Справа № 710/2012/13-а (6а/710/3/2013)
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
710/2012/13-а(6а/710/3/2013) Головуючий у 1-й
інстанції: Красюк Г.П.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М.,
Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Шполянському районі
Черкаської області на постанову
Шполянського районного суду
Черкаської області від 08 жовтня 2013 року
у справі за заявою Відділу примусового
виконання рішень Управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Черкаській
області про зміну способу і порядку
виконання постанови Шполянського
районного суду Черкаської області від
08 жовтня 2013 року, -

В С Т А Н О В И Л А:

Відділ примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області звернувся до суду з
заявою про зміну способу і порядку
виконання вказаного судового рішення.

Постановою Шполянського районного
суду Черкаської області від 08 жовтня 2013
року заяву задоволено, змінено спосіб і
порядок виконання судового рішення
шляхом стягнення з відповідача спірної
соціальної виплати у грошовому виразі.

Не погоджуючись з судовим рішенням
Управління Пенсійного фонду України в
Шполянському районі Черкаської
області подало апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати зазначене
судове рішення суду першої інстанції
як таке, що постановлене з порушенням
норм процесуального права, та ухвалити
нове про відмову у задоволенні
вказаної вище заяви.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства
України, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 199, ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції може
скасувати ухвалу суду першої
інстанції якщо визнає, що суд першої
інстанції при її постановленні порушив
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Задовольняючи заяву про зміну способу
і порядку виконання рішення суду, суд
першої інстанції виходив з того, що
зміна способу і порядку виконання
судового рішення шляхом стягнення з
відповідача грошових коштів
прискорить його виконання.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Колегією суддів встановлено, що вимоги
позивача було задоволено у судовому
порядку.

У вересні 2013 року позивач звернувся до
Шполянського районного суду
Черкаської області з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Шполянському районі Черкаської
області про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
певні дії.

Постановою Шполянського районного
суду Черкаської області від 08 жовтня 2013
року позовні вимоги задоволено.

Державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження по виконанню даного
судового рішення.

На виконання постанови про відкриття
виконавчого провадження боржник
повідомив про часткове виконання
рішення суду, а саме: стягувачу була
нарахована доплата, але її виплата не
здійснена.

Перевіряючи обґрунтованість заяву про
зміну способу і порядку виконання
судового рішення та її відповідність
чинному законодавству, колегія суддів
виходить з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.

Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

За змістом п. 2 ч. 4 ст. 105 КАС України,
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії.

Згідно з п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України, у разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії.

З аналізу змісту резолютивної частини
судового рішення, про зміну способу і
порядку виконання якого подав заяву
заявник, колегією суддів встановлено,
що зобов'язання, покладені на
відповідача цим судом, є обраним судом
видом захисту порушених прав позивача
та позовними вимогами, які суд
задовольнив.

З урахуванням зазначеного колегія
суддів вважає, що такою заявою
державний виконавець просив змінити не
спосіб виконання постанови суду, а
судове рішення по суті позовних вимог
та вирішити додаткову позовну вимогу
про стягнення коштів, яка не була
предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
ухвалення даного судового рішення.

При цьому колегія суддів зауважує, що в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст.ст. 198, 223 КАС України).

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції, задовольняючи заяву
про зміну способу виконання рішення, не
звернув увагу та не врахував
відмінності між позовною вимогою, як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, та способом виконання
судового рішення, як одного з його
заходів, чим змінив постанову суду по
суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Згідно з ч. 1 ст. 263 КАС України, за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Підставою для застосування правил
наведеної норми є обставини, що
перешкоджають належному виконанню
судового рішення в адміністративній
справі: ускладнюють його виконання або
роблять неможливим. Для відстрочення
чи розстрочення виконання судового
рішення такою обставиною може бути
недостатність коштів на рахунку,
стихійне лихо, для зміни способу чи
порядку виконання судового рішення -
неможливість виконання судового
рішення внаслідок відсутності,
пошкодження або знищення об'єкта
стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання судового рішення, на думку
заявника, є неможливим через
відсутність коштів, виплата яких буде
здійснена за наявності відповідного
фінансування з Державного бюджету
України.

Отже, виконання рішення суду фактично
можливе, хоча й за певних умов, тому
відсутні підстави для зміни способу
виконання рішення суду першої
інстанції.

Правова позиція по даному питанню
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 12
лютого 2014 року у справі № К/800/598/14.

Відповідно до преамбули Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», цей Закон регулює відносини,
що виникають у зв'язку з обов'язком
держави виконати рішення
Європейського суду з прав людини у
справах проти України; з необхідністю
усунення причин порушення Україною
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод і протоколів до
неї; з впровадженням в українське
судочинство та адміністративну
практику європейських стандартів прав
людини; зі створенням передумов для
зменшення числа заяв до
Європейського суду з прав людини проти
України.

Згідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини», суди застосовують при
розгляді справ Конвенцію та практику
Суду як джерело права.

Так, Європейським судом з прав людини у
справі «Кечко проти України»
зазначено, що органи державної влади не
можуть посилатись на відсутність
коштів як причину невиконання своїх
зобов'язань.

Таким чином, колегія суддів вважає
безпідставною заяву виконавчої служби
про зміну способу і порядку виконання
судового рішення, оскільки заявником
не доведено наявність обставин,
передбачених ч. 1 ст. 263 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
задоволення.

Доводи апеляційної скарги є
обгрунтованими, а тому вона є такою, що
підлягає задоволенню.

Крім цього, колегія суддів зауважує про
порушення судом першої інстанції норм
процесуального права, оскільки за
результатами розгляду заяви про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення приймається ухвала, а не
постанова.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції невірно застосував норми
матеріального та процесуального права,
неповно з'ясував обставини справи, у
зв'язку з чим постанова підлягає
скасуванню з ухваленням нової про
відмову у задоволенні заяви про зміну
способу і порядку виконання судового
рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 199, 202, 205, 206, 212, 254,
263 КАС України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Шполянському районі Черкаської
області - задовольнити.

Постанову Шполянського районного суду
Черкаської області від 08 жовтня 2013 року
- скасувати та постановити нову ухвалу,
якою у задоволенні заяви Відділу
примусового виконання рішень
Управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Черкаській області про зміну способу і
порядку виконання постанови
Шполянського районного суду
Черкаської області від 08 жовтня 2013 року
- відмовити.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.