Справа № 2а/1570/844/2011
Суддя: Косцова І.П.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/1570/844/2011

Категорія: 7.2 Головуючий в 1 інстанції:
Левчук О. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд в складі колегії:

судді-доповідача - Косцової І.П.

суддів - Турецької І.О..

- Стас Л.В.

за участю секретаря - Заболотної
Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засідані апеляційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«Трансшип» на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2011 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Трансшип»
до Державної екологічної інспекції з
охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря, державних
інспекторів Державної екологічної
інспекції з охорони довкілля
Північно-Західного регіону Чорного
моря Перець Сергія Олександровича,
Нагаєва Сергія Романовича, Микити
Артура Михайловича, за участю третьої
особи - Москаленка Юрія Григорійовича,
про визнання протиправними дій
державних інспекторів , -

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Трансшип»
звернулось до суду першої інстанції з
позовом, в якому просило визнати
протиправними дії інспекторів
Державної екологічної інспекції з
охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря Перець Сергія
Олександровича, Нагаєва Сергія
Романовича, Микити Артура Михайловича
щодо проведення відбору зразків
ізольованого баласту т/х «Аліна» за
відсутності на те правових підстав.

В обґрунтування позову зазначено, що
діючим законодавством України не
передбачено нормативного документа, на
підставі якого державними
інспекторами Державної екологічної
інспекції з охорони природного
середовища Північно-Західного регіону
Чорного моря може проводитись відбір
проб ізольованого баласту, а тому дії
відповідачів по відбору проб не
відповідають ч. 2 ст. 19 Конституції
України. Також позивачем зазначено, що
заходи по відбору проб ізольованого
баласту здійснені вже після
проходження судном екологічного
контролю та є позаплановими.
Державними інспекторами не дотримано
вимог ЗУ «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» щодо
проведення позапланової перевірки.

Ухвалою Одеського окружного
адміністративного суду від 06 вересня
2011 року, постановленою без виходу до
нарадчої кімнати, до участі у справі
допущено Одеську міжрайонну
природоохоронну прокуратуру Одеської
області.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

В апеляційній скарзі ТОВ «Трансшип»,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судове рішення, та прийняти
нову постанову про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19 грудня 2012
року апеляційну скаргу ТОВ «Трансшип»
задоволено, постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 21
вересня 2011 року скасовано та прийнято
нову постанову, якою позов ТОВ
«Трансшип» задоволено.

Визнано протиправними дії державного
інспектора Державної екологічної
інспекції Північно-Західного регіону
Чорного моря Перця С.О. щодо проведення
07 жовтня 2010 року відбору зразків
ізольованого баласту т/х «Аліна» за
відсутності на те правових підстав та
дії державних інспекторів Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря Микити А.М. та Нагаєва С.Р. щодо
проведення 13 листопада 2010 року відбору
зразків ізольованого баласту т/х
«Аліна» за відсутності на те правових
підстав та порушення порядку відбору
проб ізльованого баласту та забортної
води.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 03 квітня 2013 року частково
задоволено касаційну скаргу Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря, скасовано постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19 грудня 2012 року в частині визнання
протиправними дій державного
інспектора Державної екологічної
інспекції Північно-Західного регіону
Чорного моря Перця С.О. щодо проведення
07 жовтня 2010 року відбору зразків
ізольованого баласту т/х «Аліна» за
відсутності на те правових підстав, а
справу в цій частині направлено на
новий розгляд до суду апеляційної
інстанції.

В іншій частині постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19 грудня 2012 року залишено без змін.

Таким чином, предметом розгляду судом
апеляційної інстанції є доводи
апелянта в межах, визначених Вищим
адміністративним судом України, а саме,
в частині визнання протиправними дій
державного інспектора Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря Перця С.О. щодо проведення 07 жовтня
2010 року відбору зразків ізольованого
баласту т/х «Аліна» за відсутності на
те правових підстав.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції у справі
з'ясовано, що судно «Аліна», яке
перебуває в розпорядженні ТОВ
«Трансшип», 06.10.2010 року прибуло в пункт
пропуску через державний кордон
України Державного підприємства
«Морський торгівельний порт «Южний»
для здійснення господарської
діяльності. При здійсненні
екологічного контролю інспектором по
охороні навколишнього середовища
Чорного моря Перцем С.О. проведено
інспектування судна. Згідно акту
огляду судна від 06.10.2010 року на борту
судна знаходилось 6 835 куб.м баластних
вод. Службою капітана порту Южний
зафіксований факт закриття та
пломбування клапанів скиду за борт
забруднюючих речовин (РС № 40).
Капітаном пред'явлено документи про те,
що весь об'єм ізольованого баласту, що
знаходився на судні, був прийнятий в
Чорному морі з вказівкою точки забору.

07.10.2010 року о 09:30 год. інспектором Перцем
С.О. за участі капітана судна проведено
відбір проб ізольованого баласту, а
саме, в три пластикові пляшки об`ємом 2
літри здійснено відбір змішаної
середньої проби зі зливної пробки
баластного насосу т/х «Аліна», про що
складено акт відбору проб. Згідно
результатів лабораторного дослідження
від 07.10.2010 року в баластній воді
виявлено перевищення нормативів
гранично допустимої концентрації по
завислим речовинам та залізу.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині визнання протиправними
дій державного інспектора Державної
екологічної інспекції
Північно-Західного регіону Чорного
моря Перця С.О. щодо проведення 07 жовтня
2010 року відбору зразків ізольованого
баласту т/х «Аліна», суд першої
інстанції виходив з того, що при
розгляді справи за позовом Москаленка
Ю.Г. до Державної екологічної інспекції
з охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря, інспектора
Державної екологічної інспекції з
охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря Перця С.О. про
визнання дій протиправними та визнання
постанови про накладення штрафу від 08
жовтня 2010 року незаконною, Київським
районним судом м. Одеси порушень зі
сторони державного інспектора по
охороні навколишнього природного
середовища Перця С.О. встановлено не
було. Відбір баластних вод 07 жовтня 2010
року виконувався у повній
відповідності до вимог Правил відбору
проб баластних вод для дослідження на
вміст забруднюючих речовин, в межах
його компетенції та повноважень, які
визначені нормативно-правовими актами.
Як наслідок, з посиланням на частину 1
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд першої
інстанції не здійснював дослідження
правомірності дій інспектора Перця С.О.
щодо відбору проб, а також наявності
підстав для його здійснення.

Проте колегія суддів такий висновок
суду першої інстанції вважає
помилковим, з огляду на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 72
Кодексу адміністративного судочинства
України обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Разом з цим, передбачене частиною 1
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України звільнення від
доказування не має абсолютного
характеру і не може сприйматися судом
як неможливість спростування під час
судового розгляду обставин, які
зазначені в іншому судовому рішенні.
Адміністративні суди не повинні
сприймати як обов'язкові висновки щодо
фактичних обставин справи, наведені у
чинних судових рішеннях за інших
адміністративних, цивільних чи
господарських справ.

Для спростування преюдиційних
обставин, передбачених частиною першою
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України, учасник
адміністративного процесу, який ці
обставини заперечує, повинен подати
суду належні та допустимі докази. Ці
докази повинні бути оцінені судом, що
розглядає справу, у загальному порядку
за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

При цьому суди також повинні
враховувати вимоги частин четвертої та
п'ятої статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо необхідності офіційного
з'ясування всіх обставин справи і у
відповідних випадках витребувати ті
докази, яких, на думку суду, не вистачає
для належного встановлення обставин у
справі, що розглядається.

Якщо суд дійде висновку про те, що
обставини у справі, що розглядається, є
інакшими, ніж установлені під час
розгляду іншої адміністративної,
цивільної чи господарської справи, то
справу належить вирішити відповідно до
тих обставин, які встановлені
безпосередньо судом, який розглядає
справу.

Надаючи правову оцінку встановленим у
справі обставинам, колегія суддів
зазначає наступне.

Пунктами 1, 2 Положення «Про Державну
екологічну інспекцію з охорони
довкілля Північно-Західного регіону
Чорного моря», яке затверджене наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища від 6 грудня 2006
року № 528 (далі - Положення про
Держекоінспекцію) передбачено, що
Держекоінспекція є спеціальним
підрозділом Міністерства охорони
навколишнього природного середовища
України та входить до сфери його
управління. Держекоінспекція в межах
своїх повноважень забезпечує
реалізацію державної політики в галузі
охорони навколишнього природного
середовища, раціонального
використання, відтворення та охорони
природних ресурсів, поводження з
відходами (крім поводження з
радіоактивними відходами) та
небезпечними хімічними речовинами,
пестицидами й агрохімікатами,
екологічної та в межах своєї
компетенції радіаційної безпеки.

Держекоінспекція у своїй діяльності
керується Конституцією України,
законами України, Постановами
Верховної Ради України, актами
Президента України і Кабінету
Міністрів України,
нормативно-правовими актами
Мінприроди, іншими актами
законодавства в галузі охорони
навколишнього природного середовища, а
також цим Положенням.

Підпунктом 3 пункту 8 Положення
передбачено, що об'єктами контролю
Держекоінспекції є усі українські та
іноземні судна, кораблі та інші плавучі
об'єкти і морські споруди незалежно від
форм власності та підпорядкування,
діяльність яких відбувається у
внутрішніх морських водах,
територіальному морі, виключній
(морській) економічній зоні України та
на континентальному шельфі України.

Відповідно до підпункту 7 пункту 5
Положення Держекоінспекція відповідно
до покладених на неї завдань здійснює у
пунктах пропуску через державний
кордон України екологічний та
радіологічний контроль транспортних
засобів, у тому числі суден, військових
кораблів, що перевозять вантажі, які
містять промислову сировину, відходи
виробництва, шкідливі хімічні сполуки,
токсичні хімічні, радіоактивні та інші
небезпечні для навколишнього
природного середовища речовини,
пестициди і агрохімікати, усі види риб,
диких тварин і рослин, сировину з диких
тварин та дикорослих рослин,
мисливські трофеї, а при потребі
здійснює екологічний контроль на
місцях формування вантажів.

Згідно із підпунктом 6 пункту 6
Положення Інспекція та її посадові
особи під час виконання покладених на
них завдань мають право, зокрема,
зупиняти, оглядати та затримувати
(тимчасово) у встановленому законом
порядку будь-які судна, кораблі та інші
плавучі об'єкти, що перебувають у
внутрішніх морських водах і
територіальному морі та виключній
(морській) економічній зоні України,
незалежно від форм власності та
господарювання для з'ясування причин
та обставин скидання або втрат речовин,
шкідливих для водних об'єктів та водних
живих ресурсів, здійснювати перевірки
правильності реєстрації у суднових
документах операцій з цими речовинами,
а також перевірки документів, що
засвідчують право на рибний промисел,
добування водних тварин і рослин та
проведення інших видів робіт.

Підпунктом 25 пункту 6 цього Положення
також передбачено, що Держекоінспекція
та її посадові особи під час виконання
покладених на них завдань мають право
оглядати в пунктах пропуску через
державний кордон України всі види
транспортних засобів, у тому числі
судна і військові кораблі, у порядку,
визначеному законодавством і
нормативними документами, з метою
виявлення екологічно небезпечних або
заборонених до вивезення та ввезення
вантажів.

Екологічний та радіологічний контроль
транспортних засобів
Держекоінспекцією у пунктах пропуску
через державний кордон та в зоні
діяльності регіональних митниць і
митниць здійснюється відповідно до
Положення про екологічний контроль у
пунктах пропуску через державний
кордон та в зоні діяльності
регіональних митниць і митниць, що
затверджене наказом Міністерства
охорони навколишнього природного
середовища та ядерної безпеки України
від 8 вересня 1999 року № 204 (далі -
Положення № 204).

Вказане Положення передбачає
екологічний контроль автомобільного,
морського та річкового транспорту (п.4),
екологічний контроль вантажів (п.5),
екологічний контроль об'єктів
тваринного та рослинного світу (п.6),
радіаційний контроль (п.7),
хіміко-аналітичний контроль речовин
(п.8).

Пунктом 4.3. Положення № 204 передбачено
екологічний контроль морських та
річкових суден та повноваження
інспектора при його проведенні.

Екологічний контроль суден
проводиться з метою перевірки:

- виконання ними вимог чинного
законодавства та міжнародних угод
України щодо запобігання забрудненню
моря;

- наявності свідоцтв про стан судна та
його водоохоронного обладнання;

- відповідності стану судна та його
водоохоронного обладнання виданим на
них свідоцтвам.

Під час контролю судна
держекоінспектор самостійно або разом
з уповноваженим Головної державної
інспекції України з безпеки
судноплавства або з інспектором
державного портового нагляду
морського рибного порту за належністю
та спільно з капітаном (або іншою
особою командного складу) проводять:

- огляд суднового водоохоронного
обладнання на відповідність його
встановленим правилам охорони
морських вод від забруднення;

- зовнішній огляд судна й поверхні води
поблизу нього;

- перевірку наявності пломб на
осушувальних системах, баластових
танках, сепараційних установках,
системах зливу за борт лляльних та
інших забруднених вод;

- відповідну перевірку гарантій
власника судна, зазначених у судновій
декларації, щодо безпеки його судна для
внутрішніх і територіальних вод
України.

Даний перелік повноважень інспектора
щодо огляду судна є вичерпним. Він не
передбачає повноважень на проведення
відбору проб ізольованого баласту, а
передбачає лише перевірку наявності
пломб на осушувальних системах,
баластових танках, сепараційних
установках, системах зливу за борт
лляльних та інших забруднених вод.

Вказана обставина не була врахована
судом першої інстанції.

Пунктом 1.12 Положення № 204 передбачено,
що підрозділи територіальних органів
Мінприроди, що здійснюють екологічний
контроль у пунктах пропуску через
державний кордон та в зоні діяльності
регіональних митниць і митниць,
зокрема, проводять експрес-аналіз
речовин та матеріалів з метою
встановлення їх належності до числа
токсичних, радіоактивних речовин або
відходів та вмісту забрудненого
баласту і стічних вод суден.

Підпунктом 2.2. пункту 2 передбачено, що
держекоінспектор у процесі чергування
здійснює, зокрема, експрес-аналіз
речовин для їх ідентифікації та
встановлення ступеня токсичності (у
разі необхідності).

Аналіз цих правових норм дає підстави
для висновку про те, що у разі
необхідності контролю екологів може
бути піддано речовини та матеріали з
метою встановлення їх належності до
числа токсичних, радіоактивних речовин
або відходів та вмісту забрудненого
баласту і стічних вод суден.

Визначення баластних вод міститься у
таких нормативно-правових актах.

Відповідно до п. 1.6 Інструкції щодо
процедур приймання та скидання
водяного баласту на акваторії річкових
внутрішніх водних шляхів України,
затвердженої Наказом Міністерства
транспорту та зв'язку України № 491
(надалі - Інструкція № 491) від 13.06.2007 р.
баластна вода - це забортна вода,
прийнята для баластування судна.
Подібне визначення міститься у п. 2.3
Державних санітарних правил і норм
скидання з суден стічних,
нафтоутримуючих, баластних вод і
сміття у водоймища ДСанПІН 199-97,
затверджених Наказом Міністерства
охорони здоров'я України № 199 від 09.01.1997
р. (надалі - ДСанПІН 199-97), який також
визначає баластні води як забортну
воду, прийняту для баластування судна.

Класифікація баластних вод
визначається виходячи із наступного.

Україна є учасницею базової
міжнародної конвенцій у сфері захисту
морського середовища від забруднення -
Міжнародної конвенції по запобіганню
забрудненню з суден 1973 року, яка набула
чинності для України 21 вересня 1993 року
(надалі - Конвенція МАРПОЛ 73/78).

Стаття 9 Конституції України визначає,
що чинні міжнародні договори, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства України.
Стаття 19 Закону України «Про
міжнародні договори України»
встановлює, що чинні міжнародні
договори України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України, є частиною
національного законодавства і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства. Аналогічна норма
міститься і у частині 2 статті 71 Закону
№ 1264-ХІІ.

Вказана Конвенція поділяє баласт на
чистий, забруднений та ізольований.

Брудний баласт - це забортна вода, яка
прийнята у вантажні танки, та яка
відводиться за борт через загальну
систему загальними баластними
насосами поза межами особливих
районів, за 12-ти мильною зоною через
відстійний танк, під контролем САВРУС
(системи автоматичного вимірювання,
реєстрації та управління відведенням
нафти, з самописцем - прибором контролю
нафтовмісту на скиданні, що забезпечує
сигнал про перевищення 15 мг/л, команду
на автоматичний запірний пристрій та
зупинку насосу). Також брудний баласт
можна визначити як баласт, що міститься
у неочищених від нафти танках.

Чистий баласт - це забортна вода, яка
прийнята в ізольовані баластні танки
або в ретельно вимиті вантажні танки,
яка відкочується за борт через
загальну баластну систему загальними
баластними насосами, поза меж
особливих районів, на ходу судна, за
12-ти мильною зоною. Також чистий баласт
- це баласт з танку, який був зачищений
до такого ступеню, що злив не викликає
появи маслянистої плівки на поверхні
води та зміни її кольору та вміст нафти
в ньому не перевищує 15 частин на
мільйон.

Ізольований баласт - це забортна вода,
яка прийнята в ізольовані баластні
танки, які мають автономну систему
викачки та окремі, лише для цієї мети
насоси, та яка скидається за борт без
обмеження. Ізольований баласт це
баласт, який знаходиться в танках з
повністю ізольованою (окремою)
баластною системою.

Подібні визначення дають і норми
національного законодавства. Зокрема,
ДСанПІН 199-97 визначають чистий баласт
як водяний баласт у танку, що
призначений тільки для цього, або в
танку, який після останнього
транспортування в ньому нафти очищений
до такого стану, що стік з нього,
скинутий з непорушного судна на
спокійну чисту воду при ясній погоді,
не викликає появи слідів нафти на
поверхні води.

Правила запобігання забруднення із
суден внутрішніх водних шляхів
України, затверджені Наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України № 694 від 13 серпня 2007 року
(надалі - Правила № 694) визначають
забруднений баласт як баластну водяну
суміш (з нафтою або іншими
забруднювальними речовинами), яка
утворюється в неочищених суднових
танках (нафтотанках) після приймання до
них водяного баласту. Ізольований
баласт визначається як баластна вода,
прийнята в танк, який повністю
відділений від вантажної та паливної
систем і призначений тільки для
перевезення баластних вод.

Відповідно до положень Конвенції ООН з
морського права 1982 року, що набула
чинності для України 03.06.1999, на підставі
Закону України «Про ратифікацію
Конвенції Організації Об'єднаних Націй
з морського права 1982 року та Угоди про
імплементацію Частини XI Конвенції
Організації Об'єднаних Націй з
морського права 1982 року» № 728-ХІV від
03.06.1999, забруднення морського
середовища означає привнесення
людиною безпосередньо чи
опосередковано речовин чи енергії в
морське середовище, включаючи
естуарії, яке призводить чи може
призвести до таких пагубних наслідків
як шкода живим ресурсам та життю в морі,
небезпеку для здоров'я людини,
створення перешкод для діяльності на
морі, в тому числі для рибальства та
інших правомірних видів використання
моря, зниження якості морської води, що
використовується, та погіршення умов
відпочинку.

Пункт 2.15 ДСанПІН 199-97 забруднення
морського середовища визначає як
привнесення людиною безпосередньо чи
побічно речовин, мікроорганізмів у
морське середовище, включаючи гирлові
райони рік, які призводять або можуть
призвести до згубних наслідків,
завдати шкоди живим ресурсам та життю в
морі, створити небезпеку для здоров'я
людини, перешкоди для діяльності на
морі, погіршити якість морської води та
умов відпочинку.

Стаття 1 Водного кодексу України
визначає забруднення вод як
надходження до водних об'єктів
забруднюючих речовин.

Ідентичну норму містить пункт 3 Правил
з охорони морських вод і
територіального моря від забруднення
та засмічення, що затверджені
Постановою Кабінету Міністрів України
від 29.02.1996 року № 269 в редакції
постанови Кабінету Міністрів України
від 29.03.2002 року № 431 (надалі - Правила №
269). При цьому забруднююча речовина -
речовина, яка привноситься у водний
об'єкт у результаті господарської
діяльності людини.

Правила № 269 в розділі Охорона
внутрішніх морських вод і
територіального моря України від
забруднення та засмічення із суден,
зокрема, передбачають заборону і
дозвіл скидання із суден у внутрішні
морські води та територіальне море
України.

Так, пунктом 4 в редакції на час спірних
правовідносин заборонено скидання із
суден у внутрішні морські води та
територіальне море України:

вантажів, які перевозяться навалом,
насипом чи у зрідженому стані;

відходів та сміття;

вод, які містять забруднюючі речовини у
концентраціях, що перевищують
нормативи гранично допустимих
концентрацій основних забруднюючих
речовин (далі - ГДК), наведених у додатку
до цих Правил, крім вод після
охолодження суднових механізмів.

Пунктом 5 дозволено скидання стічних
вод із суден:

які перебувають у внутрішніх морських
водах і територіальному морі України, а
також у портах України, за умови
очищення стічних вод на суднових
установках, які відповідають вимогам,
установленим МАРПОЛ 73/78 та
підтвердженим свідоцтвом
класифікаційного товариства;

які не обладнані закритими системами
стічних вод, якщо чисельність осіб, що
перебувають на борту, не перевищує 10
чоловік.

Аналіз зазначених правових норм в
сукупності дає підстави для висновку,
що скидання ізольованого водяного
баласту за своїм змістовним
навантаженням не є тотожнім скиданню
забруднюючих речовин з морського
судна.

Цей висновок також підтверджується
Інструкцією про порядок пломбування в
морських торгівельних і річкових
портах України суднових запірних
пристроїв, призначених для скидання
забруднюючих речовин та вод, що їх
містять, яка затверджена Наказом
Міністерства транспорту України № 695
від 30.09.2002 (надалі - Інструкція № 695),
відповідно до положень якої
пломбуванню підлягають всі суднові
пристрої, які спеціально призначені
для безпосереднього скидання за борт
судна забруднюючих речовин або вод, що
їх містять.

Орієнтовний перелік суднових запірних
пристроїв, призначених для скидання
забруднюючих речовин та вод, що їх
містять, які повинні бути опломбовані
наведено в додатку 1 Інструкції № 695. В
свою чергу пункт 2.5.2 цієї Інструкції
визначає, що не підлягають пломбуванню
пристрої, призначені для суднових
операцій, які постійно здійснюються в
порту, в тому числі призначені для
скидання ізольованого баласту.

Ізольований баласт по суті є баластною
водою, яка прийнята у баластні танки,
які є повністю ізольовані та незалежні
від усіх інших систем судна (як то
паливна, вантажна, фанова та ін.), та
використовується тільки для набрання
додаткової ваги судну з метою
покращення його морехідних якостей.

Відповідно до параграфу 4 (В) правила 34
частини С глави 4 Конвенції МАРПОЛ 73/78,
ізольований баласт взагалі не підлягає
контролю, його скид в особливих районах
не заборонений та не обмежений. Пункт
3.4.1 ДСанПІН 199-97 визначає, що відведення
чистого баласту з ізольованих танків,
якщо він прийнятий за межами акваторії
порту вивантаження, будь-якими
обмеженнями не обумовлюється.

За таких обставин суд першої інстанції
помилково застосував пункт 4 Правил №
269 до ізольованого баласту.

Стаття 67 Водного кодексу України
забороняє заходження в територіальне
море суден, які не провели заміну
ізольованого баласту та не обладнані
цистернами і закритими фановими
системами для збирання стічних вод
будь-якого походження чи установками
для очищення та знезараження цих вод,
що відповідають міжнародним
стандартам.

Підпунктом 4.4.4. пункту 4.4 ДСанПІН 199-97
передбачено, що скидання ізольованого
баласту в територіальних водах держави
може бути допущене тільки у тому
випадку, якщо він пройшов на судні
обробку проти мікробіологічної та
паразитарно-гідробіонтної флори та
фауни, або якщо баласт був забраний
(замінений) за межами територіальних
вод держави, із порту якої вийшло судно.

Аналіз цієї норми свідчить про те, що
передбачено дві умови для допуску до
ізольованого баласту в територіальних
водах України:

- він має пройти на судні обробку проти
мікробіологічної та
паразитарно-гідробіонтної флори та
фауни (для її реалізації необхідно
виконати підпункт 4.4.7. пункту 4.4.
ДСанПІН 199-97, згідно якого скидання
чистого (ізольованого) баласту в
територіальних водах України
дозволяється за умови наявності на
судні системи по обробці баластних вод,
яка забезпечує її знезараження, або
пред'явлення результатів
лабораторного дослідження їх на судні
або в порту прибування);

-якщо ізольований баласт був забраний
(замінений) за межами територіальних
вод держави, із порту якої вийшло судно
(для її реалізації необхідно виконати
підпункт 4.4.5 пункту 4.4 ДСанПІН 199-97, у
судновому журналі повинно бути
зазначено географічні координати, дати
і кількість прийнятого на борт
баласту).

Судом першої інстанції встановлено, що
06.10.2010 теплохід «Аліна» перед заходом у
територіальне море України провів
зміну баласту. Ця операція зафіксована
в судновому журналі.

Частиною 2 статті 5 Конвенції МАРПОЛ 73/78
передбачений порядок інспектування
суден під час перебування в портах або
віддалених від берега терміналах, що
знаходяться під юрисдикцією
якої-небудь Сторони, яке здійснюється
посадовими особами, належним чином
уповноваженими цією Стороною. Будь-яке
таке інспектування обмежується лише
перевіркою наявності на судні дійсного
Свідоцтва, якщо в цієї Сторони не буде
очевидних підстав думати, що стан судна
або його устаткування значною мірою не
відповідає зазначеним у Свідоцтві
даним. У цьому випадку або у випадку,
якщо судно не має дійсного Свідоцтва,
Сторона, що здійснює інспектування,
вживає заходів, що забезпечують
невихід у море такого судна доти, поки
воно не зможе вийти в море, не
представляючи надмірної загрози для
морського середовища. Однак така
Сторона може дозволити судну залишити
порт або віддалений від берега
термінал для прямування на найближчу
підходящу судноремонтну верф.

Крім того, статтею 6 Конвенції МАРПОЛ
73/78 визначено порядок виявлення
порушень і забезпечення виконання
Конвенції. Так, згідно частини 2
вказаної статті судно, до якого
застосовується ця Конвенція, у
будь-якому порту або віддаленому від
берега терміналі Сторони може бути
піддано інспектуванню посадовими
особами, призначеними або
уповноваженими такою Стороною, щоб
перевірити, чи не зробило таке судно
скидання шкідливих речовин на
порушення положень Правил. Якщо в
результаті інспектування буде
виявлене порушення положення
Конвенції, то Адміністрації
надсилається про це повідомлення для
вжиття відповідних заходів. Кожна
Сторона надає Адміністрації докази,
якщо такі є, того, що судно на порушення
положень Правил зробило скидання
шкідливих речовин або стоків, що
містять такі речовини. Якщо це
практично можливо, компетентна влада
цієї Сторони повідомляє капітана судна
про передбачуване порушення. Після
отримання таких доказів Адміністрація
проводить розслідування справи і може
просити іншу Сторону надати додаткові
або більш переконливі докази
передбачуваного порушення. Якщо
Адміністрація переконається в
наявності достатніх доказів, що
дозволяють порушити переслідування
відносно передбачуваного порушення,
вона дає розпорядження про порушення
такого переслідування відповідно до
свого законодавства якомога швидше.
Адміністрація без зволікання інформує
про вжиті нею заходи Сторону, що
повідомила про передбачуване
порушення, а також Організацію. Сторона
може піддати інспектуванню судно, до
якого застосовується Конвенція, коли
воно заходить у порти або віддалені від
берега термінали, що знаходяться під її
юрисдикцією, якщо від іншої Сторони
отримано прохання про таке
інспектування разом з достатніми
доказами того, що це судно зробило в
якому-небудь місці скидання шкідливих
речовин або стоків, що містять такі
речовини. Доповідь про таке
інспектування надсилається Стороні, що
просила про інспектування, і
Адміністрації для того, щоб можна було
вжити відповідні заходи відповідно до
положень цієї Конвенції.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що порядок інспектування суден
передбачає обмеження інспектування
лише перевіркою наявності на судні
дійсного Свідоцтва, якщо не буде
очевидних підстав думати, що стан судна
або його устаткування значною мірою не
відповідає зазначеним у Свідоцтві
даним. Порядок виявлення порушень і
забезпечення виконання Конвенції
передбачає інспектування посадовими
особами, чи не зробило таке судно
скидання шкідливих речовин на
порушення положень Правил.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в меж повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Стаття 2 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
зобов'язує суди у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень перевіряти, чи прийняті
(вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи всім формам
дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

При цьому першим, що має перевірити суд,
Закон визначив, чи оскаржувані рішення,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень прийняті (вчинені) на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При визначенні повноважень державного
інспектору Державної екологічної
інспекції Північно-західного регіону
Чорного моря щодо відбору проб
ізольованого баласту суд першої
інстанції керувався Правилами відбору
баластних вод для визначення в них
забруднюючих речовин, які затверджені
наказом начальника Державної
екологічної інспекції з охорони
довкілля Північно-Західного регіону
Чорного моря від 31.12.2010 № 976 (далі -
Правила № 976).

Проте посилання суду на вказані
Правила є безпідставними, виходячи з
наступного.

Указом Президента України від 03 жовтня
1992 року № 493/92 «Про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади»
установлено, що з 1 січня 1993 року
нормативно-правові акти, які видаються
міністерствами, іншими органами
виконавчої влади, органами
господарського управління та контролю
і які зачіпають права, свободи й
законні інтереси громадян або мають
міжвідомчий характер, підлягають
державній реєстрації.

Відповідно до пункту 6 Указу Кабінету
Міністрів України постановлено
затвердити до 1 грудня 1992 року
Положення про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств,
інших органів виконавчої влади,
органів господарського управління та
контролю, що зачіпають права, свободи
та інтереси громадян або носять
міжвідомчий характер.

Положення про державну реєстрацію
нормативно-правових актів міністерств
та інших органів виконавчої влади
затверджено постановою Кабінету
Міністрів України від 28 грудня 1992 року
№ 731.

Відповідно до абзацу 2 пункту 1
Положення державна реєстрація
нормативно-правового акта полягає у
проведенні правової експертизи на
відповідність його Конституції та
законодавству України, Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод 1950 року і протоколам до неї,
міжнародним договорам України, згоду
на обов'язковість яких надано
Верховною Радою України, та acquis communautaire,
а також з урахуванням практики
Європейського суду з прав людини,
прийнятті рішення про державну
реєстрацію цього акта, присвоєнні йому
реєстраційного номера та занесенні до
Єдиного державного реєстру
нормативно-правових актів.

Пунктом 4 Положення передбачено, що
державній реєстрації підлягають
нормативно-правові акти будь-якого
виду (постанови, накази, інструкції
тощо), якщо в них є одна або більше норм,
що: а) зачіпають соціально-економічні,
політичні, особисті та інші права,
свободи й законні інтереси громадян,
проголошені й гарантовані
Конституцією та законами України,
Конвенцією про захист прав людини і
основоположних свобод 1950 року і
протоколами до неї, міжнародними
договорами України, згоду на
обов'язковість яких надано Верховною
Радою України, та acquis communautaire, а також з
урахуванням практики Європейського
суду з прав людини, встановлюють новий
або змінюють, доповнюють чи скасовують
організаційно-правовий механізм їх
реалізації; б) мають міжвідомчий
характер, тобто є обов'язковими для
інших міністерств, органів виконавчої
влади, органів господарського
управління та контролю, а також
підприємств, установ і організацій, що
не входять до сфери управління органу,
який видав нормативно-правовий акт.

Згідно з пунктом 4 Положення на
державну реєстрацію не подаються акти:
а) персонального характеру
(про склад комісій, призначення на
посаду і звільнення з неї, заохочення
працівників тощо); б) дія яких
вичерпується одноразовим
застосуванням, крім актів про
затвердження положень, інструкцій та
інших, що містять правові норми; в)
оперативно-розпорядчого характеру
(разові доручення); г) якими доводяться
до відома підприємств, установ і
організацій рішення вищестоящих
органів; д) спрямовані на організацію
виконання рішень вищестоящих органів і
власних рішень міністерств, інших
органів виконавчої влади, органів
господарського управління та контролю,
що не мають нових правових норм; е)
нормативно-технічного характеру
(державні стандарти, будівельні норми і
правила, тарифно-кваліфікаційні
довідники, форми звітності та інші).

Міністерства, інші центральні органи
виконавчої влади, органи
господарського управління і контролю
направляють для виконання
нормативно-правові акти лише після їх
державної реєстрації та офіційного
опублікування (пункт 15 Положення).

У разі порушення зазначених вимог
нормативно-правові акти вважаються
такими, що не набрали чинності, і не
можуть бути застосовані.

Оскільки щодо Правила № 976 не було
дотримано зазначених вимог, вони не
можуть бути застосовані.

Висновок суду першої інстанції про те,
що дії інспектора не суперечать
вимогам Міжнародної конвенції по
запобіганню забруднення з суден МАРПОЛ
73/78, Міжнародній конвенції про захист
Чорного моря від забруднення, статті 67
Водного кодексу України, оскільки
зазначені нормативні акти не містять
заборони щодо проведення відбору проб
ізольованих баластних вод не
ґрунтуються на законі.

Як вже зазначалось, суб'єкти владних
повноважень зобов'язані діяти лише на
підставі, в меж повноважень та у спосіб,
що передбачені Конституцією та
законами України, в тому числі і
міжнародними договорами України, згода
на обов'язковість яких надана
Верховною Радою України. Відсутність
заборони на вчинення певних дій не
свідчить про наявність відповідних
повноважень.

З огляду на викладене також не
ґрунтується на законі висновок суду
щодо правомірності способу та порядку
відбору проб ізольованого балласту,
адже в рішенні суду першої інстанції
відсутні посилання на закон чи інший
нормативно-правовий акт, який
врегульовує спірні правовідносини.

При цьому колегія суддів зазначає, що
суд першої інстанції безпідставно не
звернув уваги на доводи позивача щодо
сумнівності висновків лабораторних
досліджень від 07.10.2010 року, якими
виявлено перевищення гранично
допустимої концентрації по завислим
речовинам та залізу, оскільки згідно
звіту про проведення відбору від 07.10.2010
року інспектор Перець С.А. здійснив
відбір проб балласту зі зливної пробки
балластного насосу т/х «Аліна» у три
двохлітрові пляшки, а згідно
результатів лабораторних аналізів №
1679, об'єм проби становить 1,5 літрів без
зазначення виду тари. Дотого ж в
обидвих документах як час відбору проб
так і час проведення лабораторних
досліджень зазначений 9:50, при тому, що
відбір здійснювався в порту «Южний», а
лабораторія знаходиться в м. Одесі.

Зазначені обставини ставлять під
сумнів доводи відповідача щодо
превищення позивачем гранично
допустимої концентрації по завислим
речовинам та залізу та забрудення
акваторії порту.

Суд першої інстанції безпідставно
відхилив посилання позивача на лист
державного підприємства «Морський
торговельний порт «Южний» від 26.12.2011
року № 11383/01/122/11, в якому зазначено, що
екологічною службою порту 06-07 жовтня 2010
року забруднень акваторії порту
зафіксовано не було.

Аналогічну позицію у вирішенні спору
висловив Вищий адміністративний суд
України у постанові від 04.12.2013 року №
К/800/9629/13.

Враховуючи, що суд першої інстанції
повно і правильно встановив фактичні
обставини справи, але неправильно
застосував норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
помилкового висновку про відсутність
підстав для задоволення позову,
колегія суддів вважає за необхідне
задоволенити апеляційну скаргу,
скасувати рішення суду першої
інстанції та ухвалити нове судове
рішення про задоволення позову.

Керуючись: ст.ст. 195, 196, п.3 ч.1 ст. 198, ст. 202,
ч.2 ст. 205, ст.ст.207, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Трансшип»
- задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 вересня
2011 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Трансшип» до
Державної екологічної інспекції з
охорони довкілля Північно-Західного
регіону Чорного моря, державних
інспекторів Державної екологічної
інспекції з охорони довкілля
Північно-Західного регіону Чорного
моря Перець Сергія Олександровича,
Нагаєва Сергія Романовича, Микити
Артура Михайловича, за участю третьої
особи - Москаленка Юрія Григорійовича,
про визнання протиправними дій
державних інспекторів - скасувати.

Ухвалити у справі нову постанову, якою
позов ТОВ «Трансшип» задовольнити.

Визнати протиправними дії державного
інспектора Державної екологічної
інспекції з охорони довкілля
Північно-Західного регіону Чорного
моря Перець Сергія Олександровича
щодо проведення 07.10.2010 року відбору
зразків ізольованого баласту т/х
«Аліна» за відсутності на те правових
підстав.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, однак може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня
виготовлення повного тексту.

Суддя-доповідач:
І.П. Косцова

Суддя:
І.О. Турецька

Суддя:
Л.В. Стас.