Справа № 754/2408/14-а
Суддя: Лісовська О. В.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Номер провадження 2-а/754/164/14
Справа №754/2408/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17.03.2014 року Деснянський районний суд м.
Києва в складі:

головуючого - судді - ЛІСОВСЬКОЇ О.В.

за участю секретаря - Макас Л.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Головного Управління Пенсійного Фонду
України у м. Києві, треті особи:
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва, Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат, про
визнання дій протиправними, стягнення
нарахованої та невиплаченої пенсії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання дій
протиправними, стягнення нарахованої
та невиплаченої пенсії, мотивуючи свої
вимоги тим, що постановою Деснянського
районного суду м. Києва від 26.05.2011 року
задоволено його вимоги і зобов"язано
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва з 10.11.2010
року здійснити перерахунок державної
та додаткової пенсії позивачу,
виходячи з розмірів, визначених ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а саме: державної пенсії - у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров"ю - у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком та виплатити
недоплачені суми, з урахуванням
проведених виплат та положень ч. 3 ст. 67
вказаного Закону. Згідно листа
Управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва від 09.07.2013
року вказане рішення було виконано
частково, а саме проведено перерахунок
пенсії та нараховано суму компенсації
у розмірі 52239, 25 грн. На даний час
розпорядником пенсійних коштів на
території м. Києва є Головне управління
Пенсійного фонду України у м. Києві, яке
було зобов"язано на виконання судового
рішення провести виплату коштів. Однак,
листом від 23.12.2013 року Головне
управління Пенсійного фонду України у
м. Києві відмовило у виплату коштів, але
позивач вважає дану відмову
незаконною. На підставі викладеного
позивач вимушений звернутися до суду з
даним позовом, в якому просить суд
визнати протиправною відмову
відповідача у проведенні йому виплати
державної та додаткової пенсій, як
учаснику ліквідації наслідків аварії
на ЧАЕС, у розмірах, визначених
рішенням Деснянського районного суду
м. Києва від 26.05.2011 року у справі №
2а-3859/11, на загальну суму 52239, 25 грн., а
також зобов"язати відповідача
здійснити через Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат виплату позивачу
нарахованих Управлінням Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва за рішенням суду від 26.05.2011 року
коштів у сумі 52239, 25 грн.

В судовому засіданні позивач повністю
підтримав позовні вимоги, просив їх
задовольнити у повному обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала.
Пояснила, що відповідач жодним чином не
порушував права позивача, а тому
підстав для задоволення позову немає.
На підставі викладеного представник
просила у задоволенні позову
відмовити.

Представник третьої особи - Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва - в
судовому засіданні позовні вимоги не
визнав, просив відмовити у їх
задоволенні.

Представник третьої особи - Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат - в судове
засідання не з"явився, про день, час та
місце розгляду справи повідомлений
належним чином, про причини неявки не
повідомив. Суд вважає можливим
розглядати справу у відсутності
представника, за наявних у справі
матеріалів.

Вислухавши пояснення позивача,
представника відповідача,
представника третьої особи, вивчивши
письмові матеріали справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги ОСОБА_1 задоволенню не
підлягають з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок по доказуванню
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

З огляду на положення наведеної
процесуальної норми, виходячи із суті
позовних вимог, під час розгляду даної
справи відповідачу належить довести
правомірність своїх дій та
бездіяльності.

При розгляді справи встановлено, що
позивач є учасником ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, категорія І, є
інвалідом ІІ групи, отримує пенсію,
перебуваючи на обліку в Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 26.05.2011 року задоволено
його вимоги і зобов"язано Управління
Пенсійного фонду України у
Деснянському районі м. Києва з 10.11.2010
року здійснити перерахунок державної
та додаткової пенсії позивачу,
виходячи з розмірів, визначених ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи",
а саме: державної пенсії - у розмірі 8
мінімальних пенсій за віком,
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров"ю - у розмірі 75 % мінімальної
пенсії за віком та виплатити
недоплачені суми, з урахуванням
проведених виплат та положень ч. 3 ст. 67
вказаного Закону.

Відповідно до ст. 255 КАС України
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов"язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Як вбачається з вищевказаної
постанови суду від 26.05.2011 року Головне
управління Пенсійного фонду України у
м. Києві не було стороною у вказаній
справі.

Відповідно до ст. 63 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
фінансування витрат, пов"язаних з
реалізацією цих законів, здійснюється
за рахунок коштів державного бюджету.

Статтею 3 Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" передбачено, що
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Стягувач за рішенням суду про
стягнення коштів з державного органу
звертається до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, у
строки, встановлені Законом України
"Про виконавче провадження", із заявою
про виконання рішення суду.

Разом із заявою стягувач подає до
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, документа та
відомості, необхідні для перерахування
коштів, згідно з переліком,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України.

У разі, якщо стягувач подає не всі
необхідні для перерахування коштів
документи та відомості, центральний
орган виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, протягом п"яти днів з
дня надходження заяви повідомляє в
установленому порядку про це
стягувача.

У разі неподання стягувачем
документів та відомостей у місячний
строк з дня отримання ним повідомлення
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, повертає заяву
стягувачу.

Стягувач має право повторно
звернутися до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів, для
виконання рішення суду у визначені ч. 2
цієї статті строки, перебіг яких
починається з дня отримання стягувачем
повідомлення центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів.

Перерахування коштів стягувачу
здійснюється у тримісячний строк з дня
надходження до центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері казначейського
обслуговування бюджетних коштів,
необхідних для цього документів та
відомостей.

Відповідно до ст. 257 КАС України
примусове виконання судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Крім того, Вищий адміністративний
суд України у своєму листі від 13.06.2013
року № 846/12/13-13 висловлює наступну
позицію щодо даного спору: "Відповідно
до ст. 2 Закону України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень"
держава гарантує виконання рішення
суду про стягнення коштів та
зобов"язання вчинити певні дії щодо
майна, боржником за яким є, зокрема,
державний орган. Водночас судові
рішення у справах, пов"язаних із
соціальними виплатами, які мають
зобов"язальний характер щодо
проведення таких виплат, не належать до
зазначених у згаданій статті видів
рішень, що унеможливлює їх виконання
без зміни його способу.

Згідно із ч. 1 ст. 263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, із
поданням, а особа, яка бере участь у
справі, та сторона виконавчого
провадження - із заявою про
відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення.

Ця норма не містить виключного
переліку обставин, що є підставою для
вирішення питання про зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

У цій категорії справ зміна
способу і порядку виконання рішення
можлива шляхом зміни зобов"язання
здійснити виплати на стягнення цих
виплат. Така зміна можлива лише у разі
виконання боржником зобов"язальної
частини рішення про нарахування
соціальних виплат. При цьому
адміністративний суд повинен виходити
з розміру заборгованості боржника
перед стягувачем, що виникла під час
виконання судового рішення."

З вищенаведених норм діючого
законодавства можна зробити висновок
про те, що чинним законодавством
визначено функцію виконання рішень
суду, які набрали законної сили.

Відповідно до ч. 1,2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб"єкта владних
повноважень обов"язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову.

За таких обставин суд прийшов до
висновку про необґрунтованість
заявлених позивачем вимог, а тому
адміністративний позов ОСОБА_1
задоволенню не підлягає.

На підставі викладеного та
керуючись ст. 2, 11, 18, 71, 93, 99, 104, 161-163, 255, 256
Кодексу адміністративного судочинства
України, Конституцією України, Законом
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", Законом
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 до Головного Управління
Пенсійного Фонду України у м. Києві,
треті особи: Управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва, Київський міський центр по
нарахуванню та здійсненню соціальних
виплат, про визнання дій протиправними,
стягнення нарахованої та невиплаченої
пенсії - відмовити.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Деснянський районний суд м. Києва
протягом десяти днів з дня її
проголошення.

Головуючий: