Справа № 2а/1770/4100/2012
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/800/37939/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів
Гончар Л.Я.,Чалого С.Я.

за участю:

секретаря
Левіної А.А.

представника позивача Каленюка
О.А.

представника відповідача Друзюка
Б.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Комунального закладу «Обласна
психіатрична лікарня с. Орлівка» на
постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 25 червня 2013 року

у справі № 2а/1770/4100/2012

за позовом Комунального закладу
«Обласна психіатрична лікарня с.
Орлівка»

до Виконавчої дирекції
Рівненського обласного відділення
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності

про визнання нечинним та
скасування рішення

В С Т А Н О В И В :

У жовтні 2012 року Комунальний заклад
«Обласна психіатрична лікарня
с.Орлівка» (далі - Обласна лікарня)
звернувся до Рівненського окружного
адміністративного суду з позовом до
Виконавчої дирекції Рівненського
обласного відділення Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності (далі -
Відділення ФСС) про визнання нечинним
та скасування рішення від 26.09.2012 №299.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 15.02.2013,
залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 25.06.2013, у
задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, Обласна
лікарня оскаржила їх у касаційному
порядку.

У касаційній скарзі касатор просив
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з мотивів порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, прийняти нове рішення - про
задоволення позову.

Касаційна скарга обґрунтована,
зокрема, тим, що суди попередніх
інстанцій безпідставно не взяли до
уваги той факт, що на момент виходу на
роботу основних працівників у позивача
були відсутні вакантні посади, тобто
об'єктивно була відсутня можливість
запропонувати жінкам з дітьми до трьох
років, які працювали на підставі
строкових договорів, іншу посаду.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу Відділення ФСС просило залишити
рішення судів попередніх інстанцій без
змін, а скаргу -без задоволення.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
присутніх у судовому засіданні
представників сторін, розглянувши та
обговоривши доводи касаційної скарги,
перевіривши матеріали справи і
правильність застосування судами норм
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
огляду на таке.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, працівниками Відділення ФСС
проведено планову перевірку
правильності нарахування,
своєчасності сплати страхових внесків
та повернення страхових коштів,
використання страхових коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності в Комунальному
закладі «Обласна психіатрична лікарня
с. Орлівка» за період з 01.07.2011 по 30.06.2012,
за результатами якої складено акт від
07.09.2012 №0572.

На підставі акта посадовими особами
відповідача відповідно до статті 30
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі - Закон №2240) прийнято рішення про
повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності від
26.09.2012 №299 на загальну суму 192 496,74 грн.

Оспорюване рішення прийнято у зв'язку з
тим, що в ході перевірки виявлено, як
вважає відповідач, неправомірне
використання коштів Фонду соціального
страхування, у тому числі на виплату
допомоги по вагітності та пологах
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8,
ОСОБА_9, ОСОБА_10, ОСОБА_11, ОСОБА_12,
ОСОБА_13, ОСОБА_14, ОСОБА_15, ОСОБА_16,
ОСОБА_17, ОСОБА_18, ОСОБА_19, ОСОБА_20
Неправомірність використання таких
коштів Фонду ґрунтується на висновках
про порушення позивачем частини першої
статті 4, пункту 3 частини другої статті
27, частини другої статті 35, частини
першої статті 38 Закону №2240 призначення
та виплата матеріального забезпечення
застрахованій особі не в період роботи.

Під час фіксування порушень в частині
неправомірних витрат коштів Фонду по 17
листках непрацездатності у зв'язку з
вагітністю та пологами посадові особи
Відділення ФСС виходили з того, що
вказані жінки прийняті адміністрацією
Обласної лікарні на роботу за
строковими трудовими договорами на
період щорічних відпусток, тимчасової
непрацездатності основних
працівників.

Усі вказані особи на момент виходу
основних працівників на роботу
перебували у відпустці по вагітності
та пологах (відпустці для догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку), проте Обласна лікарня відповідно
до статті 184 КЗпП України не виконала
обов'язок щодо працевлаштування при
звільненні таких жінок, тобто не
запропонувало їм іншу посаду згідно з
штатним розписом.

Судами попередніх інстанцій також
установлено, що жодній із 17 жінок,
стосовно яких зафіксовано порушення,
посадові оклади не встановлювалися,
оскільки вони перебували «поза штатом»
Обласної лікарні.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що після закінчення
строку трудового договору трудові
відносини із працівницями не було
оформлено відповідно до вимог чинного
законодавства, що призвело до порушень
при виплаті матеріального
забезпечення за рахунок коштів Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій з огляду на таке.

У відповідності до статті 23 КЗпП
України трудовий договір, зокрема, може
бути укладеним на визначений строк,
встановлений за погодженням сторін.
Строковий трудовий договір
укладається у випадках, коли трудові
відносини не можуть бути встановлені
на невизначений строк з урахуванням
характеру наступної роботи, або умов її
виконання, або інтересів працівника та
в інших випадках, передбачених
законодавчими актами.

Пунктом 2 частини першої статті 36 КЗпП
України визначено підставу для
припинення трудового договору -
закінчення його строку.

Статтею 184 КЗпП України визначено, що
звільнення вагітних жінок і жінок, які
мають дітей віком до трьох років (до
шести років - частина шоста статті 179),
одиноких матерів при наявності дитини
віком до чотирнадцяти років або дитини-
інваліда з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу не
допускається, крім випадків повної
ліквідації підприємства, установи,
організації, коли допускається
звільнення з обов'язковим
працевлаштуванням. Обов'язкове
працевлаштування зазначених жінок
здійснюється також у випадках їх
звільнення після закінчення
строкового трудового договору. На
період працевлаштування за ними
зберігається середня заробітна плата,
але не більше трьох місяців з дня
закінчення строкового трудового
договору.

Відповідно до частини першої статті 4
Закону №2240 право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
мають застраховані громадяни України,
іноземці, особи без громадянства та
члени їх сімей, які проживають в
Україні, якщо інше не передбачено
міжнародним договором України, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням
страхового випадку в період роботи
(включаючи і час випробування та день
звільнення), якщо інше не передбачено
законодавством.

Частиною першою статті 38 Закону №2240
визначено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами
зумовленими похованням, передбачає
матеріальне забезпечення громадян у
зв'язку з втратою заробітної плати
внаслідок вагітності та пологів за
рахунок коштів Фонду соціального
страхування тимчасової втрати
працездатності.

Частиною другою статті 53 Закону №2240
визначено, що обчислення середньої
заробітної плати для надання допомоги
по вагітності та пологах визначається
Кабінетом Міністрів України.

У свою чергу, постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 року №1266
затверджено Порядок обчислення
середньої заробітної плати (доходу,
грошового забезпечення) для розрахунку
виплат за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням,
пунктом 10 якого встановлено, що
розрахунок допомоги по вагітності та
пологах визначається виходячи з
посадового окладу, встановленого
працівникові на момент настання
страхового випадку.

Ураховуючи, що Обласна лікарня
всупереч викладеним вимогам трудового
чинного законодавства України
звільнення жінок на підставі пункту 2
частини першої статті 36 КЗпП не
здійснювала, подальше їх
працевлаштування не проводила,
позивачем розміри посадового окладу
цим особам встановлено не було, суд
касаційної інстанції погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
щодо правомірності рішення
відповідача від 26.09.2012 №299.

Зважаючи на викладене, доводи
касаційної скарги спростовуються вище
переліченими нормами права і
встановленими обставинами справи, у
зв'язку з чим відсутні підстави для її
задоволення та скасування чи зміни
оскаржуваних судових рішень.

Згідно з частиною першою статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Комунального закладу
«Обласна психіатрична лікарня с.
Орлівка» залишити без задоволення.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 15 лютого 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 25 червня 2013 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України у строк та у
порядку, визначеними статтями 237 - 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.