Справа № 812/1384/14
Суддя: Р.С. Твердохліб
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

31 березня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1384/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі

головуючого судді
Твердохліба Р.С.,

за участю секретаря

судового засідання
Андріасяна Е.А.,

та

представників сторін:

від позивача - не прибув,

від відповідача - не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
адміністративним позовом
Сєвєродонецького міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
матеріального забезпечення у розмірі
181,33 грн., -

ВСТАНОВИВ:

25 лютого 2014 року на адресу Луганського
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Сєвєродонецького міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про стягнення
матеріального забезпечення у розмірі
181,33 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
послався на те, що 15 листопада 2012 року
відповідач звернувся до
Сєвєродонецького міського центру
зайнятості як такий, що шукає роботу, 22
листопада 2012 року надано статус
безробітного, призначено та розпочато
виплату допомоги по безробіттю. У
період перебування на обліку
відповідач пройшов навчання за
навчальною програмою «Продавець
продовольчих товарів». Наказ від 29
серпня 2013 року № 130829 реєстрацію
безробітного припинено у зв'язку з
невідвідуванням центру зайнятості без
поважних причин протягом 30 робочих
днів відповідно до абз. 2 п.37 порядку
реєстрації, перереєстрації
безробітних та ведення обліку осіб, які
шукають роботу, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20 березня 2013 року № 198.

На підставі даних ДПА, наданих у
відповідності до Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення безробітним,
затвердженого спільним наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України, Державної податкової
адміністрації України від 13 лютого 2009
року № 60/62, постановою правління
Пенсійного фонду України від 13 лютого
2009 року № 7-1, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 12 березня
2009 року № 232/16248 встановлено, що
відповідачем отримано винагороду за
виконану роботу у ІІ кварталі в ДП
«Сєвєродонецьке лісомисливське
господарство» під час перебування на
обліку безробітних.

Відповідно до договору підряду від 02
квітня 2013 року № 118 відповідач працював
у ДП «Сєвєродонецьке лісомисливське
господарство» з 02 квітня 2013 року по 11
квітня 2013 року. За період з 02 квітня 2013
року по 11 квітня 2013 року відповідач
отримав допомогу по безробіттю у
розмірі 181,33 грн.

У зв'язку з вищевикладеним, 21 січня 2014
року директором Сєвєродонецького МЦЗ
видано наказ № 15 про утримання з ОСОБА_2
отриманої у період роботи на
підприємстві з 02 квітня 2013 року по 11
квітня 2013 року допомоги по безробіттю
у сумі 181,33 грн.

З метою вирішення питання щодо
добровільного порядку повернення
зазначених грошових коштів за вих. №
13/06-185 від 22 січня 2014 року на адресу
відповідача направлено лист щодо
необхідності повернення незаконно
отриманої суми матеріального
забезпечення, але відповідач у
добровільному порядку зазначені
грошові кошти не повернув.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
просить суд стягнути з ОСОБА_2 суму
матеріального забезпечення у розмірі
181,33 грн.

Сторони у судове засідання не прибули,
про дату, час та місце судового
розгляду повідомлялись належним чином,
від представника позивача надійшло
клопотання про розгляд справи без його
участі, причини не прибуття
відповідача суду не відомі.

Дослідивши матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню повністю з таких
підстав.

Для реалізації державної політики
зайнятості населення, професійної
орієнтації, підготовки і
перепідготовки, працевлаштування та
соціальної підтримки тимчасово не
працюючих громадян у порядку, що
визначається Кабінетом Міністрів
України, створюється державна служба
зайнятості.

Відповідно до статті 8 Закону України
від 02 березня 2000 року № 1533-III «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» Фонд
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття створюється для
управління на випадок безробіття,
провадження збору на акумуляції
страхових внесків, контролю за
використанням коштів, виплати
забезпечення та надання соціальних
послуг, здійснення інших функцій
згідно із цим Законом і статутом Фонду.
Функції виконавчої дирекції Фонду
покладаються на органи державної
служби зайнятості (стаття 12 Закону).

Відповідно до п.2 ч.1 ст. 9 Закону України
від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про
зайнятість населення» кожен має право
на соціальний захист у разі настання
безробіття, що реалізується шляхом,
надання безоплатних соціальних послуг,
зокрема, інформаційно-консультаційних
та профорієнтаційних, професійної
підготовки, перепідготовки, підвищення
кваліфікації з урахуванням попиту на
ринку праці, сприяння у
працевлаштуванні, зокрема, шляхом
фінансової підтримки самозайнятості
та реалізації підприємницької
ініціативи відповідно до
законодавства.

Судом встановлено, що відповідач -
ОСОБА_2, була зареєстрована в
Сєвєродонецькому міському центрі
зайнятості з 22 листопада 2012 року як
така, що шукає роботу. У статусі
безробітного остання перебувала на
обліку в Сєвєродонецькому міському
центрі зайнятості Луганської області з
22 листопада 2012 року по 28 серпня 2013 року
та отримувала допомогу по безробіттю
(а.с. 7, 8). У період з 02 квітня 2013 року по 11
квітня 2013 року відповідачеві було
виплачено допомогу по безробіттю в
сумі 181,33 грн., про що свідчать довідка
(а.с. 11).

Повідомленням від 22 січня 2014 року №
3/06-185 Сєвєродонецькій міський центр
зайнятості повідомив відповідача -
ОСОБА_2, що під час перебування на
обліку у Сєвєродонецькому міському
зайнятості Луганської області як
безробітної та одержання
матеріального забезпечення (02 квітня
2013 року по 11 квітня 2013 року), відповідач
працював за договором в ДП
«Сєвєродонецьке лісомисливське
господарство» та не повідомив про це
(а.с. 13).

Пунктом 7 частиною 1 статті 1 Закону
України від 05 липня 2012 року № 5067-VI «Про
зайнятість населення», серед іншого,
встановлено, що зайнятість - не
заборонена законодавством діяльність
осіб, пов'язана із задоволенням їх
особистих та суспільних потреб з метою
одержання доходу (заробітної плати) у
грошовій або іншій формі, а також
діяльність членів однієї сім'ї, які
здійснюють господарську діяльність
або працюють у суб'єктів
господарювання, заснованих на їх
власності, у тому числі безоплатно.

Відповідно до договору підряду від 02
квітня 2013 року № 118 ОСОБА_2 працювала у
ДП «Сєвєродонецьке лісомисливське
господарство», термін дії договору з 02
квітня 2013 року по 11 квітня 2013 року,
тобто, в період перебування в
Сєвєродонецькому міському центрі
зайнятості відповідач був зайнятою
особою та не мав права на отримання
статусу безробітного та на виплату
відповідної допомоги у період 02 квітня
2013 року по 11 квітня 2013 року (а.с. 10).

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач не повідомив позивача, що
він, є зайнятою особою, внаслідок чого
він в період з 02 квітня 2013 року по 11
квітня 2013 року незаконно отримував
допомогу по безробіттю у розмірі 181,33.
Вказані обставини підтверджуються
наказом Луганського міського центру
зайнятості від 21 січня 2014 року №
15 (а.с. 12).

Згідно положень статті 36 Закону
України від 02 березня 2000 року № 1533-III
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Сума виплаченого забезпечення та
вартості наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Порядком розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення,
затвердженим наказом Міністерства
праці та соціальної політики України,
Державної податкової адміністрації
України 13 лютого 2009 року № 60/62,
визначено, що розслідування згідно з
цим Порядком здійснюється шляхом
проведення перевірки достовірності
даних, які є підставою для надання
особі статусу безробітної та виплати
їй матеріального забезпечення, що
зазначені у документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної.

Порядок № 60/62 є нормативно-правовим
актом у розумінні статті 117 Конституції
України та підлягає застосуванню
відповідно до пункту 2 частини 1 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У відповідності із пунктом 5 Порядку №
60/62 перевірка достовірності даних, які
є підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення,
проводиться центрами зайнятості
шляхом: звіряння наданої особою
інформації з відомостями, наявними в
Державній податковій адміністрації
України, Пенсійному фонді України, у
державних реєстраторів;використання
даних вищевказаних органів, Державного
департаменту нагляду за додержанням
законодавства про працю,
контрольно-ревізійних органів
цільового використання коштів Фонду;
проведення центром зайнятості
перевірки достовірності зазначених у
довідках про середню заробітну плату
даних та записів у трудових книжках
безпосередньо на підприємствах, в
установах, організаціях та у фізичних
осіб, які використовують найману працю,
у порядку, встановленому
законодавством.

У разі встановлення центром зайнятості
відповідно до цього Порядку належності
безробітної особи до категорії
зайнятих така особа згідно пункту 6
Порядку № 60/62 знімається з обліку як
безробітна в установленому
законодавством порядку та повертає
суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Рішення про повернення коштів особою
чи роботодавцем оформлюється наказом.
Протягом двох робочих днів після
прийняття рішення центр зайнятості
надсилає особі чи роботодавцю
рекомендованим листом повідомлення
про необхідність протягом
15 календарних днів з дня отримання
повідомлення повернути незаконно
виплачені кошти (пункт 7 Порядку № 60/62).

Пунктом 8 Порядку № 60/62 регламентовано,
що у разі неможливості вручення
повідомлення про необхідність
повернення коштів з підстав,
передбачених абзацом першим пункту 132
Правил надання послуг поштового
зв'язку, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 17
серпня 2002 року № 1155, відмови особи чи
роботодавця повернути кошти, а також у
разі неповернення їх у встановлений
строк стягнення таких коштів
здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Рішення центру зайнятості щодо
повернення коштів у відповідності із
пунктом 9 Порядку № 60/62 може бути
оскаржено в центрі зайнятості вищого
рівня або в судовому порядку.

Відповідач наказ Сєвєродонецького
міського центру зайнятості від 21 січня
2014 року № 15, не оскаржував, незаконно
виплачені у період з 02 квітня 2013 року по
11 квітня 2013 року кошти у розмірі 181,33
грн. не повернув.

З огляду на вищевикладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню.

Враховуючи вимоги частини 4 статті 94
КАС України, а також те, що позивач
відповідно до статті 5 Закону України
від 08 липня 2011 року № 3674-VI «Про судовий
збір» від сплати судового збору
звільнений, судові витрати у цій справі
не підлягають стягненню з відповідача.

Керуючись статтями 2, 9, 10, 11, 17, 18, 23, 69-72, 87,
94, 105, 158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_2 (адреса: 93400, АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1) на
користь Сєвєродонецького міського
центру зайнятості незаконно отримане
матеріальне забезпечення у розмірі 181,33
грн. (сто вісімдесят одна гривня
тридцять три гривні).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Суддя
Р.С. Твердохліб