Справа № 2а-538/11
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
Справа
№ 60741/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання
Луки Х.М.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Проців Г.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Миколаївського
райончного суду Львівської області від
06 грудня 2011 року у справі за його
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Миколаївському районі
Львівської області про перерахунок
пенсії,

ВСТАНОВИВ :

У жовтні 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, у
якому просив визнати неправомірним
рішення управління Пенсійного фонду
України в Миколаївському районі
Львівської області (далі - УПФ України в
Миколаївському районі) про відмову
врахувати компенсації за
невикористану відпустку за лютий1997
року при обчисленні пенсії та
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок його пенсії з 18.09.2010 року з
урахуванням компенсації за
невикористану відпустку до заробітної
плати за лютий 1997 року у розмірі 316,89
грн.

Постановою Миколаївського районного
суду Львівської області від 06 грудня 2011
року у справі № 2а-538/11 позов було
задоволено частково. Зобов'язано УПФ
України в Миколаївському районі
здійснити перерахунок пенсії позивачу
з 18.09.2010 року, враховуючи компенсацію за
невикористану відпустку до заробітної
плати за лютий 1997 року, застосовуючи
суму заробітної плати отриманої від
РДГХП «Сірка» за лютий 1997 року. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та ухвалити нову про задоволення всіх
позовних вимог. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що протиправна
відмова відповідача у перерахунку його
пенсії є очевидною, оскільки порушує
норми пенсійного права. Зазначає, що
саме прийняття відповідачем
неправомірних рішень без урахування
всіх обставин, що мали значення,
спричинило порушення його прав та
матеріальних інтересів. А тому вважає,
що рішення суду в частині його позовних
вимог про визнання неправомірними
рішень відповідача є необґрунтованим.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та проаналізувавши
доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив із
того, що постановою Кабінету Міністрів
України від 21.08.1996 року № 1023 «Про заходи
щодо додаткового залучення коштів до
Пенсійного фонду» визначено, що
нарахування страхових внесків
провадиться на всі види витрат на
оплату праці, визначених Міністерством
статистики відповідно до Закону
України «Про оплату праці», а також на
суми депозитів, відкритих суб'єктами
підприємницької діяльності на
фізичних осіб, та суми спрямування
суб'єктами підприємницької діяльності
на погашення кредитів, отриманих
фізичними особами.

Суд прийшов до висновку, що страхові
внески на зазначені виплати у лютому 1997
року нараховувались на загальних
підставах. Таким чином, позовні вимоги
в частині здійснення перерахунку
пенсії з 18.09.2010 року з врахуванням
компенсації за невикористану
відпустку до заробітної плати за лютий
1997 року підлягають до часткового
задоволення.

Даючи правову оцінку постанові суду
першої інстанції та доводам апелянта,
апеляційний суд виходить із такого.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є пенсіонером та отримує пенсію
за віком, призначену йому з 18.09.2010 року
УПФ України в Миколаївському районі.

24 листопада 2010 року позивач звернувся
до РДГХП «Сірка» із заявою про видачу
архівної довідки про його заробітну
плату за лютий 1997 року із вказанням у
ній усієї суми, з якої були сплачені
страхові внески до Пенсійного фонду
України, а також визнання помилковою
довідки № 803 від 13.09.2010 року. На свою
заяву ОСОБА_1 отримав відповідь, що у
лютому 1997 року його заробітна плата
становила 316,89 грн., з яких заробітна
плата у розмірі 20,88 грн. та компенсація
за невикористану відпустку у розмірі
296,01 грн. (а.с. 11).

Відповідно до частини 1 статті 66 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
заробітку для обчислення пенсії
включаються всі види оплати праці
(виплат, доходу), на які відповідно до
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування»
нараховується збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування, в межах
максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, оподатковуваного доходу
(прибутку), сукупного оподатковуваного
доходу (граничної суми заробітної
плати (доходу), з яких справляються
страхові внески (збори) до соціальних
фондів, що діяла на день одержання
зазначеного заробітку (виплат, доходу).

Постановою Кабінету Міністрів України
від 12.10.1992 року № 583 «Про затвердження
нормативних актів з питань пенсійного
забезпечення» (в редакції, що діяла на
момент спірних правовідносин)
визначено Перелік видів оплати праці
та інших виплат, на які не
нараховуються страхові внески, та які
не враховуються при визначенні
середньомісячного заробітку для
обчислення пенсій, в якому компенсація
за невикористану відпустку відсутня.

Таким чином, страхові внески на
зазначену виплату у лютому 1997 року
нараховувались на загальних підставах.

Як слідує з матеріалів справи, у грудні
1997 року здійснено документальну
перевірку РДГХП «Сірка» щодо повноти
нарахування та своєчасності сплати
страхових внесків до Пенсійного фонду
України за період з 01.02.1997 року по 01.12.1997
року. За результатами перевірки
порушень нарахування страхових
внесків не виявлено (а.с. 14).

Відтак суд першої інстанції правомірно
задовольнив позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
зобов'язання відповідача провести
перерахунок його пенсії з урахуванням
компенсації за невикористану
відпустку.

При цьому, апеляційний суд зазначає, що
суд першої інстанції підставно
відмовив в задоволенні позовної вимоги
про визнання протиправними рішень
відповідача щодо відмови у перерахунку
пенсії ОСОБА_1, оскільки таких рішень
УПФ України в Миколаївському районі не
приймав.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції приходить до переконання, що
суд першої інстанції, вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм належну правову оцінку, а
відтак апеляційна скарга задоволенню
не підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України апеляційний суд,

УХВАЛИВ :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Миколаївського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2011 року
у справі № 2а-538/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Ухвала у повному обсязі складена 27
березня 2014 року.