Справа № 826/13199/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Шулежко В.П.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.,

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі:
Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Комунального підприємства
«Поділ-благоустрій» Подільської
районної в м. Києві державної
адміністрації про скасування припису, -

В С Т А Н О В
И Л А:

У серпні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернулася до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до Комунального
підприємства «Поділ-благоустрій»
Подільської районної в м. Києві
державної адміністрації про
скасування припису. Свої вимоги
мотивує тим, що, на думку позивача,
відповідачем у порушення діючих норм
матеріального та процесуального
законодавства України, без повного
з'ясування всіх обставин винесений
протиправний припис про відключення
від електропостачання та демонтаж МАФу
позивача, що призвело до порушення її
прав та законних інтересів.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
жовтня 2013 року у задоволенні позовної
заяви відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 подала апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову про задоволення
даного позову повністю.

Крім цього, позивачем було заявлено
клопотання про визнання причин
пропуску строку на апеляційне
оскарження судового рішення суду
першої інстанції поважними.

Враховуючи наявні в справі матеріали,
колегія суддів приходить до висновку
про те, що дана апеляційна скарга
позивачем подана вчасно, строк на
апеляційне оскарження судового
рішення пропущено не було.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

За адресою: АДРЕСА_1 розміщена
тимчасова споруда (МАФ) позивача.

При цьому, значена тимчасова споруда
розміщена позивачем з відсутності
передбачених діючим законодавством
дозвільних документів (договору оренди
земельної ділянки, тимчасового ордеру
на розміщення ТС, договору пайової
участі (внеску) власника тимчасової
споруди (малої архітектурної форми) в
утриманні об'єктів благоустрою м.
Києва). Останні внески пайової участі
сплачувались позивачем у 2011 році у сумі
15432,00 грн. (згідно графіку сплати
пайового внеску остання дата сплати -
20.08.2011 р.).

Відповідачем 22.07.2013 року оформлено
повідомлення позивачу про те, що у
зв'язку з несплатою до 01.09.2012 року
внеску пайової участі належна їй
тимчасова споруда (МАФ) підлягає
відключенню від електропостачання та
демонтажу згідно з рішенням Київської
міської ради від 12.07.2012 року № 674/8011 та
запропоновано демонтувати зазначену
тимчасову споруду (МАФ) власними силами
з території району. В іншому випадку
тимчасову споруду (МАФ) буде відключено
від електропостачання та демонтовано
примусово в установлено порядку.

Не погоджуючись з такими діями
відповідача та вважаючи вказане
повідомлення приписом, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що спірний припис відповідача є
правомірним, а тому підстави для його
скасування відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Правові, економічні, екологічні,
соціальні та організаційні засади
благоустрою населених пунктів
визначає Закону України "Про
благоустрій населених пунктів", що
спрямований на створення умов,
сприятливих для життєдіяльності
людини.

Відповідно до ст.ст. 12, 13 зазначеного
Закону, суб'єктами у сфері благоустрою
населених пунктів є органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, підприємства,
установи, організації, органи
самоорганізації населення, громадяни.
До об'єктів благоустрою населених
пунктів, зокрема, належать вулиці,
дороги, провулки, узвози, проїзди,
пішохідні та велосипедні доріжки.

Відповідно до ст. 34 Закону України "Про
благоустрій населених пунктів" правила
благоустрою території населеного
пункту - нормативно-правовий акт, яким
установлюється порядок благоустрою та
утримання територій об'єктів
благоустрою. Правила розробляються для
всіх сіл, селищ, міст і затверджуються
відповідними органами місцевого
самоврядування. Правила благоустрою
міста Києва містять
загальнообов'язкові на території міста
норми, за порушення яких передбачена
відповідальність.

Рішенням Київської міської ради від
25.12.2008 року № 1051/1051 "Про Правила
благоустрою міста Києва" затверджені
Правила благоустрою міста Києва.

Зазначене рішення опубліковано в
газеті "Хрещатик" від 25.02.2009 року № 142 та
є чинним.

Відповідно до пп. 1.2.1. п. 1.2. Правил вони
затверджені Київською міською радою в
межах наданих їй повноважень з
урахуванням державних, громадських та
приватних інтересів та є обов'язковими
для виконання всіма розміщеними на
території міста Києва органами
державної влади, об'єднаннями громадян,
підприємствами, установами та
організаціями, громадянами, іноземцями
та особами без громадянства, які
перебувають на території міста Києва.

Згідно розділу І Правил тимчасова
споруда - це споруда функціонального (в
тому числі для здійснення
підприємницької діяльності),
декоративно-технологічного
призначення, в тому числі мала
архітектурна форма, яка виготовляється
з полегшених збірних конструкцій та
встановлюється без улаштування
заглибленого фундаменту тощо.

Елементами благоустрою, зокрема, є малі
архітектурні форми (пп. 2.3.9. п. 2.3.Правил).

Відповідно до пп. 13.2.5. п. 13.2. Правил малі
архітектурні форми та тимчасові
споруди, які розміщені (встановлені або
збудовані) без відповідної, оформленої
в установленому порядку дозвільної
документації, з відхиленням від
проекту, вважаються самочинно
розміщеними малими архітектурними
формами та тимчасовими спорудами і
підлягають демонтажу за кошти особи, що
здійснила встановлення, у терміни,
визначені в приписі Головного
управління контролю за благоустроєм.
Відповідною, оформленою в
установленому порядку, дозвільною
документацією для розміщення
тимчасових споруд (малих архітектурних
форм) є Ордер на розміщення тимчасової
споруди (в тому числі тимчасовий),
виданий Головним управлінням
містобудування та архітектури
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації).

Якщо особа, що здійснила самовільне
встановлення малих архітектурних форм
та тимчасових споруд, не здійснила
демонтаж у визначені строки, демонтаж
малих архітектурних форм та тимчасових
споруд здійснюється в порядку,
встановленому п. 13.3 цих Правил.

Відповідно до пп.13.3.1. п.1.3.1 Правил,
демонтаж, перевезення, зберігання
самовільно встановлених малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд, власники яких ухиляються від
демонтажу або власники яких не відомі,
здійснюються Головним управлінням
контролю за благоустроєм та
підпорядкованими йому підприємствами
за кошти міського бюджету з наступним
відшкодуванням усіх витрат власником
тимчасової споруди, винним у порушенні
благоустрою.

Рішення про демонтаж самовільно
встановлених розміщених малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд приймається Головним
управлінням контролю за благоустроєм
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) з
урахуванням пропозицій органів, що
виявили самовільне розміщення малих
архітектурних форм та тимчасових
споруд (пп.13.3.2. п.13.3. Правил).

У разі виявлення самовільно розміщеної
тимчасової споруди (малої
архітектурної форми) без відповідної,
оформленої в установленому порядку
дозвільної документації, або з
частково оформленою дозвільною
документацією, Головним управлінням
контролю за благоустроєм вноситься
припис його власнику з вимогою
усунення порушень шляхом проведення
демонтажу цієї споруди протягом трьох
робочих днів.

Протягом зазначеного терміну власник
зобов'язаний за власний рахунок
здійснити демонтаж самочинно
розміщеної тимчасової споруди (малої
архітектурної форми) та провести
відновлення порушеного благоустрою на
місці розміщення тимчасової споруди
(малої архітектурної форми).

У разі невиконання власником вимог
припису Головне управління контролю за
благоустроєм здійснює демонтаж
самовільно розміщеної тимчасової
споруди (малої архітектурної форми) за
рахунок коштів міського бюджету з
подальшим відшкодуванням усіх витрат
власником, винним у порушенні
благоустрою.

Судом першої інстанції було
встановлено, що тимчасова споруда (МАФ)
позивача розміщена самочинно.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що за правилами
діючого законодавства України така
тимчасова споруда підлягає демонтажу.

В той же час, як вбачається з викладених
вище норм законодавства, демонтаж
самочинно розміщеної тимчасової
споруди (малої архітектурної форми)
вимагає дотримання чіткої процедури.

Припис про усунення порушень Правил
благоустрою, може бути виписано
Головним управлінням контролю за
благоустроєм за формою, затвердженою
Правилами. При цьому, припис повинен
містити, зокрема, виявлені порушення та
суб'єкта їх допущення, а також
пропозицію усунення відповідного
виявленого порушення у встановлений
строк.

У разі невиконання вимог зазначеного
припису, Головним управлінням
контролю за благоустроєм міста Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) приймається рішення про
демонтаж самовільно встановлених
розміщених малих архітектурних форм та
тимчасових споруд.

Тобто, саме такі приписи Головного
управління контролю за благоустроєм та
рішення Головним управлінням контролю
за благоустроєм міста Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) несуть для позивача
відповідні юридичні наслідки та
створюють обов'язки.

В той же час, за змістом спірного
повідомлення відповідача від 22.07.2013
року № 333, яке, на думку позивача, є
приписом, судом першої інстанції було
встановлено, що зазначене повідомлення
не є приписом в розумінні вказаних вище
норм чинного законодавства України,
оскільки не містить в собі, крім іншого,
фіксації порушень позивачем Правил,
жодних вимог та зобов'язань позивача до
вчинення певних дій, а є лише формою
повідомлення позивача про обставини,
які мають місце у спірних
правовідносинах.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Частиною 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що до адміністративних
судів можуть оскаржені будь-які
рішення, дії чи бездіяльність суб'єктів
владних повноважень випадків, коли
щодо таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дієбю чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Зазначений принцип полягає у захисті
порушеного права від порушення, що вже
відбулося, тобто в наявності
матеріально-правового інтересу
позивача відносно дій (бездіяльності)
та рішень суб'єкта владних повноважень.

Частиною 1 ст. 17 КАС України
встановлено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема, спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Нормативно-правовий акт - це прийнятий
уповноваженим державним чи іншим
органом у межах його компетенції
офіційний письмовий документ, який
встановлює, змінює чи скасовує норми
права, носить загальний чи локальний
характер та застосовується
неодноразово. Акт індивідуальної дії -
це виданий суб'єктом владних
повноважень документ, прийнятий з
метою реалізації його повноважень, які
породжують права та обов'язки у того
суб'єкта, якому вони адресовані.

Отже, колегія суддів вважає вірним
висновок суду першої інстанції про те,
що спірне повідомлення відповідача не
є рішеннями суб'єкта владних
повноважень у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17
Кодексу адміністративного судочинства
України, а є виключно формою
повідомлення позивача про обставини,
які мають місце в спірних
правовідносинах та не є остаточним
документом, зобов'язуючим до вчинення
будь-яких дій, яким може бути припис
Головного управління контролю за
благоустроєм та рішення Головним
управлінням контролю за благоустроєм
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), що
може бути оскаржений в судовому
порядку.

Таким чином, оскаржуване повідомлення
не породжує для позивача правових
наслідків, не є підставою для
виникнення у нього будь-яких прав та
обов'язків, а тому ніяким чином не
порушує охоронюваних законом прав та
інтересів позивача.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що заявлені позовні
вимоги необґрунтованими та такими, що
не підлягають задоволенню.

Згідно ч.1, 2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, належним чином виконаний
обов'язок щодо доказування.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що позовні
вимоги є необґрунтованими та не
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 18
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.