29.06.1993 р. до акту огляду у МСЕК по
встановленню медичних показань для
забезпечення транспортними засобами з
ручним керуванням. У цій же довідці
зазначено про те, що їй встановлена
перша група інвалідності від трудового
каліцтва. Постановою суду від 14.05.2009 р.
суд визнав недійсним висновок
Луганської обласної МСЕК № 2 від 12.03.2007
р., яким їй були встановлені
протипоказання до керування
автомобілем. Судом встановлено, що я
вона медичні показання для
забезпечення транспортними засобами з
ручним керуванням - автомобілем ЗАЗ з
ручним керуванням на дві руки та
захворюванням обох ніг, але відповідач
не забезпечив її безоплатно
автомобілем відповідно до медичних
показань. Вона має право керувати
легковим автомобілем. Ця обставина
підтверджується свідоцтвом про
закінчення закладу з підготовки,
перепідготовки і підвищення
кваліфікації водіїв серії НОМЕР_1
виданим Луганською обласною
організацією Автомобільна школа, у
якому зазначено про те, що у період з
28.11.2011 р. по 25.01.2012 р. вона пройшла
підготовку за програмою категорії «В»
і їй видано посвідчення водія серії ВАЕ
№ 744569. У зв'язку з навчанням у
автомобільній школі вона понесла
витрати у сумі 1625 гр 01 к на оплату
навчання для отримання права керування
легковим автомобілем, оплату послуг
МРЕВ за видачу посвідчення водія та
здачу екзаменів, та ці витрати
відповідач не сплатив.

Друге. На підставі висновку
Первомайської міжрайонної МСЕК від
19.12.1990 р. її було визнано інвалідом
першої групи від трудового каліцтва та
встановлено, що вона потребує
стороннього догляду на період з 19.12.1990
р. до 01.12.1992 р.,тобто, на 2 роки. Ця
обставина підтверджується довідкою
МСЕК серії ВРД-К-82 № 067726, виданою 19.12.1990
р.

Повторно на підставі висновку
Первомайської міжрайонної МСЕК від
10.12.1992 р. мене було визнано інвалідом
першої групи від трудового каліцтва та
встановлено, що вона потребує
постійного стороннього догляду з
01.12.1992р. -безстроково. Ця обставина
підтверджується довідкою серії ВТЗ - 20
№ 099196, виданою 10.12.1992 р. Первомайською
міжрайонною МСЕК.

Незважаючи на ту обставину, що за
висновками МСЕК на період з19.12.1990р.
до01.12.1992 р. і з01.12.1992р. та безстроково
була встановлена потреба у наданні
постійного стороннього догляду, ВАТ
«Первомайський завод залізобетонних
виробів №З» безпідставно не
відшкодував за період з 19.12.1990р.
по21.08.1997р. витрати на два види догляду -
звичайний догляд та побутову допомогу.

За період з 21.08.1997 р. по 21.07.2001 р. витрати
на два види догляду - звичайний догляд
та побутову допомогу - були стягнуті з
заводу на підставі рішення
Первомайського міського суду від 27.07.2001
р.

Станом на 01.04.2001 р. завод мав
заборгованість перед нею з виплати
витрат на два види догляду за не лише
за період з 19.12.1990 р. до 21. 08.1997 р., а й з
виплати стягнутих витрат на два види
догляду на підставі рішення суду від
27.07.2001 р. за період з 21.08.1997 р. по 21.07.2001
р., але про цю обставину ним не було
зазначено відповідній довідці (додаток
№ 4).

Витрати на два види догляду - звичайний
догляд та побутову допомогу - за період
з 21.08.1997 р. по 21.07.2001 р., які не були
відшкодовані заводом та стягнуті з
нього на підставі рішення суду від
27.07.2001 р. були відшкодовані
відповідачем на підставі знову ж таки
рішення Первомайського міського суду
від 17.11.2004 р. (постанова відповідача №
4393 21.01.2005 р.).

Таким чином, відповідач достовірно
знав про те, що вона безстроково
визнана інвалідом першої групи і
безстроково потребує виплати витрат на
два види догляду - звичайний догляд та
побутову допомогу, але такі виплати
починаючи з 21.07.2001 р. по теперішній час
безпідставно не відшкодовував.

Третє. Залишилися не відшкодованими
заводом витрати на два види догляду -
звичайний догляд та побутову допомогу
за 6 років 8 місяців 2 дні - за період з
19.12.1990 р. по 21.08.1997 р.- тобто, по день,
починаючи з якого були стягнуті
витрати на два види догляду з заводу на
підставі рішення Первомайського
міського суду від 27.07.2001 р.

Зважаючи на те, що завод ліквідований
без правонаступника, відповідач
повинен відшкодувати за 6 років 8
місяців 2 дні - заборгованість перед
нею, яку мав ВАТ «Первомайський завод
залізобетонних виробів №3» за період
з19.12.1990р. по21.08.1997 р. за два види
необхідного догляду - постійний
сторонній догляд та побутове
обслуговування відповідно до вимог
Закону України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності.

Таким чином, відповідача необхідно
зобов'язати відшкодувати за 6 років 8
місяців 2 дні заборгованість, яку мав
ВАТ «Первомайський завод
залізобетонних виробів №З» період
з19.12.1990р. по21.08.1997р. за два види
необхідного догляду - постійний
постійній догляд та побутове
обслуговування, виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати,
відповідно до вимог ч.4 ст.34 Закону
України № 1105.

Четверте. Незважаючи на те, що у її
особовій справі, яка передана заводом
відповідачу, знаходяться довідки МСЕК
про визнання її безстроково інвалідом
першої групи від трудового каліцтва,
відповідач у період з 21.07.2001 р. по
теперішній час не відшкодовує їй
витрати на два види необхідного
догляду - постійний сторонній догляд
та побутове обслуговування.

Станом на 31.10. 2012 р. мінімальна
заробітна плата встановлена
законодавцем у розмірі1118гр. Половина
розміру мінімальної заробітної плати
буде становити 559гр, а чверть розміру
мінімальної заробітної плати буде
становити 279 гр 50 к.

Таким чином, за минулий час за період з
19.12.1990 р. по 21.08.1997 р.- тобто, за 6 років 8
місяців 2 дні (або 80 місяців 2 дні) на два
види необхідного догляду - постійний
сторонній догляд та побутове
обслуговування - відповідач не
виплатив всього 67135 гр 90 к, виходячи із
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої станом на 31.10.2012 р., а саме:
на постійний сторонній догляд -
половину розміру мінімальної
заробітної плати, всього 44757 гр 27 к (559 гр
х 80 місяців 2 дні = 44757 гр 27 к), та на
побутове обслуговування - чверті
розміру мінімальної заробітної плати
(розрахунок: 279 гр 50 к х 80 місяців 2 дні =
22378 гр 63 к).

Станом на 31.10.2012 р. на два види
необхідного догляду відповідач не
виплатив грошову компенсацію витрат
всього 67135 гр 90 к(44757 гр 27 к + 22378 гр 63 к =
67135 гр 90 к).

За минулий час за період з
19.12.1990 р. по 21.08.1997 р. необхідно
зобов'язати відповідача компенсувати
витрати на два види необхідного
догляду - постійний сторонній догляд та
побутове обслуговування - у сумі, яку
відповідач має розрахувати виходячи із
половини розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої на день
виплати - на постійний сторонній догляд
та чверті розміру мінімальної
заробітної плати, встановленої на день
виплати, - на побутове обслуговування.

П'яте. За минулий час - за
період з 21.07.2001 р.(тобто, починаючи з дня,
до якого на підставі рішення
Первомайського міського суду від 17.11.2004
р. відповідач компенсував витрати) по
теперішній час - відповідач
безпідставно не виплатив грошову
компенсацію витрат на два необхідного
догляду - постійний сторонній догляд та
побутове обслуговування.

Станом на 31.10.2012 р. - за період
з 21.07.2001 р. по 31.10.2012 р. (тобто, за 11 місяці
10 днів або 135 місяців 10 днів) на два види
необхідного догляду - постійний
сторонній догляд та побутове
обслуговування - відповідач не
виплатив всього 113476 гр 90 к, виходячи із
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої станом на 31.10. 2012 р., а
саме: на постійний сторонній догляд -
щомісячно половину розміру
мінімальної заробітної плати, всього
75651 гр 30 к(559 гр х 135 місяців 10 днів = 75651 гр
30 к) та на побутове обслуговування -
чверті розміру мінімальної заробітної
плати щомісячно - всього 37825 гр 66 к(279 гр
50 к х 135 місяців 10 днів = 37825 гр 66 к). Разом
на два види необхідного догляду за
минулий час відповідач не компенсував
станом на 31.10.2012 р.113476 гр 90 к(75651 гр 30 к +
37825 гр 66 к = 113476 гр 90 к).

Таким чином, за
вищезазначений минулий час за період
з 21.07.2001 р. по день ухвалення рішення
суду,необхідно зобов'язати відповідача
компенсувати витрати на два
необхідного догляду - постійний
сторонній догляд та побутове
обслуговування - у сумі, яку відповідач
має розрахувати виходячи із половини
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати - на
постійний сторонній догляд та чверті
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати, - на
побутове обслуговування.

Крім того, необхідно
зобов'язати відповідача виплачувати
щомісяця безстроково, починаючи з дня,
який прямує після дня ухвалення
рішення судом, витрати на два види
необхідного - постійний сторонній
догляд та побутове обслуговування,
виходячи із половини розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати, - на
постійний сторонній догляд та чверті
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати, - на
побутове обслуговування.

Шосте. На підставі висновку
ЛКК № 2039 Первомайської
багатопрофільної лікарні №2 від 25.09.2012
р. встановлено, що вона, позивачка,
потребує надання масажу ніг 3-4 рази на
рік. Надання масажу - є спеціальним
медичним доглядом. Відповідач не
виплачує їй витрати на спеціальний
медичний догляд.

Таким чином, необхідно
зобов'язати відповідача виплачувати
кожного року протягом чотирьох
місяців на рік безстроково, починаючи
з 25.09.2012 р. витрати на спеціальний
медичний догляд у розмірі, який не може
бути меншим (на місяць) розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати.

Сьоме. Щодо неправильного -
заниженого - визначення роботодавцем
суми середньомісячного заробітку та
розміру щомісячного відшкодування
втраченого заробітку, на підставі яких
відповідач продовжив щомісячні
страхові виплати. Ці вимоги
підтверджуються наступним:

Для відшкодування
втраченого заробітку, на підставі
діючого на той час законодавства,
заводом був визначений її
середньомісячний заробіток за 12
календарних місяців, які - передували
ушкодженню здоров'я, яке мало місце
08.07.1975 р. Він становив 166 рублів 93
копійки.

Для порівняння розміру її
щомісячного доходу - робітникам і
службовцям, зайнятим у галузях
національної економіки у 1975р.:
постановою ЦК КПРС, Ради Міністрів СРСР
від 26.09.1967 р. № 888 «Про заходи по
подальшому підвищенню добробуту
радянського народу» з 01.01.1968 р. був
збільшений мінімальний розмір
заробітної плати робітників і
службовців усіх галузей народного
господарства до 60 рублів на місяць.

Її середньомісячний
заробіток для розрахунку розміру
відшкодування шкоди, визначений за 12
місяців, які передували ушкодженню
здоров'я, у 2,782 рази перевищував
мінімальний розмір середньомісячної
заробітної плати, встановленої
законодавцем (166.93 : 60 = 2,782).

Крім того, її середньомісячний
заробіток для розрахунку розміру
відшкодування шкоди, визначений за 12
місяців, які передували ушкодженню
здоров'я (тобто, за період з липня
1974р.-по червень 1975р.), у 1,25 рази був
більшим від середньомісячної
заробітної плати робітників і
службовців зайнятих у галузях
національної економіки.

Показники середньомісячної заробітної
плати робітників і службовців,
зайнятих у галузях національної
економіки, зазначені у додатку №1 до
постанови Кабінету Міністрів України
від 20.11.2003 р. №1783, за 1975рік
середньомісячна заробітна плата
складала 133 рублі 54 копійок(166 руб 93 к : 133
руб 54 к = 1,25).

Середня заробітна плата штатних
працівників по виду діяльності
«Виробництво виробів з бетону для
будівництва» за 2011 рік становила 2326 гр
10 к. Ця обставина підтверджується
листом Державного підприємства
«Інформаційно-аналітичне агентство»
Державної служби економіки України від
31.08.2012 р. надісланим на її запит.

Позивачка вважає, що у 2012 р. розмір
відкоригованого середньомісячного
заробітку, виходячи з якого відповідач
має відшкодовувати їй втрачений
заробіток - щомісячні страхові виплати
- має бути більшим від середньої
заробітної плати штатних працівників
по виду діяльності «Виробництво
виробів з бетону для будівництва» за
2011р.

Відповідач виплачує їй у теперішній
час щомісячну страхову виплату у
розмірі 754 гр 43 к, виходячи із 80% втрати
професійної працездатності, яку він
розрахував станом на 01.03.2012 р. із
відкоригованої середньомісячної
заробітної плати у розмірі 943 гр 04 к
відповідно до постанови правління
Фонду від 30.03.2012 р. №15.

На підставі постанов правління Фонду
від 30.03.2012 р. №15 та від 21.09.2012 р. №31, з
01.03.2012 р. а потім з 01.09.2012 р. відповідач
зобов'язаний був перерахувати розмір
щомісячних страхових виплат,
застосовуючи наступні коефіцієнти:у 2002
р. - 1,352; у 2003 р. - 1,21; у 2004 р. - 1,228; у 2005 р. -
1,275; у 2006 р.- І,367; у 2007 р. - 1,292; у 2008 р. - 1,125; у
2009 р. - 1,063; у 2010 р. - 1,00; у 2011 р. -1,102; у 2012 р. -
1,176.

Розмір відкоригованої відповідачем
середньомісячної заробітної плати не
лише менший від середньої заробітної
плати у галузі господарства, у якій
вона працювала до ушкодження
здоров'я,він є навіть меншим від
законодавчо встановленої мінімальної
заробітної плати у розмірі 1134 гр,
встановленої станом на 01.12. 2012 р. Таким
чином, відповідачем не відшкодовується
їй втрачений внаслідок трудового
каліцтва заробіток.

Порушення її права на отримання
втраченого заробітку сталося
внаслідок неправильних перерахунків
розміру відшкодування шкоди,
заподіяної їй каліцтвом, пов'язаним з
виконанням трудових обов'язків.
Спочатку неправильні перерахунки
допустив завод, а в подальшому
відповідач.

Перший перерахунок відшкодування
шкоди, який мав провадитися заводом:

У зв'язку з проведенням заходів щодо
лібералізації цін та заходів з метою
посилення соціального захисту
населення, постановою Кабінету
Міністрів України від 31.12.1991 р. №391 «Про
перерахунок розміру відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом або іншим пошкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ними
трудових обов'язків» передбачалося
здійснити з 01.01.1992р. перерахунок раніше
визначених розмірів відшкодування
шкоди працівникам, які постраждали
внаслідок каліцтва, пов'язаного з
виконанням ними трудових обов'язків,
виходячи з рівня середньої заробітної
плати відповідних категорій
працівників по підприємству за жовтень
- грудень 1991 року. При цьому якщо розмір
відшкодування шкоди зменшується проти
раніше визначеного, то зберігається
попередній його рівень.

Для потерпілих, яким втрата
професійної працездатності була
встановлена до 1992 р. та які вже
працювали по професії, з якою пов'язано
ушкодження здоров'я, з 01.01.1992 р.
постановою Кабінету Міністрів України
від 31.12.1991 р. № 391впершебув передбачений
перерахунок з визначених сум
відшкодування шкоди, виходячи із
середньомісячного заробітку за 4
квартал (жовтень - грудень) 1991 р. по
професії відповідного розряду або
посади виробничого
підрозділу(дільниці, цеху), де
потерпілий працював до спричинення
каліцтва.

Розрахований відповідно до ступеня
втрати професійної працездатності
розмір відшкодування шкоди повинні
були підвищити на коефіцієнт
фактичного росту тарифних ставок, який
склався з 01.12.1991 р. Але на деяких
підприємствах підвищення тарифних
ставок відбувалося з 01.01.1992 р. у зв'язку
з підвищенням мінімальної заробітної
плати з 01.12.1991 р. У такому разі розмір
відшкодування шкоди необхідно було
підвищувати на коефіцієнт підвищення
мінімальної заробітної плати.
Перерахована таким чином сума
відшкодування шкоди повинна була
виплачуватися до 01.05.1992 р.

Вона, позивачка, не має достовірних
відомостей про те, чи провадився
заводом перерахунок розміру
відшкодування шкоди, заподіяної їй
каліцтвом, на підставі цієї постанови.

Указом Президента України від 09.01.1992
р.№34 з 01.12.1991 р. був установлений
мінімальний розмір заробітної плати 400
карбованців на місяць.

Відповідно до цього Указу постановою
Кабінету Міністрів України від 17.01.1992 р.
№21 «Про заходи у зв'язку з підвищенням
мінімального розміру заробітної
плати» передбачалося підвищити за
грудень на 116% розміри відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням ними
своїх трудових обов'язків.

Їй не відомо про те, чи завод
підвищував мені за грудень на 116%
розмір відшкодування шкоди, як це
передбачалося вищезазначеною
постановою КМУ.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 21.03.1992 р. №140 «Про додаткові заходи у
зв'язку з підвищенням заробітної
плати» підприємствам, що перебувають
на господарському розрахунку, з
урахуванням фінансових можливостей
дозволено коригувати суми, які
відповідно до чинного законодавства
обчислюються із середнього заробітку,
виходячи з установлених тарифних
ставок та посадових окладів.

Їй також не відомо про те, чи коригував
завод суми, які виплачував їй на
відшкодування шкоди, відповідно до
постанови КМУ від 21.03.1992 р. №140.

Постановою Верховної Ради України «Про
підвищення соціальних гарантій для
населення» 29.04.1992 р. №2301 - Х11 було
установлено з 01.05.1992 р. мінімальну
заробітну плату в розмірі 900
карбованців на місяць.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 26.05.1992 р. №276«Про заходи щодо
виконання постанови Верховної Ради
України від 29.04.1992 р. «Про підвищення
соціальних гарантій для населення»
передбачалося: підприємствам,
установам і організаціям провести з 1
травня 1992 р. перерахування розмірів
відшкодування шкоди,заподіяної
працівникам каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ними своїх трудових
обов'язків, виходячи із середньої
заробітної плати відповідних
працівників підприємств,установ,
організацій за січень - квітень 1992 р.,
відкоригованого на величину
фактичного підвищення тарифних ставок
і посадових окладів. Сума заробітної
плати до 1 травня 1992р. збільшується на
величину підвищення на підприємстві
тарифних ставок і посадових окладів.

Указом Президента України «Про реформу
грошової системи України» від 07.11.1992 р.
54992 з 12 .11.1992 р. було припинено
функціонування рубля в грошовому обігу
на території України. Натомість,
єдиним засобом платежу став
український карбованець,
представником якого в готівковому
обігу виступав купон Національного
банку України. Переоцінка активів і
пасивів рублевої готівки
встановлювалась у співвідношенні 1 до 1
без обмежень по сумах коштів.

Другий перерахунок був передбачений з
01.05.1992 р. вищеназваною постановою
Кабінету Міністрів України від 26.05.1992
р.№276.

Він провадився виходячи із
середньомісячного заробітку
відповідних працівників за січень -
квітень 1992 р. відкоригований на
величину фактичного підвищення
тарифних ставок і посадових окладів.

Із розрахованого таким чином
середньомісячного заробітку за січень
- квітень 1992 р. почався базовий розмір
відшкодування шкоди, який, починаючи з
01.11.1992 р,згідно до постанов Кабінету
Міністрів України «Про заходи у зв'язку
з підвищенням пального розміру
заробітної плати» від:03.12.1992 р. №676;
26.01.1993 р. №46; 02.06.1993 р. №392; 30.08.1993 р. №671;
02.12.1993 р. №974; 20.10.1994 р. №720; 08.02.1995 р. №102, а
в наступному на підставі пункту 28
Правил відшкодування власником
підприємства, установи і організацій
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я, з виконанням ним трудових
обов'язків, затверджених постановою
Кабінету Міністрів від 23.06.1993 р. №472, з
наростаючим підсумком перераховувався
при кожному підвищенні тарифних ставок
на підприємстві.

Відповідно до вище перелічених
постанов Кабінету Міністрів України
«Про заходи у зв'язку з підвищенням
мінімального розміру заробітної
плати», перерахунок відшкодування
шкоди,заподіяної працівникові
внаслідок трудового каліцтва при
виконанні ним трудових обов'язків,
шляхом множення розміру відшкодування
шкоди на фактичний коефіцієнт
підвищення тарифних ставок (посадових
окладів) відповідним працівникам
підприємства.

Пунктом 28 вищеназваних Правил
відшкодування шкоди передбачалося
перерахування розміру відшкодування
шкоди (втраченого заробітку) у разі: -
підвищення мінімального розміру
заробітної плати в порядку,
визначеному законодавством; -
підвищення тарифних ставок (окладів)
працівників госпрозрахункових
підприємств або заробітної відповідно
до колективного договору.

При визначенні базового розміру
відшкодування шкоди,завод допустив
перекручення та зниження
середньомісячного заробітку
відповідних працівників -
формувальників - за січень-квітень 1992 р.

Посадові особи заводу допустили
неправильний розрахунок
середньомісячного заробітку
відповідних працівників і неправильне
коригування середнього заробітку
відповідних працівників на величину
фактичного підвищення тарифних ставок
і посадових окладів, так як не всю суму
заробітної плати, яка була нарахована
відповідним працівникам до 1 травня 1992
р. збільшили на величину підвищення на
підприємстві тарифних ставок і
посадових окладів.

Ця обставина підтверджується
письмовими доказами:

- архівною довідкою №1174 від 08.10. 2012 р.;

- виданою їй заводом довідкою без
номеру та без дати про заробітну плату
за січень-квітень 1992 р. про те, що з
урахуванням коригування
середньомісячної заробітної плати на
величину підвищення тарифних ставок
та посадових окладів середньомісячний
заробіток складає 166 гр 93 к. Цей розмір
заробітку взятий за основу при
продовженні виплати відповідачем
раніше

призначених їй щомісячних страхових
виплат.

Крім того, частково підтверджується
довідкою, виданою заводом 24.04.2002 р. за
№262 про не виплачені їй заводом суми на
відшкодування шкоди у зв'язку з втратою
професійної працездатності за період
з 01.05.1992 р. по 01.05.2001 р.

Викладені у довідці без дати та без
номеру, виданій їй заводом, відомості:

- про розмір середньомісячної зарплати
за січень - квітень 1992 р. визначений у 3861
карбованець 56 копійок із
застосуванням коефіцієнту підвищення
тарифних ставок і посадових окладів у
січні, лютому та березні 1992 р.,

- та про величину фактичного зростання
тарифних ставок і посадових окладів не

відповідає дійсності.

Ці відомості спростовуються архівною
довідкою №1174 від 08.10. 2012 р. про
фактичний розмір заробітної плати
формувальників за жовтень, листопад,
грудень 1991 р. та про фактичний розмір
заробітної плати формувальників за
січень, лютий, березень, квітень 1992 р. У
зв'язку з відсутністю у архіві
відомостей про величину фактичного
підвищення тарифних ставок та
посадових окладів станом на
січень-квітень 1992 р. по відношенню до
попереднього періоду - четвертого
кварталу 1991 р. її, позивачки,
представником виконані ці розрахунки.

Для розрахунку середньомісячної
заробітної плати формувальника за
жовтень - грудень 1991 р. взяті заробітні
плати за ці три місяці 15 формувальників
із 18 наданих архівом зважаючи на те, що
три із формувальників працювали
неповні три місяці (відсутні відомості
про нарахування сплати у
формувальників з табельними номерами
285, 286, 287 за жовтень і листопад).

Середньомісячна заробітна плата
формувальника за жовтень-грудень 1991 р.
склала 756 карбованців 94 копійок.

Для розрахунку середньомісячної
заробітної плати формувальника за
січень-квітень 1992 р. взяті заробітні
плати за ці чотири місяці 12
формувальників із 19 наданих архівом
зважаючи на те, що сім із них працювали
неповні чотири місяці (відсутні
відомості про нарахування сплати у
формувальників з табельними номерами
284, 285, 288, 291, 329, 331, 332 за один або декілька
місяців).

Середньомісячна заробітна плата
формувальника за січень-квітень 1992 р.
без коригування на величину фактичного
зростання тарифних ставок і посадових
окладів склала 3250 карбованців 14
копійок.

Коефіцієнт величини фактичного
зростання тарифних ставок і посадових
окладів розрахований шляхом ділення
розміру середньої місячної зарплати,
яка склалася за січень-квітень 1992 р. на
розмір середньої місячної зарплати,
яка склалася за жовтень-грудень 1991 р., а
саме: 3250 карбованців 14 копійок:756
карбованців 94 копійки=4,293.

Таким чином, коефіцієнт величини
фактичного зростання тарифних ставок і
посадових окладів, на який належить
відкоригувати середню зарплату за
січень-квітень 1992 р. становить 4,293.

Після коригування визначеної у розмірі
3250 карбованців 14 копійок середньої
зарплати за січень-квітень 1992 р. на
коефіцієнт величини фактичного
зростання тарифних ставок і посадових
окладів, який становив 4,293, зарплата
станом до 01.05.1992 р., яка е базову. Базовий
розмір відшкодування шкоди складає: 3250
карбованців 14 копійокх4,293=13952
карбованці 85 копійок. Далі 13952
карбованці 85 копійок х 80%=11162 карбованця
28 копійок.

Відповідно до постанови Кабінету
міністрів України від 26.05.1992 р. №276 «Про
заходи щодо виконання постанови
Верховної Ради України від 29.04.1992 р.
«Про підвищення соціальних гарантій
для населення», підприємствам,
установам і організаціям належало
провести з 01.05.1992 р. перерахування
розмірів відшкодування шкоди,
заподіяної працівникові внаслідок
каліцтва, пов'язаного з виконанням
трудових обов'язків, виходячи із
середньої зарплати відповідних
працівників підприємств за
січень-квітень 1992 р. відкоригованого на
величину зростання тарифних ставок і
посадових окладів.

З 01.05.1992 р. заводом був проведений
перерахунок розміру відшкодування
шкоди, при перерахунку ним
застосований коефіцієнт 1,4.

Зважаючи на ту обставину, що вона,
позивачка, немає можливості
перевірити достовірність,
правильність визначення і
застосування заводом коефіцієнтів
фактичного зростання тарифних ставок
та посадових окладів, вважає можливим
прийняти за основу коефіцієнти
величини фактичного зростання
тарифних ставок і посадових окладів
працівників заводу за період з 01.05.1992 р.
по 04.01.1998 р., який становить 4322.82, про що
зазначено у довідці без дати та
номеру, яка видана заводом.

Середньомісячний заробіток за січень -
квітень 1992 р. у розмірі 13952 карбованці 85
копійок підлягає коригуванню на
коефіцієнти величини фактичного
зростання ставок і посадових окладів
працівників заводу за період з 01.05.1992 р.
по 04.01.1998 р., загальний розмір якого
становить 4322,82(13952 карбованців 85
копійок х4322,82 = 60315663 карбованців 40
копійок,а розмір відшкодування шкоди -
відповідно до ступеня втрати
професійної працездатності, 4825230,70).

Третій перерахунок:

Розмір відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові ушкодженням здоров'я,
пов'язаним з виконанням ним трудових
обов'язків, переховувався в гривні
відповідно до Указу Президента від 1996
р. №762 «Про грошову реформу в Україні»,
таким чином: визначений на 02.09.1996 р.
розмір суми відшкодування шкоди в
карбованцях ділився на 100000 і в
подальшому перераховувався при
кожному підвищенні тарифних ставок
(окладів) працівників підприємств.

Для зручності у розрахунках не
відокремлюються від загального
коефіцієнту 4322,82ті коефіцієнти
величини фактичного зростання
тарифних ставок і посадових окладів,
які були застосовані заводом у 1996 та 1998
р.р.

Таким чином, відкоригований станом на
04.01.1998 р. розмір середньої зарплати в
карбованцях 60315663 карб 40 к
переховувався в гривні: ділився на 100000
(5663 карб40к: 100000 = 603 гр16 к), а розмір суми
відшкодування шкоди таким же чином
перераховувався у гривні: 4825230,70 карб :
100000 = 482 гр52 к.

З 01.04.2001 р. набрав чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.09.1999 р. №1105 - Х1У, відповідно до пункту
З Прикінцевих положень якого подальше
відшкодування шкоди особам, які
потерпіли до набрання ним чинності та
мали право на зазначені страхові
виплати і соціальні послуги,
покладалося на Фонди соціального
страхування від нещасних випадків.

Постановою від 12.09.2001 р.№4393 відповідач
продовжив раніше призначену їй виплату
у розмірі 133 гр 54 к.

Наступні перерахунки щомісячних
страхових виплат були виконані
відповідачем:

Відповідно до вимог ст.29 Закону України
№1105, яким передбачено перерахування
щомісячних страхових виплат у разі
зростання у попередньому календарному
році середньої зарплати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу ї влади з питань
статистики, відповідач щороку з 1
березня перераховував розмір
щомісячних страхових виплат, які їй
призначалися.

Так, постановою від 27.03.2012 р. з 01.03.2012 р.
відповідач призначив щомісячні
страхові виплати у розмірі 592 гр 25 к,
виходячи із відкоригованої
середньомісячної зарплати 740 гр 44 к та
80% втрати професійної працездатності.

Але станом на 01.03.2012 р. Законом України
«Про Державний бюджет України на 2012
рік» середньомісячна зарплата
встановлена у розмірі 1073 гр.

Таким чином, відкоригована
відповідачем «середньомісячна
заробітна плата» у розмірі 740 гр 44 к, з
якої визначено її втрачений заробіток,
значно менше від розміру мінімальної
зарплати, законодавчо встановленого за
просту, некваліфіковану працю, нижче
якого не може бути провадитися оплата
за виконану працівником місячну норму
праці.

При повторному огляді у цій же МСЕК
10.12.1992 р. її було визнано інвалідом
першої групи від трудового каліцтва на
період з 01.12.1992 р. - безстроково, але при
цьому втрата професійної
працездатності була встановлена 80%. Про
цю обставину свідчить копія наказу №
17к від 21.05.2001 р. ВАТ «Первомайський
завод залізобетонних виробів №3»
Виробничого об'єднання
«Ліуганськзалізобетон" Корпорації
„Укрбуд" - її роботодавця, який на
підставі цього наказу виплачував їй
лише щомісячні відшкодування
втраченого заробітку відповідно до
ступеня втрати професійної
працездатності, яку МСЕК встановив 80%.

Восьме. Пунктом 10 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодження здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23.06.1993 р. №472,
передбачалась виплата одноразової
допомоги, а саме: якщо відповідно до
медичного висновку потерпілому
встановлена стійка втрата
працездатності, одноразова допомога
потерпілому має бути не менше суми,
визначеної з розрахунку його
середньомісячного заробітку за кожний
процент втрати ним професійної
працездатності. Стійкою втратою
працездатності вважається будь-яка
втрата працездатності, що визначається
органами медико-соціальної експертизи
(МСЕК).

Дев'яте. Пунктом 11 вищезазначених
Правил передбачено відшкодування
моральної шкоди, а саме: моральна шкода
відшкодовується за заявою потерпілого
про характер моральної втрати чи
висновком медичних органів у вигляді
одноразової грошової виплати або в
іншій матеріальній формі, розмір якої
визначається в кожному конкретному
випадку на підставі: домовленості
сторін (власника або уповноваженої ним
особи); рішенням суду.

Вона, позивачка, не погодилась із
встановленням їй 80% втрати
профпрацездатності, тому зверталась до
суду з позовними вимогами про визнання
неправомірними дій МСЕК. У зв'язку з
розглядом справи, судом було
призначено проведення судово-медичної
експертизи, яка встановили. Що з 09.04.2001
р. і безстроково втрата
профпрацездатності у неї становить 90%,
та що вона є інвалідом першої групи від
трудового каліцтва.

Постановою Первомайського місткового
суду від 14.05.2009 р. по справі за її
позовом про визнання недійсним
висновків МСЕК. Було встановлено факт
визнання її інвалідом першої групи від
трудового каліцтва 1975 р. та що втрата
профпрацездатності за наслідками
трудового каліцтва 1975 р. становить 90%,
що відповідає першій групі
інвалідності на період з 09.04.2001 р.
безстроково.

З 19.12.1990 р. і безстроково вона визнана
інвалідом першої групи від трудового
каліцтва, що підтверджується довідками
МСЕК серії ВРД-К-82 №067726 від 19.12.1990 р. та
серії ВТЄ-20 №099196 від 10.12.1992 р., серії
ВТЄ-20 №099196 від 03.11.2004 р., серії МСЕ №0043479
від 02.03.2006 р., виданих Первомайською
міжрайонною МСЕК та серії МСЕ №080679 від
29.04.2002 р., виданою Луганською обласною
МСЕК №2, а також судовою постановою
Первомайського міського суду від 14.05.2009
р.

Вона, позивачка, пересувається на
короткі відстані за допомогою
дорожнього крісла-коляски або двох
палиць, так як їй внаслідок трудового
каліцтва спричинено захворювання
хребта і спинного мозку, порушена
функція ходи. Наявність захворювання
хребта підтверджується випискою із
історії хвороби, наданої санаторієм
«Ювілейний» у м.Слав'янську Донецької
області за період лікування у
санаторії з 18.03.1990 р. по 10.04.1990 р. у цій
виписці зазначено наступне: на
спондилограмі в двох проекціях
визначається остеохондроз зі
зниженням висоти диску, склерозом
замикательних пластинок, випрямленням
лордоза, незначний ретрометез хребта,
двосторонній деформуючий коксоартроз
П ступеня з різким звужуванням
суглобних щілин та інше.

Відповідно по пункту 1.2 Положення про
забезпечення потерпілих внаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання путівками
для санаторного-курортного лікування,
затвердженого постановою правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України 31.10.2007
р. №49, санаторно-курортне лікування
потерпілих здійснюється в профільних
санаторно-курортних закладах, де є
відповідна лікувально-діагностична
база, з урахуванням наявності
природних лікувальних ресурсів,
спеціального обладнання та приладів
для лікування відповідних категорій
хворих.

У пункті 2.5. цього ж Положення
перелічені документи, які потерпілі
подають до робочих органів для взяття
на облік для отримання путівки.

Вона, позивачка, щороку надавала
відповідачу необхідні документи для
забезпечення її санаторно-курортною
путівкою у санаторій для лікування
потерпілих з травмами та
захворюваннями хребта і спинного
мозку.

Пунктом 2.7. того ж Положення
передбачено, що термін перебування за
путівкою для потерпілих з наслідками
травм, захворюваннями хребта та
спинного мозку в спеціальних
санаторно-курортних закладах
становить 45 діб.

Цим же Положенням встановлена
компенсація потерпілому витрат на
проїзд до місця лікування і назад.
Особі, яка супроводжує потерпілого,
Фонд компенсує витрати на проїзд і
житло згідно із законодавством про
службові відрядження. Особи, які
супроводжують інвалідів 1 групи,
забезпечуються путівками без
лікування - лише проживання та
харчування.

Вона, позивачка, як інвалід 1 групи не
здатна обслуговувати себе самостійно.
Ця обставина підтверджується
висновком ВЛК №934 при Первомайській
багатопрофільній міській лікарні №2
від 13.06.2012 р.

Таким чином, відповідач повинен щороку
безоплатно забезпечувати її путівками
для санаторно-курортного лікування у
спеціалізованому санаторно-курортному
закладі за профілем для лікування
потерпілих з травмами та
захворюваннями хребта і спинного мозку
терміном 45 діб з супроводжуючою особою,
якій компенсувати витрати на проїзд до
місця лікування і назад, забезпечувати
проживання та харчування.

У разі самостійного придбання путівки
за вищезазначеним профілем, відповідач
зобов'язаний компенсувати їй вартість
путівки ц розмірі, не більше вартості у
санаторії відповідного профілю.

Починаючи з 08.07.1975 р., тобто з дня
нещасного випадку, яким було заподіяно
їй ушкодження здоров'я при виконанні
нею трудових обов'язків, і по
теперішній час вона душевно та фізично
страждає. Вона - людина похилого віку з
обмеженими можливостями, бажає як і всі
інші здорові громадяни, мати
можливість жити повноцінним життям.
Біль, фізичні та моральні проблеми, які
супроводжують її після каліцтва на
виробництві, потребують багато часу та
матеріальних витрат на підтримання її
здоров'я та для пристосування до побуду
у суспільстві.

Фонд зобов'язаний всебічно
підтримувати її. Допомагати, надавати
передбачені законом виплати,
компенсації, соціальні послуги і
допомога ми не лише матеріально, а й,
насамперед. Своєю увагою і чуйністю,
добрим словом, конкретною справою,
забезпечувати медикаментами і
виробами медичного призначення,
створювати умови для усунення обмежень
її життєдіяльності, відновлення
порушений і втрачених навиків до
побутової та суспільної діяльності,
надавати курс реабілітаційного
лікування в реабілітаційних та
лікувально-профілактичних установах.

Але працівники відповідача не реагують
на її законні потреби, вони не надають
їй можливості відчувати турботливе
ставлення до неї держави, у особі якої
працівники відповідача вирішують її
потреби.

Її непокоїть те принизливе, некоректне,
нечемне та бюрократично-зневажливе
ставлення працівників відповідача до
неї - інваліда 1 групи, яким вони
принизили честь та гідність при
відмові у вирішенні її проблем. Фондом
невчасно нараховуються індексація
страхових виплат.

Відповідач без законних підстав не
виконує покладені на нього обов'язки по
відновленню її здоров'я, чим спричиняє
їй душевні страждання.

Від повільні особи відповідача
відносяться до неї зневажливо, не
об'єктивно та упереджено. Про таке
негативне відношення до неї свідчить
ще й така обставина: при наданні їй
санаторно-курортної путівки до
санаторію «Озерний» їй повідомили
завідомо неправдиві відомості про
місце знаходження та профіль
санаторію.

Своєю бездіяльністю відповідач
тривалий час - на протязі 11 років -
спричиняє їй душевні страждання.

З урахуванням тривалості та
інтенсивності її душевних страждань,
завданих працівниками відповідача під
час виконання ними своїх трудових
(службових) обов'язків, вона оцінює
свої фізичні та душевні страждання 50000
гривень і вважає за необхідне моральну
шкоду, спричинену їй діями та
бездіяльністю працівників
відповідача, стягнути з відповідача.

Крім того, необхідно відновити її
порушено право, для чого необхідно
зобов'язати відповідача виконати
наступні дії:

- починаючи з дати набрання чинності
рішенням суду у даній справі взяти її
на облік для забезпечення автомобілем
з ручним керуванням і дорожнім
кріслом-коляскою з електричним
приводом та забезпечити її автомобілем
кріслом-коляскою з електричним
приводом протягом одного року від дня
взяття на облік;

- виплатити їй компенсацію витрат на
спеціальний медичний догляд у розмірі
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати, а саме, за
період з 2012 р. та безстроково - витрати
на спеціальний медичний догляд;

- виплатити їй компенсацію за період,
починаючи з 01.04.2001 р.. та виплачувати
безстроково суми витрат на два види
необхідного догляду за нею - інвалідом 1
групи: постійний сторонній догляд,
побутове обслуговування у розмірі,
передбаченому законодавством, тобто:
половини розміру мінімальної зарплати,
встановленої на день виплати - на
постійний сторонній догляд та побутове
обслуговування у розмірі чверті
мінімальної зарплати, встановленої на
день виплати;

- виплатити їй моральну шкоду у сумі 50000
гривень, завданої працівниками
відповідача під час неналежного
виконання ними своїх трудових
(службових) обов'язків;

- взяти її на облік для одержання
санаторно-курортної путівки до
санаторію відповідно до медичного
профілю спеціалізації курорту - для
лікування потерпілих з травмами та
захворюваннями хребта і спинного мозку
і щороку у весняний або осінній період
надавати їй санаторно-курортну путівку
для потерпілих з травмами та
захворюваннями хребта і спинного мозку
(спинальних хворих) терміном на 45 днів у
санаторій «Слов`янський» м.Слов`янськ
Донецької області разом з
супроводжуючою особою, яку
забезпечувати проживанням і
харчування на період її перебування у
санаторію та оплачувати
супроводжуючої особи до санаторію і у
зворотному напрямку. У разі ненадання з
будь-яких причин їй
санаторно-курортної путівку до
санаторію для лікування потерпілих з
травмами та захворюваннями хребта і
спинного мозку разом з супроводжуючою
особою, зобов'язати відповідача
виплачувати їй вартість
санаторно-курортної путівки разом з
супроводжуючою особою за цінами, які
передбачають лікування та лікування у
палатах (номерах) санаторію з
покращеннями умовами (наявності у
номері ванної або душової кімнати,
туалету);

- зробити перерахунок щомісячних
страхових виплат та доплатити
недоплачені страхові суми за минулих
час - починаючи з 09.04.2001 р. по день
набрання чинності рішенням суду - та у
подальшому безстроково виплачувати їй
щомісячні страхові виплати, виходячи з
90% втрати профпрацездатності, що
відповідає 1 групі інвалідності,
виходячи із середньої місячної
зарплати, розрахованої нею на підставі
архівної довідки про зарплату
формувальників заводу станом на 01.04.2001
р., розмір якої на цю дату складає 603 гр
16 к, застосовуючи при розрахунку
коригування цієї суми зарплати на
коефіцієнти зростання у попередньому
календарному році середньої зарплати у
галузях національної економіки за
період з 01.03.2002 р. і безстроково, у
порядку, визначеному законодавством.

Перерахунок, належить виконати на
підставі ст..2, 21, 29, 34, 40 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», ч.2 ст.2 цього ж Закону
передбачено наступне: особи, право яких
на отримання відшкодування школи
раніше було встановлено згідно з
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам и внаслідок травмування на
виробництві або профзахворювання,
пов'язаного з виконанням ними трудових
обов'язків, мають право на забезпечення
по страхуванню від нещасного випадку
відповідно до цього закону.

Пунктом 10 Правил відшкодування
власником підприємства, установи і
організації або уповноваженим ним
органом шкоди, заподіяної працівникові
ушкодженням здоров'я, пов'язаним з
виконанням ним трудових обов'язків,
затверджених постановою Кабінету
Міністрів України від 23.06.1993 р. №472,
передбачається виплата одноразової
допомоги потерпілому у випадку
встановлення стійкої втрати
працездатності. Розмір одноразової
допомоги потерпілому мав бути не менше
суми, визначеної з розрахунку його
середньомісячного заробітку за кожний
процент втрати профпрацездатності.

Зважаючи на ту обставину, що завод не
виплатив їй одноразову допомогу на
підставі п.3 розділу Х1 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р., яким
установлено, що уся заборгованість
потерпілим на виробництві, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної шкоди,
заподіяної ушкодження здоров'я,
виплачується - в разі їх ліквідації без
правонаступника - Фондом соціального
страхування від нещасних випадків.

З вини відповідача їй своєчасно та
привільно не визначено, та не виплачено
суми страхових виплат з 09.04.2001 р. по
теперішній час, виходячи із 90% втрати
нею профпрацездатності. Це полягає у
наступному:

Із постанови відповідача №4393 від 12.09.2001
р. видно, що на підставі акту від 12.09.2001
р. відповідачу передані її документи
про відшкодування шкоди, заподіяної в
наслідок нещасного випадку 08.07.19975 р. на
заводі залізобетонних виробів при
виконанні трудових обов'язків і що
розмір відшкодування втраченого нею
заробітку становить 133 гр 54 к.

Із постанови відповідача №130 від 02.07.2002
р. «Про призначення перерахованої
щомісячної страхової виплати» видно,
що середньомісячний заробіток, з якого
призначена страхова виплата становив
166 гр 93 к та що на період з 01.03.2002 р. цей
заробіток був відкоригований на
коефіцієнт зростання у попередньому
календарному році середньої зарплати у
галузях національної економіки, якій
дорівнював 12,193 і до виплати призначена
сума щомісячної страхової виплати 159 гр
31 к, виходячи із 80% втрати
працездатності.

Щороку з 01 березня відповідач при
перерахуванні суми щомісячної
страхової виплати застосовував різні
коефіцієнти зростання у попередньому
календарному році середньої зарплати у
галузях національної економіки, але
після таких перерахунків втрачений нею
заробіток їй не відшкодовувався.

Розмір її середньомісячного заробітку
до ушкодження здоров'я - 166 руб 93 к -
первинно визначений станом на 25.06.1976 р.
у радянських рублях (тобто, у тій
валюті, яка мало місце на той час в
України). Про цю обставину свідчить
розрахунок перерахованої щомісячної
страхової виплати, виконаний
відповідачем у його постанові
№1224/4393/4393/2/ від 14.04.2010 р.

Розмір цього середньомісячного
заробітку - 166 руб 93 к - визначений
станом на 25.06.1976 р., більше від розміру
середньомісячної зарплати за 1976 р.
працівників, зайнятих галузях
національної економіки, який становив
139,54. Показники розміру
середньомісячної зарплати
працівників, зайнятих галузях
національної економіки, за 1976 р.
оприлюднені постанову Кабінету
Міністрів України від 20.11.2003 р. №1783.
Співвідношення її середньомісячного
заробітку - 166,93 до розміру
середньомісячної зарплати
працівників, зайнятих галузях
національної економіки - 139,54 становить
1,1962878 (166.93:139.54=1,1962878).

Із тих же показників розміру
середньомісячної зарплати
працівників, зайнятих галузях
національної економіки, видно, що за 2001
р. середньомісячної зарплати склала 311
гр 61 к.

Про ту обставину, що посадових особам
заводу свідомо був занижений розмір
середньомісячної заробітку, виходячи з
якого розраховувався розмір
відшкодування шкоди, свідчать дані про
зарплату по виду діяльності
«виробництво виробів з бетону для
будівництва» за період з 2001 р. по 2011 р.
включно, надані Державним комітетом
Статистики.

Як зазначено раніш її середньомісячна
зарплата станом на 04.01.2001 р.
відкоригована на коефіцієнти
підвищення тарифних ставок і посадових
окладів, складає 603 гр 16 к (але не 166 гр 93
к).

За період з 25.06.1976 р. і до дня передачі
заводом її справи про відшкодування
шкоди розмір середньомісячного
заробітку коригувався з порушенням
діючого законодавства.

Таким чином, за основу її
середньомісячного заробітку, з якого
відповідачем призначалась щомісячна
страхова виплата станом на 2001 р.
необхідно взяти гривні копійки.

Починаючи з 09.04.2001 р. і по теперішній час
за кожний наступний рік щомісячну
страхову виплату необхідно
розрахувати із її середньомісячної
зарплати 603 гр 16 к, виходячи із 90% втрати
нею профпрацезданості та коефіцієнтів
зростання у попередньому календарному
році середньомісячної зарплати
працівників, зайнятих галузях
національної економіки, які
встановлені Фондом соцстрахування від
нещасних випадків.

Постановою відповідача від 12.09.2001 р.
№4393 «Про провадження раніше
призначеної страхової виплати», він
продовжив виплату раніше призначених
її роботодавцем щомісячних страхових
виплат на підставі висновку МСЕК від
22.08.1989 р. виходячи із 80% втрати
профпрацездатності, у розмірі 133 гр 54 к,
починаючи з 01.04.2001 р. безстроково.

Починаючи з 09.04.2001 р. і по теперішній час
відповідач безпідставно не виплачує їй
щомісячні страхові виплати, виходячи з
90% втрати профпрацездатності. Він
продовжує виплачувати їй щомісячні
страхові виплати виходячи з 80%
профпрацезданості, незважаючи на те, що
вона надала йому копію судового
рішення, яким визначено недійсним
висновок МСЕК щодо встановлення їй
втрати профпрацездатності 80%, що
відповідає 2 групі інвалідності та про
визнання її інвалідом 1 групи і втрати
нею 90% профпрацездатності у зв'язку з
нещасним випадком на виробництві, який
мав місце у 1975 р.

Починаючи з 09.04.2001 р. і до наступного
перерахунку, який мав місце 01.03.2002 р. ,
відповідно до її розрахунків щомісячна
страхова виплата повинна становити 542
гр 84 к (603.16х90%=542.84).

За період з 09.04.2001 р. по 01.03.2002 р. - за 10
місяців 22 дні - відповідач повинен був
виплатити їй щомісячну страхову
виплату у сум 5826 гр 48 к. за період з
12.09.2001 р. по 17.06.2002 р. відповідачем
виплачено 1224 гр 12 к. Недоплачена сума
складає 3452 гр 80 к.

Постановою відповідача від 02.07.2002 р.
«Про призначення перерахованої
щомісячної страхової виплати», з 17.06.2002
р. та безстроково їй призначено
перераховану на коефіцієнт зростання у
попередньому календарному році
середньомісячної зарплати
працівників, зайнятих галузях
національної економіки, який становив
1.193 щомісячно грошову суму у разі
часткової втрати працездатності, що
компенсує відповідну частину
втраченого заробітку, в розмірі 159 гр 31
к. відповідачем виплачено їй за період
з 17.06.2002 р. по 01.03.2003 р. 1348 гр 82 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2002 р. по 01.03.2003 р. розмір
щомісячної страхової виплати буде
становити 733 гр 92 к (603.16х1.352=815.47;
815.47х90%=733.92), а загальна сума щомісячних
страхових виплат за 12 місяців 8807 гр 04 к
(733.92х12=8807.04).

Сума недоплачених щомісячних
страхових виплат за цей період складає
7458 гр 22 к (8807.04-1348.82=7458.22).

Постановою відповідача від 25.03.2003 р.
«Про призначення перерахованої
щомісячної страхової виплати»,
середньомісячний заробіток, з якого до
01.03.2003 р. їй було призначено
перераховану страхову виплату та який
становив 199 гр 15 к, був відкоригований
на коефіцієнт зростання у попередньому
календарному році середньомісячної
зарплати працівників, зайнятих галузях
національної економіки, який становив
1.182, та після коригування
середньомісячного заробітку
призначено щомісячну грошову суму у
разі часткової втрати працездатності у
розмірі 188 гр 30 к на період з 01.03.2003 р. по
01.04.2004 р. За цей період відповідач
виплатив їй 2259 гр 60 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2003 р. по 01.03.2004 р. розмір щомісячної
страхової виплати буде становити 888 гр
05 к (603.16х1.352х1.21=986.72; 986.72х90%=888.05). загальна
сума щомісячних страхових виплат за
цей період буде складати 10656 гр 60 к. З
урахуванням виплаченої відповідачем
суми щомісячних страхових виплат за
цей період - 2259 гр 60 к, недоплачена сума
складає 8397 гр (10656.60-2259.60=8397).

Постановою відповідача від 25.03.2004 р.
«Про призначення перерахованої
щомісячної страхової виплати»,
середньомісячний заробіток, з якого
станом на 01.04.2001 р. їй було призначено
перераховану страхову виплату та який
становив 166 гр 93 к був відкоригований на
коефіцієнти зростання у попередніх
календарних роках середньої зарплати
працівників, зайнятих галузях
національної економіки, які становили:
1.193; 1.182; 1.152; та після коригування
середньомісячного заробітку, який
становив 271 гр 17 к призначено щомісячну
грошову суму у разі часткової втрати
працездатності у розмірі 216 гр 94 к на
період з 01.03.2004 р. по 25.02.2005 р. За цей
період відповідач виплатив їй
щомісячних страхових виплат всього 2603
гр 28 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2004 р. по 01.03.2005 р. розмір щомісячної
страхової виплати буде становити
1090 гр 52 к (603.16х1.352х1.21х1.228=1211 гр 69 к; 1211 гр
69 кх90%=1090 гр 52 к). Загальна сума
щомісячних страхових виплат за цей
період буде складати 13086 гр 24 к. З
урахуванням виплаченої відповідачем
суми щомісячних страхових виплат за
цей період - 2603 гр 28 к, недоплачена сума
складає 10482 гр 96 к(13086.24-2603.28=10482 гр 96 к).

Постановою відповідача від 21.01.2005 р.
«Про призначення страхової виплати
потерпілому на виробництві» їй
призначено одноразову допомогу в разі
стійкої втрати профпрацездатності в
сумі 3160 гр 59 к за рішенням суду.

Постановою відповідача від 25.03.2005 р.
«Про призначення перерахованої
щомісячної страхової виплати»,
відповідно до ч.2 ст.29 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», відповідач призначив
їй перераховану щомісячну страхову
грошову суму з 01 березня, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку у розмірі 268 гр 57 к на період з
28.02.2006 р. За це період відповідач
виплатив їй щомісячних страхової
виплат у загальній сумі 3222 гр 84 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2005 р. по 01.03.2006 р. розмір щомісячної
страхової виплати буде становити 1390 гр
41 (603.16х1.352х1.21х1.228х1.275=1544 гр 90 к; 1544 гр 90 к
х 90% = 1390 гр 41 к).

Загальна сума щомісячних страхових
виплат за цей період буде складати 16684
гр 92 к. З урахуванням виплаченої
відповідачем суми щомісячних
страхових виплат за цей період - 3222 гр 84
к, недоплачена сума складає 13462 гр 08 к
(16684.92 -222.84 = 13462.08).

Постановою відповідача від 30.09.2005 р.
«Про призначення страхової виплати
потерпілому на виробництві» їй
призначено одноразову допомогу в разі
стійкої втрати профпрацездатності в
сумі 465 гр за рішенням суду.

Постановою від 02.03.2006 р. «Про
продовження раніше призначеної
страхової виплати потерпілому», на
підставі висновку МСЕК від 02.03.2006 р. ,
який при повторному огляді її знову
було встановлено 80% втрати
профпрацездатності, відповідач з 01.03.2006
р. безстроково продовжив виплату їй
раніше призначеної щомісячної
грошової суми в розмірі 268 гр 57 к, але
тут же ним була прийнята постанова від
27.03.2006 р. «Про призначення
перерахованої щомісячної страхової
виплати з 01 березня».

Постановою від 27.03.2006 р. «Про
призначення перерахованої щомісячної
страхової виплати з 01 березня»,
відповідно до ч.2 ст.29 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», відповідач призначив
їй перераховану щомісячну грошову суму
з 01 березня, що компенсує відповідну
частину втраченого заробітку у розмірі
323 гр 09 к на період з 01.03.2006 р. -
безстроково. За період з 01.03.2006 р. по
01.03.2007 р. відповідач виплатив їй
щомісячних страхових виплат у
загальній суму 3877 гр 08 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2006 р. по 01.03.2007 р. розмір щомісячної
страхової виплати буде становити 1900 гр
41 (603.16 х 1.352 х 1.21 х 1.228 х 1.275 х 1.367= 2111гр 88; 211
гр 87 к х 90% = 1900 гр 41 к).

Загальна сума щомісячних страхових
виплат за цей період буде складати 28804
гр 92 к. З урахуванням виплаченої
відповідачем суми щомісячних
страхових виплат за цей період - 3877 гр 08
к, недоплачена сума складає 18927 гр 84 к
(2284.92 -3877.08 = 18927 гр 84 к).

Постановою від 27.07.2006 р. «Про індексацію
щомісячної страхової виплати
потерпілого», відповідач провів
індексацію щомісячної страхової
виплати в сумі 25 гр 78к.

Постановою від 27.12.2006 р. «Про індексацію
щомісячної страхової виплати
потерпілого», відповідач провів
індексацію щомісячної страхової
виплати в сумі 35 гр 86к.

Постановою від 30..03.2007 р. «Про
призначення перерахованої щомісячної
страхової виплати з 01
березня»,відповідно до ч.2 ст.29 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»,

відповідач призначив їй перераховану
щомісячну грошову суму з 01 березня, що
компенсує відповідну частину
втраченого заробітку у розмірі 382 гр 22 к
на період з 01.03.2007 р. - безстроково. За
період з 01.03.2007 р. по 01.03.2008 р. відповідач
виплатив їй щомісячних страхових
виплат у загальній суму 4586 гр 64 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2007 р. по 01.03.2008 р. розмір щомісячної
страхової виплати буде становити 2455 гр
69 к (603.16 х 1.352 х 1.21 х 1.228 х 1.275 х 1.367 х 1.292= 2728
гр 55 к; 2728 гр 55 к х 90% = 2455 гр 69 к).

Загальна сума щомісячних страхових
виплат за цей період буде складати 29468
гр 28 к. З урахуванням виплаченої
відповідачем суми щомісячних
страхових виплат за цей період - 4586гр64
к, недоплачена сума складає 24881гр 64 к
(29468 гр 28 к.-4586 гр 64 к = 24881 гр 64 к ).

Постановою від 13.09.2007 р. «Про
провадження страхової виплати
потерпілому за рішенням суду» згідно з
рішенням Первомайського міського суду
від 06.06.2007 р. відповідач продовжив
виплату їй щомісячної грошової сумі в
разі часткової втрати працездатності,
що компенсує відповідну частину
втраченого заробітку, в розмірі 554 гр 85
к, починаючи з 01.06.2007 р. - безстроково,
але у такому розмірі відповідач
виплачував щомісячні страхові виплати
лише до 01.02.2008 р., так як рішення суду
було скасовано.

Постановою від 29.02.2008 р. «Про
продовження раніше призначеної
страхової виплати потерпілому»,
відповідно до ст..40 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» відповідач продовжив
раніше призначену щомісячну грошову
суму в сумі 382 гр 22 к на період з 01.02.2008 р.
- безстроково, але виплачував цю суму
до 01.03.2008 р.

Постановою від 07.04.2008 р. «Про
призначення перерахованої щомісячної
страхової виплати з 01 березня
2008»,відповідно до ч.2 ст.29 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
відповідач призначив їй перераховану
щомісячну грошову суму, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку, в розмірі 429 гр 99 к на період
з 01.03.2008 р. - безстроково. За період з
01.03.2008 р. по 01.03.2009 р. відповідач виплатив
їй щомісячних страхових виплат у
загальній суму 5158 гр 88 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2008 р. по 01.03.2009 р. розмір щомісячної
страхової виплати буде становити 2762 гр
66 к (603.16 х 1.352 х 1.21 х 1.228 х 1.275 х 1.367 х 1.292 х
1.125= 3069 гр 62 к; 3069 гр 62 к х 90% = 2762 гр 66 к).

Загальна сума щомісячних страхових
виплат за цей період буде складати
33151гр 92 к. З урахуванням виплаченої
відповідачем суми щомісячних
страхових виплат за цей період - 5159 гр 88
к, недоплачена сума складає 27992 гр 04 к
(33151 гр 92 к -5159 гр 88 к = 27992 гр 04 к).

Постановою від 23.04.2008 р. «Про
призначення доплати», з посиланням на
рішення суду, але без зазначення цього
рішення відповідач призначив їй
доплату страхової виплати в сумі 134 гр
84 к за квітень 2008 р.

Постановою від 30.03.2009 р. «Про
призначення перерахованої щомісячної
страхової виплати з 01 березня
2009»,відповідно до ч.2 ст.29 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
відповідач призначив їй перераховану
щомісячну грошову суму, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку, в розмірі 457 гр 08 к на період
з 01.03.2009 р. - безстроково. За період з
01.03.2009 р. по 01.03.2010 р. відповідач виплатив
їй щомісячних страхових виплат у
загальній суму 5484 гр 96 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2009 р. по 01.03.2010 р. розмір щомісячної
страхової виплати буде становити 2936 гр
71 к (603.16 х 1.352 х 1.21 х 1.228 х 1.275 х 1.367 х 1.292
х1.125 х 1.063 = 3263 гр 00 к; 3263 гр 00 к х 90% = 2936 гр
71к).

Загальна сума щомісячних страхових
виплат за цей період буде складати 35240
гр 52 к. З урахуванням виплаченої
відповідачем суми щомісячних
страхових виплат за цей період - 5484 гр 96
к, недоплачена сума складає 29755 гр 56 к
(35240 гр 52 к - 5484 гр 96 к = 29755 гр 56 к).

Постановою від 14.04.2010 р. «Про
призначення перерахованої щомісячної
страхової виплати з 01 березня
2010»,відповідно до ч.2 ст.29 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
відповідач призначив їй перераховану
щомісячну грошову суму, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку, в розмірі 457 гр 08 к на період
з 01.03.2010 р. - безстроково. Виходячи із
розрахунку суми, коефіцієнт, на який
перераховувалася щомісячна страхова
виплата, становив 1. Таким чином
щомісячний розмір страхової виплати на
період з 01.03.2010 р. не змінився. За період
з 01.03.2010 р. по 01.03.2011 р. відповідач
виплатив їй щомісячних страхових
виплат у загальній суму 5484 гр 96 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2010 р. по 01.03.2011 р. розмір щомісячної
страхової виплати буде становити 2936 гр
71 к (603.16 х 1.352 х 1.21 х 1.228 х 1.275 х 1.367 х 1.292
х1.125 х 1.063 х 1.00 = 3263 гр 00 к; 3263 гр 00 к х 90% =
2936 гр 71к).

Загальна сума щомісячних страхових
виплат за цей період буде складати 35240
гр 52 к. З урахуванням виплаченої
відповідачем суми щомісячних
страхових виплат за цей період - 5484 гр 96
к, недоплачена сума складає 29755 гр 56 к
(35240 гр 52 к - 5484 гр 96 к = 29755 гр 56 к).

Постановою від 17.05.2011 р. «Про
призначення перерахованої щомісячної
страхової виплати з 01 березня
2011»,відповідно до ч.2 ст.29 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
відповідач призначив їй перераховану
щомісячну грошову суму, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку, в розмірі 503 гр 70 к на період
з 01.03.2011 р. - безстроково.

Крім того, відповідач провів
донарахування щомісячних виплат за
березень 2011 р. в розмірі 46 гр 62 к та за
квітень 2011 р. в розмірі 46 гр 62 к.

За період з .01.03.2011 р. по 01.03.2012 р.
відповідач виплатив їй щомісячних
страхових виплат у загальній сумі 6044 гр
40 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2011 р. по 01.03.2012 р. розмір щомісячної
страхової виплати буде становити 3236 гр
24 к (603.16 х 1.352 х 1.21 х 1.228 х 1.275 х 1.367 х 1.292
х1.125 х 1.063 х 1.00 х 1.102= 3595 гр 83 к; 3595 гр 83 к х
90% = 3236 гр 24 к).

Загальна сума щомісячних страхових
виплат за цей період буде складати 38834
гр 88 к. З урахуванням виплаченої
відповідачем суми щомісячних
страхових виплат за цей період - 5484 гр 96
к, недоплачена сума складає 29755 гр 56 к
(38834 гр 58к - 6044 гр 40 к = 32790 гр 48 к).

Постановою від 27.03.2012 р. «Про
призначення перерахованої щомісячної
страхової виплати з 01 березня
2012»,відповідно до ч.2 ст.29 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності»
відповідач призначив їй перераховану
щомісячну грошову суму, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку, в розмірі 592 гр 35 к на період
з 01.03.2012 р. - безстроково, але виплатив у
такому розмірі не провадив у зв'язку з
прийняттям іншої постанови.

Постановою від 18.04.2012 р. «Про
призначення перерахованої щомісячної
страхової виплати з 01 березня 2012 згідно
з постановою правління Фонду від 30.03.2012
р. №15» відповідач, посилаючись на ст.17
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» призначив їй
перераховану щомісячну грошову суму в
розмірі 754 гр 43 к, починаючи з 01.03.2012 р. -
безстроково.

Провів донарахування щомісячних
виплат за березень 2012 р. в розмірі 162 гр
08 к. У розмірі 754 гр 43 к щомісячні
страхові виплати відповідач
виплачував їй до 01.09.2012 р. і за цей
період виплатив сього 4526 гр 58 к.

Постановою «Про призначення
потерпілому перерахованої щомісячної
страхової виплати» відповідно до
постанов правління Фонду СНС від 21.09.2012
р. №31, з 01.09.2012 р. безстроково відповідач
призначив їй перераховану щомісячну
грошову суму в розмірі 936 гр 27 к. За
період з 01.09.2012 р. по 01.12.2012 р. відповідач
виплатив їй 2808 гр 81 к.

Відповідно до її розрахунків, за період
з 01.03.2012 р. по 01.03.2013 р. розмір щомісячної
страхової виплати буде становити 3805 гр
83 к (603.16 х 1.352 х 1.21 х 1.228 х 1.275 х 1.367 х 1.292
х1.125 х 1.063 х 1.00 х 1.102 х 1.176 = 4228 гр 70 к; 4228
гр 70 к х 90% = 3805 гр 83 к).

Загальна сума щомісячних страхових
виплат за 9 місяців 01.03.2012 р. по 01.12.2012 р.
буде складати 34252 гр 47 к. З урахуванням
виплаченої відповідачем суми
щомісячних страхових виплат за цей
період - 7335 гр 39 к, недоплачена сума
складає 26917 гр 08 к (34252 гр 47 к - 7335 гр 39 к
= 26917 гр 08 к).

Починаючи з 07.04.2008 р. по теперішній час у
постановах про призначення
перерахованих щомісячних страхових
виплат відповідач безпідставно
зазначає про те, що висновком МСЕК від
02.03.2006 р. їй встановлено 2 група
інвалідності.

Ця обставина не відповідає дійсності і
спростовується листом №196-Увід 19.12.2003 р.
Українського Державного
науково-дослідного інституту
медико-соціальних проблем
інвалідності, довідкою МСЕК від 02.03.2006
р. серії 2-20 АБ №0002849, виданою
Первомайською міжрайонную МСЕК та
судовим рішенням Первомайського
міського суду від 14.05.2009 р., у яких
зазначено, що за висновком МСЕК її
визнано інвалідом 1 групи від трудового
каліцтва. Ця довідка знаходиться у
відповідача в її особовій справі.

Позивачка просить визнати:

- визнати частково недійсною
постанову відповідача від 12.09.2001 р. №4393
«Про провадження раніше призначеної
страхової виплати» - у частині розміру
відшкодування втраченого заробітку
(щомісячної страхової виплати) - 133 гр 54
к, та у частині ступеня втрати
профпрацездатності - 80%;

- частково недійсним постанови
відповідача за період з 2002 р. по 2012 р.
включно про призначення їй
перерахованих з 01 березня щомісячних
страхових виплат у частині:

1. розміру відшкодування втраченого
заробітку (щомісячної страхової
виплати);

2. відкоригованого середньомісячного
заробітку, виходячи з якого
призначалися їй щороку перераховані
щомісячні страхові виплати;

3. розміру коефіцієнтів та часу їх
застосування при проведенні
перерахунку щомісячних страхових
виплат;

4. ступеня втрати профпрацездатності -
80%.

- визнати, що розмір відшкодування
втраченого нею заробітку (щомісячної
страхової виплати) станом на 01.04.2001 р.
становив 542 гр, виходячи із розміру
середньомісячного заробітку за
професією формувальник 603 гр 16 к,
обчисленого за січень-квітень 1992 р.,
відкоригованого на коефіцієнти
підвищення тарифних ставок ВАТ
«Первомайського заводу
залізо-бетонних виробів №3», а ступень
втрати її профпрацездатності з 09.04.2001 р.
становила 90%;

- визнати протиправними дії та
бездіяльність відповідача - суб'єкта
владних повноважень відносно:

1. невизнання її інвалідом 1 групи від
трудового каліцтва, яке мало місце в 1975
р., та втрати нею 90% профпрацездатності
за наслідками цього трудового каліцтва
з 09.04.2001 р. безстроково;

2. відмови у виплаті їй одноразової
допомоги як потерпілій, яка має стійку
втрату профпрацездатності;

3. відмови у перерахунку і виплаті їй
суми щомісячних страхових виплат, що
компенсує відповідну частину
втраченого заробітку як потерпілій,
яка з 09.04.2001 р. втратила 90%
профпрацездатності;

4. відмови взяти її на облік для
безоплатного одержання
санаторно-курортної путівки до
санаторії відповідно до медичного
профілю (спеціалізації) курорту - для
лікування потерпілих з травмами та
захворюваннями хребта і спинного мозку
і у щорічному наданні їй
санаторно-курортної путівки для
потерпілих з травмами та
захворюваннями хребта і спинного мозку
(спинальних хворих) терміном на 45 днів у
санаторій «Слов'янський» м.Слов'янськ
Донецької області разом з
супроводжуючою особою, у весняний або
осінній період;

5. відмови взяти її на облік для
безоплатного одержання автомобіля з
ручним керуванням та дорожньої
крісла-коляски з електроприводом;

6. відмови у виплаті їй понесених нею
витрат у сумі 1625 гр 01 к у зв'язку з
навчанням у автомобільній школі на
оплату навчання для отримання права
керування легковим автомобілем та
оплату послуг МРЕВ за видачу
посвідчення водія та здачу екзаменів;

7. відмові у забезпечення її
необхідними лікарськими засобами та
білизною як інваліда 1 групи з
захворюваннями хребта, ортопедичними,
коригуючи ми виробами, окулярами,
слуховими апаратами, зубопротезуванні,
оглядом медичною сестрою вдома,
обслуговуванні вузькопрофільним
лікарем та лікарями загальної практики
у лікуванні її у спеціалізованих
лікувально-профілактичних закладах з
метою якнайшвидшого відновлення її
здоров'я;

8. відмови у виплаті їй компенсації
трьох видів необхідного догляду .

- зобов'язати відповідача:

1. зробити перерахунок щомісячних
страхових виплат та одноразово
доплатити їй недоплачений втрачений
заробіток за минулий час - починаю чи з
09.04.2001 р. по день набрання чинності
рішення суду - щомісячні страхові
виплати, виходячи з 90% втрати нею
профпрацездатності, що відповідає 1
групі інвалідності та із
середньомісячного заробітку 603 гр 16 к,
відкоригованого станом на 01.12.2012 р. на
коефіцієнти зростання у попередньому
календарному році середньої зарплати у
галузях національної економіки
України відповідно до постанов
правління ФСНС України від 30.03.2012 р. №15
та від 21.09.2012 р. №31, та у подальшому
безстроково призначити перераховані
щороку з 01 березня щомісячні страхові
виплати у разі зростання у
попередньому календарному році
середньої зарплати у галузях
національної економіки України і
виплачувати їй щомісячні страхові
виплати, виходячи з 90% втрати нею
профпрацездатності та заробітку,
відкоригованого на коефіцієнт
зростання у попередньому календарному
році середньої зарплати у галузях
національної економіки України та
відповідно до діючого законодавства;

2. взяти її на облік для одержання
санаторно-курортної путівки одержання
санаторно-курортної путівки до
санаторію відповідно до медичного
профілю (спеціалізації) курорту - для
лікування потерпілих з травмами та
захворюваннями хребта і спинного мозку
і щороку у весняний або осінній період
надавати їй санаторно-курортну
путівку для потерпілих з травмами та
захворюваннями хребта і спинного мозку
(спинальних хворих) терміном на 45 днів у
санаторій «Слов'янський» м.Слов'янськ
Донецької області разом з
супроводжуючою особою, яку
забезпечувати проживанням,
харчуванням на період її перебування у
санаторії та оплачувати
супроводжуючій особі проїзд до
санаторію і у зворотному напрямку. У
разі ненадання з будь-яких причин їй
санаторно-курортної путівки до
санаторію для лікування потерпілих з
травмами та захворюваннями хребта і
спинного мозку разом з супроводжуючою
особою, зобов'язати відповідача
виплачувати їй вартість
санаторно-курортної путівки разом з
супроводжуючою особою за цінами, які
передбачають лікування та передування
(номерах) санаторію з покращеними
умовами (наявності в номері ванної або
душової кімнати, туалету).

3. починаючи з дати набрання законної
сили рішення суду у даній справі, взяти
її на облік для забезпечення
безоплатно автомобілем з ручним
керуванням і дорожньою
кріслом-коляскою з електроприводом та
забезпечити її автомобілем і
дорожньою кріслом-коляскоюз
електроприводом протягом одного року
від дня взяття на облік.

4. компенсувати їй понесені нею
витрати у сумі 1625 гр 01 к у зв'язку з
навчанням у автомобільній школі на
оплату навчання для отримання права
керування легковим автомобілем та
оплату послуг МРЕВ за видачу
посвідчення водія та здачу екзаменів.

5. систематично забезпечувати її
необхідними лікарськими засобами та
білизною як інваліда 1 групи з
захворюваннями хребта, ортопедичними,
коригуючими виробами, окулярами,
слуховими апаратами, зубопротезуваням,
оглядом медичною сестрою вдома,
обслуговуваням вузькопрофільним
лікарем та лікарями загальної практики
у лікуванні її у спеціалізованих
лікувально-профілактичних закладах з
метою якнайшвидшого відновлення її
здоров'я.

Виплатити за минулий період:

- Заборгованість ВАТ
«Первомайського заводу
залізо-бетонних виробів №3» у розмірі
768 гр 19 к, визначену заводом станом на
01.04.2001 р., тобто день передачі її справи
відповідачу, відкориговану на індекс
інфляції за період з 01.04.2001 р. по день
виплати відповідачем заборгованої
суми;

- Заборгованість ВАТ
«Первомайського заводу
залізо-бетонних виробів №3» за період з
19.12.1990 р. по 21.08.1997 р. - за два види
необхідного догляду - постійний
сторонній догляд та побутове
обслуговування;

- Заборгованість, яку має
відповідач починаючи з 21.07.2001 р. по день
ухвалення судового рішення;

- Зобов'язати відповідача
виплачувати безстроково, починаючи від
дня ухвалення судового рішення у цій
справі, компенсацію сум витрат на два
види необхідного догляду за нею -
інвалідом 1 групи: на постійний
сторонній догляд, на побутове
обслуговування;

- Зобов'язати відповідача
виплачувати їй протягом 4 місяців на
рік за період з червня 2012 р. та
безстроково - витрати на спеціальний
медичний догляд, тобто: виходячи із
розміру мінімальної зарплати.
Встановленої на день виплати - на
спеціальний медичний догляд (масаж,
уколи тощо); половини розміру
мінімальної зарплати, встановленої на
день виплати - на постійний сторонній
догляд; чверті розміру мінімальної
зарплати, встановленої на день виплати
- на побутове обслуговування
(прибирання, прання білизни тощо).

Виплатити одноразово страхову виплату
(одноразову допомогу) передбачену у
випадку стійкої втрати працездатності,
встановленої МСЕК, суму якої визначити
із розрахованого нею на підставі
архівної довідки середньомісячного
заробітку. Розмір якого станом на
01.04.23001 р. становив 630 гр 16 к,
відкоригованого на загальну величину
коефіцієнтів зростання зарплати у
галузях національної економіки
України на день виплати одноразової
страхової виплати, за кожен відсоток
втрати нею профпрацездатності,
виходячи із 90% втрати нею
профпрацездатності, встановленої
судовим рішенням - постановою
Первомайського міського від 14.05.2009 р.

Виплатити на відшкодування моральної
шкоди 50000гр 00 к, завданої працівниками
відповідача під час неналежного
виконання ними своїх трудових
(службових) обов'язків у період з 30.09.2001
р. по день ухвалення рішення суду.

В судовому засіданні позивачка, Її
представник адвокат ОСОБА_6, прокурор
Романько Є.В. підтримали позовні
вимоги, просили їх задовольнити,
посилаючись на обставини викладені в
позовній заяві.

Представник відповідачка позовні
вимоги не визнав, просив відмовити в їх
задоволенні, посилаючись в
запереченнях на те, що згідно ст..ст.21, 34
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», також «Положення про
забезпечення інвалідів внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання путівками
для санаторно-курортного лікування»,
затвердженого постановою правління
Фонду СНВ України від 31.10.2007 р. №49, Фонд
забезпечує санаторно-курортним
лікуванням згідно з рішенням
медико-соціальної експертизи. В пункті
2.2«Положення про забезпечення
інвалідів внаслідок нещасного випадку
на виробництві або професійного
захворювання путівками для
санаторно-курортного лікування»
зазначено, що підставою для
забезпечення потерпілих путівками для
санаторно-курортного лікування є
документи, зазначені в п.2.5 цього
Положення, а саме: заява за
встановленою формою; висновок МСЕК про
потребу потерпілого в
санаторно-курортному лікуванні;
медична довідка лікувальної установи
за формою №070/о (va302282-99). Потерпілі, які
стали інвалідами забезпечуються
путівками для санаторно-курортного
лікування періодично згідно з рішенням
МСЕК. Облік потерпілих, які потребують
забезпечення путівками відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», також «Положення про
забезпечення інвалідів внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання путівками
для санаторно-курортного лікування»,
здійснюються робочими органами
виконавчої служби дирекції Фонду за
місцем знаходження особової справи на
підставі висновку МСЕК та заяви
потерпілого. Висновком МСЕК (довідка 2-20
АБ №0002849 від 02.03.200 6р.) позивачці за
наслідками травми на виробництві 1975 р.
встановлено 80% втрати
профпрацездатності (відповідає 2 групі
інвалідності) і призначено
медикаментозне, санаторно-курортне
лікування, стаціонарне лікування та
обстеження в ЛОКб за діагнозом:
віддалені наслідки черепно-мозкової
травми (1975 р.), дефект кісток склепіння
та основи черепа, тобто позивач має
право на забезпечення путівкою
неврологічного профілю, а не
«спинального». Згідно довідки за
формою №070/о, наданої Первомайською
міською лікарнею №2 від 13.04.2009 р. №165
позивачці призначено лікування у
санаторії м.Слав'янськ за діагнозом:
віддалені наслідки черепно-мозкової
травми (1975 р.) на виробництві. А діагноз:
пояснично-хрестцовамієлопатія з
нижнім пара парезом. Двосторонній кокс
артроз відносяться до супутніх
захворювань, які не є наслідками травми
згідно акту Н-1 (від 08.07.1975 р. №2), що і
вказано в довідці МСЕК від 02.03.2006 р. тому
відділення не має змоги направити
позивачку на оздоровлення за рахунок
коштів Фонду СНВ України в санаторій
«Слов'янський» «спинального» профілю
отже позивачу необхідно надати до
відділення Фонду відповідний висновок
медиком-соціальної експертної комісії
для забезпечення путівкою для
санаторно-курортного лікування.
Рішенням суду від 14.05.2009 р., на яке
посилається позивачка не зобов'язано
Фонд зробити перерахунок та
здійснювати доплату. Відповідно до п.3
Порядку встановлення
медико-соціальними експертними
комісіями ступеня втрати
профпрацездатності у відсотках
працівниками, яким заподіяно
ушкодження здоров'я, пов'язане з
виконанням трудових обов'язків,
затвердженого наказом МОЗ №212 від
22.11.1995 р., при встановленні ступеня
втрати профпрацездатності у відсотках
МСЕК у кожному конкретному випадку
визначає ступінь та тяжкість порушення
функцій організму, можливість
потерпілим виконувати роботу за
певною професією або роботу однакову
за кваліфікацією та оплатою, зокрема,
можливість виконувати роботу в
звичайних або спеціально створених
умовах за основною професією чи
близькою до неї за кваліфікацією.
Рішення про ступень втрати
профпрацезданості та додаткові види
відшкодування МСЕК приймає на підставі
огляду потерпілого, вивчення медичних
документів та результатів
функціональних досліджень з
урахуванням соціально-трудових
факторів (професії, умов праці,
характеру, обсягу виконуваної роботи
тощо). Огляд потерпілого МСЕК проводить
при наявності: - акту про нещасний
випадок на виробництві (ф.Н-1), висновку
спеціалізованого медичного закладу
(НДІ профпатології чи відділень
профпатології) про професійний
характер захворювання, акту
розслідування профзахворювання,
направлення
лікувально-профілактичного закладу
(ф.88-у), направлення власника чи
профспілкового органу підприємства,
установи, організації, на якому
потерпілий одержав травму чи
професійне захворювання; - вироку чи
рішення суду, постанови або
направлення прокурора, слідчого,
органу дізнання. 20.03.2007 р. набрав
чинності Закон України «Про внесення
змін до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.02.2007 р. №717-У, яким
внесені зміни до статей Закону, в яких
йдеться мова про відшкодування
моральної шкоди. Абзац 4 статті 1
викладений у новій редакції, в який не
передбачено відшкодування моральної
шкоди застрахованим і членам їх сімей.
У зв'язку з цим. Із частини 1 пункту 1
статті 21 Закону виключений підпункт
«е», яким у разі настання страхового
випадку Фонд зобов'язано відшкодувати
шкоду, заподіяну потерпілому,
виплачуючи грошову суму за моральну
шкоду за наявності факту заподіяння
цієї шкоди потерпілому. Також
виключена частина 3 статті 28 Закону,
якою передбачалася страхова виплата
потерпілому за моральну шкоду за
наявності факту її заподіяння. У
частині 9 п.5 Конституційного Суду
України від 08.10.2008 р. зазначено, що
положеннями п.1, абзацу 3 пункту 5, пункту
9, абзацу 3 пункту 10, пункту 11 розділу 1
Закону «Про внесення змін до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.02.200 7 р. скасовано право застрахованих
громадян, що потерпіли на виробництві
від нещасного випадку або професійного
захворювання, на відшкодування
моральної шкоди за рахунок Фонду.
Згідно з Порядком забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінетом Міністрів
України від 19.07.2006 р. №999, автомобілі для
інвалідів унаслідок трудового
каліцтва придбаваються Фондом
соціального страхування та
виділяються головними управліннями
соціального захисту населення з
укладеними з управліннями виконавчої
дирекції договорами. Підставою для
забезпечення інвалідів автомобілями є
заява, документи, зазначені у п.34 цього
Порядку, та висновок обласної,
центральної міської в м.Києві та
Севастополі, республіканської а в
Автономній Республіці Крим
медико-соціальної експертної комісії
про наявність в інваліда медичних
показань для забезпечення автомобілем.
Перелік медичних показань для
забезпечення інвалідів автомобілями
затверджується МОЗ. Головні управління
соціального захисту організовують для
інвалідів (крім інвалідів унаслідок
трудового каліцтва) навчання водінню
автомобіля у навчальних закладах
будь-якої форми власності за наявності
в них необхідної матеріально-технічної
та навчально-методичної бази, кадрів
педагогічних працівників, а також
ліцензії на такий вид діяльності,
отриманої в установленням у порядку, за
рахунок коштів від реалізації
повернутих автомобілів, перерахованих
Фонду соціального захисту інвалідів.
Навчання водінню автомобіля інвалідів
у наслідок трудового каліцтва
організовується та оплачується
відповідними управліннями виконавчої
дирекції. У Постанові правління Фонду
соцстрахування від нещасних випадків
на виробництві та профзахворювань
України від 25.03.2008 р. №23 «Про
затвердження Положення про
забезпечення технічними та іншими
засобами реабілітації потерпілих
унаслідок нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, зазначено у п.п.5.3:
потерпілий отримує крісло-коляску з
електроприводом у разі відсутності в
нього користуванні автомобіля,
отриманого за рахунок коштів Фонду.
Потерпілий, який користується
кріслом-коляскою з електроприводом, у
разі забезпечення його також
автомобілем безоплатно або на
пільгових умовах, повертає
крісло-коляску з електроприводом
робочому органу виконавчої дирекції
Фонду. Підставою для забезпечення
потерпілих засобами пересування та
іншими технічними засобами
реабілітації є відповідне рішення МСЕК
і ніяк не ВКК, на яке посилається
позивачка.

Особова справа ОСОБА_1 до відділення
виконавчої дирекції фонду була
передана ВАТ «Первомайського заводу
залізо-бетонних виробів №3» актом
приймання передачі №18 від 30.09.2001 р.
відповідно до Інструкції про порядок
передачі виконавчій дирекції Фонду
соцстрахування від нещасних випадків
на виробництві та профзахворювань
України перелік документів, що
підтверджують право застрахованого
або членів його сім'ї на страхову
виплат, затверджений Постановою
правління Фонду СНВ від 20.04.2001 р. №10.
Згідно п.4.9 даної Постанови в особовій
справі потерпілого від нещасного
випадку на виробництві або
профзахворювання повинна бути довідка
про розмір втраченого заробітку,
витрат на медичну допомогу і соціальну
допомогу на дату передачу особової
справи потерпілого. Така довідка була
передана ВАТ «Первомайського заводу
залізо-бетонних виробів №3» станом на
01.04.2001 р., в якій сума відшкодування
втраченого заробітку склала 133.54 гр, а
сума заборгованості що накопичилася до
01.04.2001 р. склала 768.19 гр. також була
передана довідка МСЕК №058257 від 22.08.1989
р., в якій ступінь втрати
профпрацездатності склала 80% з 22.08.1989 р.
безстроково та визначена 2 група
інвалідності. В подальшому всі
перерахування щомісячних страхових
виплат були зроблені спеціалістами
відділення ВД Фонду з суми 133.54 гр.
Заборгованість, яку мав ВАТ
«Первомайського заводу
залізо-бетонних виробів №3» до 01.04.2001 р.
згідно рішення суду від 17.11.2004 р. було
виплачено Фондом у розмірі 3625.59 гр,
також ця сума включала заборгованість,
яка склалась до 01.04.2001 р. у розмірі 768.19
гр. Суму 3160.59 гр виплачено в січні 2005 р.
(постанова №4393 від 21.01.2005 р.), та суму 465.00
гр було виплачено у вересні 2005 р.
(постанова №4393 30.09.2005 р.). Ця сума
включала: витрати на сторонній догляд,
виплати на побутове обслуговування,
відшкодування витрат на придбання
медикаментів. Постановою
Первомайського міського суду від 14.05.2009
р. було встановлено факт визнання
позивачки інвалідом 1 групи від
трудового каліцтва і втрату
профпрацездатності за наслідками
трудового каліцтва 1975 р. - 90%.
Відділення ВД Фонду СНВ не може зробити
перерахування страхових виплат
позивачці на підставі того, що: Фонд
соцстрахування від нещасних випадків
на виробництві та профзахворювань
України здійснює свою діяльність
відповідно із Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», згідно ст..35 якого
підставою для розгляду справ про
страхові виплати є: акт розслідування
нещасного випадку, або акт
розслідування профзахворювання за
встановленими формами; висновок МСЕК
про ступінь втрати профпрацездатності
застрахованого; копія свідоцтва про
смерть. Відповідно до постанови КМУ
від 03.12.2009 р. №1317, якою затверджене
«Положення про медико-соціальну
експертизу» зокрема пунктом 4 якого
встановлено, що медико-соціальну
експертизу проводять медико-соціальні
експертні комісії (МСЕК). Згідно ст..30
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» ступінь втрати
працездатності потерпілим
установлюються МСЕК за участю Фонду
соцстрахування від нещасних випадків і
визначається у відсотках
профпрацездатності, яку мав потерпілий
до ушкодження здоров'я. Згідно ст..29
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» перерахування сум
щомісячних страхових виплат
провадиться у разі зростання у
попередньому календарному році
середньої зарплати у галузях
національної економіки за даними
центрального органу виконавчої влади з
питань статистики, а не у галузі
господарства. На теперішній час після
перерахунку згідно постанови №31 від
27.09.2012 р. потерпіла отримує страхову
виплату у розмірі 936.27 гр з
відкоригованою середньомісячною
зарплатою у розмірі 1170.34 к. При
прийманні передачі особових справ
підприємствами до Фонду перевірка
зарплати не передбачалась. Також Фонд
не має відомостей про те, чи провадився
заводом перерахунок розміру
відшкодування шкоди, заподіяної
позивачці. Позивачка свої розрахунки
обґрунтовує архівною довідкою КУ
«Трудовий архів» №1174 від 08.10.2012 р. про
помісячний заробіток формувальника
залізобетонних виробів та конструкції
з жовтня 1991 р. по квітень 1992 р., але ця
довідка не є підставою для розрахунку
середньої зарплати працівників тому,
що не відповідає чинному
законодавству. Для того, щоб визначити
розмір середньої зарплати позивачки
необхідні копії наказів про збільшення
тарифних ставок на підприємстві ВАТ
«Первомайського заводу
залізо-бетонних виробів №3» з 1991 р. по
2000 р., довідки про розмір зарплати
позивачки з 1997 р. по 2001 р. Так як КУ
«Трудовий архів м.Первомайська» не має
можливості видати довідки про
середньомісячний заробіток робітників
за фахом формувальника за період з 1991 р.
по 2000 р., та копії наказів про розмір
коефіцієнтів фактичного росту
тарифних ставок за це період, тому не є
можливим перевірити розрахунки її
зарплати. Позивачка допустила помилки
в розрахунках: двічі застосований
коефіцієнт підвищення тарифних ставок;
не враховані вимоги постанови КМУ
від.03.10.1997 р. №1100 щодо обмеження
зарплати(т.1 а.с.51-54, т.2 а.с.60-64, 159-168).

Представник третьої особи -
Первомайської міжрайонної МСЕК надала
заяву про розгляд справи у її
відсутність, зазначивши в письмових
поясненнях про те, що позивачка за
наслідками виробничої травми 1975 р.
(ураження ЦНС) признана інвалідом
другої групи від трудового каліцтва 80%
втрати профпрацездатності безстроково
згідно рішенню психіатричної МСЕК від
22.09..1989 р. Рішенням Первомайської МСЕК
від 19.12.1990 р. позивачка визнана
інвалідом першої групи у зв'язку з
приєднаною патологією
опорно-рухального апарату. Обласна
МСЕК №2 від 29.04.2002 р. підтвердила
рішення від 19.12.1990 р. і встановила першу
групу у зв'язку трудовим каліцтвом та 80%
безстроково. Український державний НДІ
МСПІ висновком №3791 за 2002 р. підтвердив,
що патологія нервової системи і
опорно-рухального апарату не
дозволили підвищити відсотки втрати
профпрацездатності і рішення МСЕК про
встановлення першої групи і 80% втрати
профпрацездатності залишено без змін з
рекомендацією лікування у
невропатолога і спостеріганням у
ортопеда-травматолога за місцем
проживання. 02.03.2006 р. позивачка
звернулась до Первомайської МСЕК щодо
санаторно-курортного лікування за
наслідками виробничої травми 1975 р.
Згідно висновку №25 Первомайської
психоневрологічної лікарні позивачка
на момент звернення могла знаходитися
на лікуванні в санаторіях з патологією
ЦНС. Виявлена патологія ЦНС (трудове
каліцтво 1975 р.) і захворювання
опорно-рухального апарату не
відносяться до спинальної патології
(т.1 а.с.77, 78 до письмових пояснень не
надано документів).

Свідок ОСОБА_7 пояснила, що працює в
відділі виконавчої дирекції Фонду СНВУ
в м.Первомайську, перерахунки
щомісячних грошових виплат позивачці
проводились на підставі документів її
особової справи.

Дослідивши надані докази, вислухавши
пояснення сторін, суд вважає, що позов
підлягає частковому задоволенню за
наступних підстав.

Між сторонами виникли правовідносини,
які регулюються вимогами Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» від
23.09.1999 р. № 1105 - Х1У, а саме: вимогами
ст..ст.2, 21, 29, 34, 40, 50.Пунктом 3 розділу Х1
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999 р. № 1105 - Х1У.

Постановою Всесоюзної центральної
ради професійних союзів №1057 від 24.12.1976
р. «Про підвищення мінімальної
заробітної плати робітників і
службовців з одночасним підвищенням
ставок і окладів
середньоопалачуваемих категорій
робітників, зайнятих в невиробничих
галузях народного господарства».

Правилами відшкодування власником
підприємства, установи і організацій
або уповноваженим ним органом шкоди,
заподіяної працівникові ушкодженням
здоров'я у зв'язку з виконанням ним
трудових обов'язків, затверджених
постановою Кабінету Міністрів України
від 23.06.1993 р. №472.

Постановою Кабінету Міністрів України
№391 від 31.12.1991 р. «Про перерахунок
розміру відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням трудових обов'язків».

Указом Президента України «Про
підвищення мінімального розміру
заробітної плати» від 09.01.1992 р.

Постановою Кабінету Міністрів України
№21 від 17.01.1992 р. «Про заходи у зв'язку з
підвищенням мінімального розміру
заробітної плати».

Постановою Кабінету Міністрів України
№140 від 21.03.1992 р. «Про додаткові заходи у
зв'язку з підвищенням заробітної
плати».

Постановою Верховної Ради України від
29.04.1992 р. «Про підвищення соціальних
гарантій для населення».

Постановою Кабінету Міністрів України
№276 від 26.05.1992 р. «Про заходи щодо
виконання постанови Верховної Ради
України від 29 квітня 1992 р. «Про
підвищення соціальних гарантій для
населення».

Постановою Кабінету Міністрів України
№676 від 03.12.1992 р. «Про заходи у зв'язку з
підвищенням мінімального розміру
заробітної плати».

Постановою Кабінету Міністрів України
№46 від 26.01.1993 р. «Про заходи у зв'язку з
підвищенням мінімального розміру
заробітної плати».

Постановою Кабінету Міністрів України
№392 від 02.06.1993 р. «Про заходи у зв'язку з
підвищенням мінімального розміру
заробітної плати».

Постановою Кабінету Міністрів України
№671 від 30.08.1993 р. «Про заходи у зв'язку з
підвищенням мінімального розміру
заробітної плати».

Постановою Кабінету Міністрів України
№974 від 02.12.1993 р. «Про заходи у зв'язку з
підвищенням мінімального розміру
заробітної плати».

Постановою Кабінету Міністрів України
№449 від 04.07.1994 р. «Про збільшення частки
тарифів у заробітної плати працівників
виробничих галузей народного
господарства»

Постановою Кабінету Міністрів України
№720 від 20.10.1994 р. «Про підвищення
заробітної плати на державних
підприємствах, в установах і
організаціях».

Постановою Кабінету Міністрів України
№102 від 08.02.1995 р. «Про підвищення
заробітної плати на державних
підприємствах, в установах і
організаціях».

Постановою Кабінету Міністрів України
і Національного Банку України №378 від
28.12.1991 р. «Про заходи у зв'язку з
введенням в обіг купонів
багаторазового використання».

Указ Президента України «Про реформу
грошової системи України» від 25.08.1996 р.

Закону України «Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 22.02.2001 р.

Вимогами Порядку призначення,
перерахування та проведення страхових
виплат, затвердженого постановою
правління Фонду соціальне страхування
від нещасного випадку на виробництві
та професійного захворювання України
від 27.04.2007 р. №24.

Порядком обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для виплат за
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
26.09.2001 р. №1266.

Порядком проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 17.07.2003 р. №1078.

Порядком забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 19.07.2006 р. №999.

Положенням про забезпечення
технічними та іншими засобами
реабілітації потерпілих унаслідок
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання,
затвердженого постановою Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань від 25.03..2008 р. №23.

Постановою №15 від 30.03.2012 р. «Про
проведення перерахунку щомісячних
страхових виплат потерпілим та членам
їх сімей у 2012 році» Правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України.

Закону України «Про індексацію
грошових доходів населення».

Вимогами ст..23, ч.1 ст.1172 ЦК України.

Статті 56 Конституції України.

Вимогами ст.95 КЗпП України.

В судовому засіданні встановлено, що
згідно акту про нещасний випадок на
виробництві 08.07.1975 р. у формовочному
цеху №1 Первомайського заводу ЖБІ-3 з
формовщиком ОСОБА_1 стався нещасний
випадок, діагноз за лікарняним листком:
ушиблена рана голови, перелом своду
черепа, (ушиб головного мозку) (а.с.11).

Згідно постанови Первомайського
міського суду Луганської області від
14.05.2009 р. визнаний недійсним висновок
Первомайської міжрайонної МСЕК від
02.03.2006 р. у частині встановлення ОСОБА_1
з 01.02.2006 р. безстроково 80% втрати
профпрацездатності та другої групи
інвалідності за наслідками трудового
каліцтва, яке мало місце у 1975 р.;
встановлений факто визнання ОСОБА_1
інвалідом першої групи трудового
каліцтва 1975 р., та, що втрата нею
профпрацездатності за наслідками
трудового каліцтва 1975 р. становить 90%,
що відповідає першій групі
інвалідності на період з 09.04.2001 р.
безстроково; визнаний недійсним
висновок Луганської обласної МСЕК №2
від 12.03.2007 р., яким ОСОБА_1 встановлені
протипоказання до керування
автомобілем.

Згідно ухвали Вищого
адміністративного суду України від
20.07.2010 р. касаційна скарга
Первомайської міжрайонної МСЕК
залишена без задоволення. Ухвала суду
Донецького адміністративного суду від
27.04.2012 р. у справі за позовом ОСОБА_1 до
Первомайської міжрайонної МСЕК про
визнання недійсним висновків МСЕК про
встановлення факту визнання інвалідом
першої групи від трудового каліцтва та
90% стійкої втрати професійної
працездатності - залишено без змін(т.1
а.с.14-16, т.2 а.с.130).

Згідно акту №18 приймання-передачі
особових справ потерпілих на
виробництві від 30.092001 р. особова справа
позивачки була передана та прийнята
відділенням виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Первомайську,
яким з вересня 2001 р. продовжувались та
перераховувались раніш призначені
страхові виплати (т.2 а.с.28, 29, 34-66).

З листа відповідача №2073 від 19.12.2001 р.
вбачається, що 09.04.2001 р. в Луганському
обласному бюро судово-медичних
експертиз була проведена комісійна
судмедекспертиза ОСОБА_1 для
встановлення причинно-слідчого зв'язку
між травмою на виробництві в 1975 р. та
визначенням їй першої групи
інвалідності. Судово-медична
експертиза була проведена на підставі
ухвали судді Первомайського міського
суду Мозолєвой Т.В. Уфумова Р.О. була
стаціонарно обслідувана в обласному
психоневрологічному диспансері з
врахуванням результатів обстеження
судмедекспертна комісія прийшла до
висновку, що встановлена ОСОБА_1 перша
група інвалідності знаходиться у
причинно-слідчому зв'язку з травмою на
виробництві 1975 р. (т.1 а.с.36).

З довідки МСЕК серії ВТЕ-20 №099196 від
03.11.2004 р. вбачається, що 03.11.2004 позивачці
встановлена втрата профпрацездатності
80% безстроково у зв'язку з виробничою
травмою 1975 р., потребує додаткові види
допомоги: протезування, забезпечення
кріслом-коляскою за висновком ВКК. З
довідки серії 2-20СМ №0043479 вбачається,
що позивачці встановлена перша група
інвалідності з 01.02.2006 р. у зв'язку з
трудовим каліцтвом безстроково,
потребує стороннього догляду. З
довідки про результати визначення
ступеня втрати професійної
працездатності у відсотках, потреби у
додаткових видах допомоги серії 2-20АБ
№0002849 вбачається, що позивачці надана
перша група інвалідності; встановлений
ступень втрати профпрацездатності - 80%
з 01.02.06 р. безстроково у зв'язку з
травмою на виробництві 08.07.1975 р.,
переогляду не підлягає. На довідці
зазначено: «чтосоответ.Пгринвалид.». у
розділі «потреба у додаткових видах
допомоги» зазначено: стацлікування та
обстеження в ЛОКБ,
медикаментозне, санаторно-курортне за
наслідками виробничої травми згідно
висновку ВКК. З висновку ВКК №615 від
15.12.2005 р. встановлено, що позивачка за
станом здоров'я потребує
санаторно-курортного лікування курорт
Слав'янськ. З санаторно-курортної
картки від 15.03.2006 р., довідки №700 від
19.10.2007 р., №176 від 03.03.2007 р., №165 від 13.04.2010
р. для одержання путівкина ім'я
позивачки вбачається, що їй
рекомендовано курортне лікування у
м.Слав'янську (для спинальних хворих).
Згідно висновку ВКК №2 від 30.06.2011 р.
позивачка за станом здоров'я
самостійно обслуговувати себе не може,
потребує супроводжуючу особу для
поїздок до санаторію і для перебування
в ньому (а.с.26-33, 65).

З довідки, яка видається інваліду,
Сер.ВТЄ-20 №099196 ОСОБА_1 встановлена
перша група інвалідності з 01.12.1992 р.
безстроково у зв'язку з трудовим
каліцтвом. Згідно довідки, яка
видається інваліду, Сер.МСЕ №080679 за
результатом огляду 29.04.2002 р.
безстроково ОСОБА_1 встановлена перша
група інвалідності у зв'язку з трудовим
каліцтвом; потребує постійного
стороннього догляду; рекомендовано
медикаментозне лікування за
наслідками травми. За результатом
огляду 03.11.2004 р. згідно довідки сер.ВТЄ-20
№099196 ОСОБА_1 встановлена перша група,
що відповідає П групі, 80% втрати
профпрацездатності безстроково у
зв'язку з травмою на виробництві 1975 р.,
потребує протезування, забезпечення
кріслом-коляскою згідно висновку ВКК.
Згідно виписки з акту огляду МСЕК до
довідки серії 2-20АБ №0002849 за
результатом огляду 02.03.2006 р. ОСОБА_1
встановлена перша група інвалідності,
що відповідає другій групі
інвалідності, 80% втрати
профпрацездатності з 01.02.2006 р.
безстроково у зв'язку з травмою на
виробництві Потребує стаціонарного
лікування і дослідження в
неврологічному відділенні ЛОКБ,
медикаментозне, санаторно-курортне
лікування за наслідками травми згідно
висновку ВКК (т.2 а.с.127, 128).

З висновків ВКК №94 від 13.06.2012 р., №2039 від
25.09.2012 р. Первомайської
багатопрофільної міської лікарні №2
вбачається, що ОСОБА_1 за станом
здоров'я потребувала та потребують
медичної реабілітації,
соціально-побутової допомоги за
діагнозом: наслідки тяжкої ЧМТ на
виробництві 1975 р.: в отриманні масажу
ніг 3-4 рази на рік (т.2 а.с.67).

Згідно відомостей з Ленінського
відділення №575 ПАТ
«Укрсоцбанка»ОСОБА_1 оплати навчання в
автомобільній школі Луганської
обласної організації м.Луганська

в сумі 1300 гр. Згідно свідоцтву серії ААП
№512452 ОСОБА_1 пройшла підготовку з 28.11.2011
р. по 25.01.2012 р. і на випускних екзаменах
відповідно протоколу №74/11 від 25.01.2012 р.
одержала оцінку «добре» по правилам
дорожнього руху» оцінку

«задовільно» по вивченню будови,
експлуатації і технічному
обслуговуванню автомобіля; оцінку
«добре» по практичному керуванню
автомобілем (т.1 а.с.144-149, т.2 а.с.129).

За довідкою ВАТ «Первомайський завод
залізо-бетоних виробів №3» позивачці
не виплачено сум відшкодування шкоди у
зв'язку з втратою профпрацездатності з
01.05.1992 р. по 01.04.2001 р. в розмірі 1669 гр 49
к(т.2 а.с.115-118).

З довідки МСЕК №272 від 29.06.1993 р.
вбачається, що згідно висновку ОСОБА_1 є
годною до керування автомобілем з
управлінням за дві здорові руки і
захворюванням обох ніг (т.2 а.с.124)

Оцінюючі здобуті докази у їх
сукупності, суд визнає їх достовірними,
а позовні вимоги такими, що підлягають
частковому задоволенню, а саме не
підлягають задоволенню вимого щодо
визнання незаконними дій відповідача у
відмові виплатити одноразову допомогу
в разі стійкої втрати
профпрацездатності, виплати
одноразової страхової виплати, при
цьому суд виходить з того, що виплата
потерпілим одноразової допомоги в
разі ушкодження здоров'я
передбачалась Законом України «Про
охорону праці», який набрав чинності
24.11.1992 р. і діяв набрання чинності
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності». Вимогами ст..12 Закону
України «Про охорону праці»
передбачалось відшкодування
працівникові шкоду, заподіяну йому
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язаним з виконанням
трудових обов'язків, у повному розмірі
втраченого заробіток, передбачалась
відшкодування моральної шкоди
потерпілому, якщо небезпечні або
шкідливі умови праці призвели до
моральної шкоди потерпілого, порушення
його нормальних життєвих зв'язків,
вимагають від нього додаткових зусиль
для організації життя. Працівники, яким
стійка втрата працездатності
встановлена до 24.10.1992 р. не мали права
на отримання одноразової допомоги.
Також вимоги ст..2 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» щодо виплати
одноразової допомоги не поширюються на
випадок з позивачкою, оскільки право на
страхові виплати виникли у позивачці
станом на 1975 р., коли таких виплат не
передбачалось.

Вирішуючи позовні вимоги щодо
стягнення моральної шкоди суд виходить
з вимог ст..23 ЦК України, якою
передбачено, що особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.
Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої. Моральна
шкода відшкодовується грішми. Розмір
грошового відшкодування моральної
шкоди визначається судом залежно від
характеру правопорушення, глибини
фізичних та душевних страждань,
погіршення здібностей потерпілого або
позбавлення його можливості їх
реалізації, з урахуванням інших
обставин, які мають істотне значення.
При визначенні розміру відшкодування
враховуються вимоги розумності і
справедливості.

На протязі більш десяти років
позивачка, яка є людиною похилого віку
з вадами здоров'я, інвалідом першої
групи від трудового каліцтва,
неодноразово зверталась до
відповідача щодо отримання належних
їй видів допомоги, путівок, про що
свідчать надані позивачкою
листи-відповіді відповідача. Таким
чином, позивачка має право на
відшкодування моральної шкоди у
заявленому розмірі внаслідок
порушення її прав. Позовні вимоги
підтверджені відповідними доказами.
Щодо розміру відшкодування моральної
шкоди, суд визначає цей розмір
враховуючи характер та обсяг страждань
, а саме фізичних, душевних, яких
позивачка зазнала за такий значний час,
також враховується стан її здоров'я. За
таких обставин суд вважає, що заявлений
позивачкою розмір моральної шкоди з
врахуванням розумності, виваженості
та справедливості - підлягає
задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст.158-163, 186 КАС
України, суд

П о с т а н
о в и в :

ПозовОСОБА_1 до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Первомайську
задовольнити частково:

Визнати не законними дії Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Первомайську
Луганської області щодо невизнання
ОСОБА_1 інвалідом першої групи від
трудового каліцтва 1975 року, та що
втрата нею професійної працездатності
за наслідками трудового каліцтва
становить 90% з 09.04.2001 року безстроково,
відмови щомісячної грошової суми в
разі часткової втрати працездатності,
що компенсує відповідну частину
втраченого заробітку починаючі з
09.04.2001року, страхових витрат на медичну
та соціальну допомогу, та безоплатного
санаторно-курортного лікування, в
наданні безоплатно дорожньої коляски з
електроприводом та автомобіля, а також
витрат на навчання водінню автомобіля
та отримання водійського посвідчення у
сумі 1625 гривен 01 копійок.

Визнати частково недійсною постанову
відповідача від 12.09.2001 року №4393 «Про
продовження раніше призначеної
страхової виплати» - у частині розміру
відшкодування втраченого заробітку
(щомісячної страхової виплати) -133
гривні 54 копійок у частині ступеня
втрати професійної працездатності - 80%.

Визнати частково недійсними постанови
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Первомайську
за період з 2002 р. по день прийняття
рішення судом про призначення ОСОБА_1
перерахованих з 01 березня щомісячних
страхових виплат у частині:

- розміру відшкодування втраченого
заробітку (щомісячної страхової
виплати); - відкоригованого
середньомісячного заробітку,
виходячи з якого призначалися мені
щороку перераховані щомісячні
страхові виплати; - розміру
коефіцієнтів та часу їх застосування
при проведенні перерахунку щомісячних
страхових виплат; - ступеня втрати
професійної працездатності - 80%.

Визнати, що розмір відшкодування
втраченого мною заробітку (щомісячні
страхові виплати) станом на 01.04.2001 р.
становив 542 гривні, виходячи з розміру
середньомісячного заробітку за
професією формувальник 603 гривні 16
копійок, обчисленого за січень -
квітень 1992 р. відкоригованого на
коефіцієнти підвищення тарифних
ставок ВАТ «Первомайського заводу
залізо-бетонних виробів №3», з
урахування ступеня втрати моєї
працездатності з 09.04.2001 р. - 90%.

Зобов'язати відповідача:

- забезпечити ОСОБА_1 безоплатно,
позачергово автомобілем з ручним
керуванням і дорожньою
кріслом-коляскою з електроприводом;

- компенсувати ОСОБА_1 витрати на
навчання водінню автомобіля та
отримання водійського посвідчення у
сумі 1625 гривен 01 копійку.

- систематично забезпечувати ОСОБА_1
необхідними лікарськими засобами та
білизною як інваліда першої групи з
захворюванням хребта, ортопедичними,
корегуючими виробами, окулярами,
слуховими апаратами,
зубопротезуванням, оглядом медичною
сестрою за місцем мого проживання,
обслуговуванням вузькопрофільним
лікарем та лікарем загальної практики,
лікуванням мене у спеціалізованих
лікувально-профільних закладах з метою
якнайшвидшого відновлення мого
здоров'я;

- надавати ОСОБА_1 щорічно безстроково у
літній період путівки на
санаторно-курортне лікування у
санаторій «Слов'янський» м.Слов'янськ
Донецької області терміном на 45 днів
разом з супроводжуючою особою з
компенсацією їй витрат на проїзд і
житло згідно із законодавством про
службові відрядження.

Виплатити ОСОБА_1 за минулий період:

- заборгованість, яку мав ВАТ
«Первомайський завод залізобетонних
виробів №3» у розмірі 768 гривен 19
копійок визнану заводом станом на
01.04.2001 р., тобто на день передачі її
справи відповідачу, відкориговану на
індекс інфляції, за період з 01.04.2001 р. по
день виплати відповідачем
заборгованої суми;

- заборгованість, яку мав ВАТ
«Первомайський завод залізобетонних
виробів №3» за період з 19.12.1990 р. по
21.08.1997 р. за два види необхідного
догляду - постійний сторонній догляд та
побутове обслуговування,

- заборгованість за два види
необхідного догляду - постійний
сторонній догляд та побутове
обслуговування, починаючи з 21.07.2001р. по
день ухвалення судового рішення за
цією справою, та виплачувати
безстроково, починаючи з дня ухвалення
рішення, компенсацію сум витрат на ці
види догляду як інваліду першої групи.

Зобов'язати Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Первомайську
виплачувати ОСОБА_1 протягом чотирьох
місяців на рік, за період з червня 2012 р.
та безстроково - витрати на спеціальний
медичний

догляд, а саме: - виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати - на
спеціальний медичний догляд (масаж,
уколи, тощо); - половини розміру
мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати - на
постійний сторонній догляд; - 25%
розміру мінімальної заробітної плати,
встановленої на день виплати на
побутове обслуговування (прибирання,
прання білизни, тощо).

Зобов'язати Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Первомайську
Луганської області виплатити на
користь ОСОБА_1 у відшкодування
моральної шкоди 50000 гривень 00 копійок,
завданої службовими особами,
працівниками Фонду, під час виконання
ними своїх трудових (службових)
обов'язків. У інших позовних вимогах
відмовити. Повний текст постанови буде
виготовлений 03 березня 2014 р.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Первомайський міський суд
Луганської області.

Суддя