Справа № 2а/0470/14972/12
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/800/36782/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

при секретарі: Горголь І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
січня 2013 року

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 21 травня 2013 року

по справі №2а/0470/14972/12

за позовом Приватного підприємства
«Гранд» (надалі - ПП «Гранд»)

до Державної податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
(надалі - ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС)

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

У грудні 2012р. позивач звернувся до суду
з позовом до ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС, в якому просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення №, №
від 21.11.2012р.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
08.01.2013р., залишеною без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 21.05.2013р.,
позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, ДПІ в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області ДПС звернулась із касаційною
скаргою до Вищого адміністративного
суду України, в якій просить скасувати
судові рішення та постановити нове -
про відмову у задоволені позовних
вимог, посилаючись на неправильне
застосування судами попередніх
інстанції норм матеріального та
порушення норм процесуального права.

В письмових запереченнях на касаційну
скаргу позивач зазначає, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правову оцінку обставинам справи
судами надано правильно, а доводи
касаційної скарги є необґрунтованими.
Отже, позивач просить залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
оскаржувані судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню з таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, фахівцями ДПІ у
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська проведено
документальну невиїзну перевірку ПП
«Гранд» з питань дотримання вимог
податкового законодавства України з
податку на додану вартість під час
взаємовідносин з ТОВ «Інфо Тех Монтаж»
за листопад 2011р., за результатами якої
складено акт №4444/226/32329010 від 09.11.2012р., в
якому, на думку податкового органу,
встановлено порушення позивачем ст.185,
ст.188, п.198.3 ст.198, п.198.6 ст.198 ПК України -
завищено податковий кредит у
деклараціях з ПДВ за листопад та
грудень 2011р. в результаті чого занижено
податок на додану вартість за листопад
та грудень 2011р.; п.п135.5.4 п.135.5 ст.135 ПК
України - не включено до складу доходів
за ІV квартал 2011р. вартість отриманих
товарів (з ПДВ).

На підставі зазначеного акту
відповідачем 21.11.2012р. були прийняті
податкові повідомлення-рішення №
та №.

Задовольняючи позові вимоги, суд
першої інстанції, з висновками якими
погодилась колегія апеляційного суду,
цілком вірно та обґрунтовано виходив з
наступного.

Так, судами попередніх інстанції
встановлено, що податковий кредит за
листопад та грудень 2011р. позивачем був
сформований на підставі
взаємовідносин з ТОВ «Інфо Тех Монтаж».

Відповідно до пункту 198.1 статті 198 ПК
України право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Пункт 198.3 статті 198 даного Кодексу
встановлює, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

З аналізу вказаних правових норм та
обставин справи суд приходить до
висновку, що необхідними та достатніми
підставами для включення позивачем до
складу податкового кредиту
відповідних сум податку на додану
вартість є: придбання ним товару та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності; сплата чи нарахування сум
податку на додану вартість у зв'язку з
таким придбанням.

Згідно з Довідкою АА №536067 з ЄДРПОУ
Головного управління статистики у
Дніпропетровській області, видами
діяльності позивача за КВЕД є: 45.31 -
Оптова торгівля деталями та приладдям
для автотранспортних засобів; 46.19 -
Діяльність посередників у торгівлі
товарами широкого асортименту; 45.11-
Торгівля автомобілями та легковими
автотранспортними засобами; 52.29-Інша
допоміжна діяльність у сфері
транспорту; 49.41- Вантажний
автомобільний транспорт; 46.71-Оптова
торгівля твердим, рідким, газоподібним
паливом і подібними продуктами.

Як вбачається з обставин справи,
позивач в податкових деклараціях з
податку на додану вартість за
перевірений період в складі
податкового кредиту відобразив суми
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних
зазначеним вище контрагентом, у зв'язку
з придбанням товарів та послуг.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України дою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кодекс України передбачає
тільки один випадок не включення до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг) -
це не підтвердження податковими
накладними або оформлення з порушенням
вимог чи не підтвердження митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6
статті 198).

Як встановлено судами, 01.11.2011р. між ПП
«Гранд» (Покупець) та ТОВ «Інфо Тех
Монтаж» (Постачальник) було укладено
договір постачання №ДГ-241.

На виконання договору ТОВ «Інфо Тех
Монтаж» (Постачальником) було
поставлено товар на користь ПП «Гранд»
(Покупця). Розрахунки між
підприємствами за отриманий товар
проводились шляхом передання ПП
«Гранд» простого векселя серії АА
№249559, номіналом у розмірі 4590780,00грн.

Також, 01.11.2011р. між ПП «Гранд» (Замовник)
та гр.ОСОБА_2 (Підярдник) було укладено
договір підряду №3, згідно якого
підрядник зобов'язується на власний
ризик виконати роботу, а Замовник
зобов'язується прийняти цю роботу та
оплатити її.

На виконання цих договорів за період
листопад 2011р. було здійснено поставку
товару ТОВ «Інфо Тех Монтаж»
(Продавцем) та отримання його ПП
«Гранд».

На підтвердження правомірності
задекларованих показників податкової
звітності, реальності настання
правових наслідків та наявності
господарської мети по правочинам,
позивач надав оригінали та копії
наступних первинних та інших
документів: реєстри виданих та
отриманих податкових накладних за
листопад, грудень 2011р.; договір
поставки №ДГ-241 від 01.11.2011р.; податкові
та видаткові накладні;
товарно-транспортні накладні; акт
прийому-передачі векселя від 09.12.2011р.;
договір підряду №3 від 01.11.2011р., які
містять усі обов'язкові реквізити,
підписи посадових осіб та печатки
підприємств.

Крім того, з наданих позивачем доказів,
судами встановлено, що 05.09.2011р.
ПП «Гранд» було укладено договір
оренди транспортних засобів №01/09/11 з
гр. ОСОБА_3 на автомобіль марки
КАМАЗ-54112, державний номер НОМЕР_1, 1994
року випуску, тип ТС седловий тягач і
МАЗ 93866, державний номер НОМЕР_2, 1991 року
випуску, напівпричіп-фургон-Е, а також
01.10.2011р. було укладено договір
суборенди об'єкту нерухомості №10/11 з
ТОВ «ФОРТА-КОМ» за адресою:
Дніпропетровська область, смт.
Губиниха, що підтверджують наявність у
позивача необхідних потужностей для
здійснення ним своєї господарської
діяльності.

Враховуючи наведене, колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
цілком вірними та обґрунтованими
висновками судів попередніх інстанції
про те, що ПП «Гранд» правомірно
віднесло до складу податкового кредиту
суми ПДВ по господарським відносинам з
ТОВ «Інфо Тех Монтаж».

Поряд з цим, слід зазначити, що чинним
законодавством України не встановлено
обов'язку суб'єкта господарювання, а
також права здійснювати перевірку
справжності наданих контрагентами
документів при укладенні договорів, а
також не передбачено обов'язку
здійснювати перевірку
місцезнаходження контрагентів або
сплати податків контрагентами тощо.
При невиконання контрагентом своїх
обов'язків перед бюджетом не може бути
підставою для неможливості формування
податкового кредиту на підставі
господарських операцій інших суб'єктів
господарювання, оскільки відповідно до
ст.61 Конституції України юридична
відповідальність особи має
індивідуальний характер, а тому до
відповідальності може бути
притягнутий лише порушник, яким у
даному випадку позивач не є.

Щодо тверджень податкового органу про
нікчемність вищенаведених правочинів.

В силу приписів ч.1 ст.215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
ч.ч.1-3, 5 та 6 ст.203 цього Кодексу. Загальні
вимоги, додержання яких є необхідним
для чинності правочину, визначені ст.203
Цивільного кодексу України, згідно з
якою зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства. Особа,
яка вчиняє правочин, повинна мати
необхідний обсяг цивільної
дієздатності. Волевиявлення учасника
правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Необхідними умовами для визнання угоди
нікчемною в силу вимог ст.228 Цивільного
кодексу України є її укладання з метою,
завідомо суперечною інтересам держави
і суспільства та наявність умислу хоча
б у однієї із сторін щодо настання
відповідних протиправних наслідків.
При кваліфікації правочину за ст.228
Цивільного кодексу України має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі.

Проте існування відповідних обставин у
даній справі податковим органом не
доведено.

Крім того, жодним нормативно-правовим
актом не визначено право податкового
органу самостійно надавати оцінку
укладеним (вчиненим) договорам з
визначенням їх нікчемними, недійсними
із застосуванням відповідних
наслідків в результаті вчинення таких
правочинів оскільки правочини, що
мають ознаки оспорюваності, визнаються
недійсними в судовому порядку та за
рішенням суду.

Отже, позивач належними та допустимими
доказами було підтверджено реальне
здійснення господарських операцій, що
не викликає сумнівів у тому, що
діяльність позивача була направлена на
реальне настання економічних
наслідків.

Доводи касаційної скарги не
спростовують висновків суду.

Отже, судами першої та апеляційної
інстанцій, виконано всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини справи,
вирішено справу у відповідності з
нормами матеріального права,
постановлено обґрунтовані рішення, в
яких повно відображені обставини, що
мають значення для справи. Висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції в Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби -залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 08
січня 2013 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від
21 травня 2013 року - залишити без
змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов