Справа № 2а-404/12/2170
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-404/12/2170

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Дубровна В.А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Косцової І.П.,

при секретарі Голбан К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції в
м.Херсоні Херсонської області ДПС на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року по справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Екобіотек-Україна»
до Державної податкової інспекції в
м.Херсоні Херсонської області ДПС
(правонаступник - ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів Херсонської області) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

02.02.2012 року ТОВ «Екобіотек-Україна»
звернулось до Херсонського окружного
адміністративного суду із позовом до
ДПІ у м.Херсоні Херсонської області ДПС
(правонаступник - ДПІ у м. Херсоні ГУ
Міндоходів Херсонської області), в
якому просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 27.09.2011р.:

- № - щодо зменшення суми
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
у розмірі 108430,83 грн. та застосування
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
27107 грн.

- № - щодо зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 108430 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що висновки акту перевірки
відповідача про неможливість
проведення зустрічної звірки з метою
підтвердження факту реального
здійснення господарської діяльності
між ТОВ «Солайс Трейдінг Юкрейн» та ТОВ
«Екобіотек-Україна» щодо поставки
позивачу олії соняшникової
нерафінованої, як єдина підстава для
невизнання відповідачем податкового
кредиту по операціям з цим
контрагентом, є безпідставними і
надуманими. При цьому, позивач також
зазначив, що придбання позивачем у ТОВ
«Солайс Трейдінг Юкрейн» на підставі
видаткових та податкових накладних
цього підприємства є законними
операціями, які давали позивачу
правові підстави включати сплачений
продавцю у складі ціни товару ПДВ до
податкового кредиту декларації з ПДВ.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року адміністративний позов ТОВ
«Екобіотек-Україна» задоволено.
Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 27.09.2011р.
№ щодо зменшення суми бюджетного
відшкодування за липень 2011 року у
розмірі 108430 грн. та нарахування
штрафних (фінансових) санкцій у сумі 27107
грн. Скасовано податкове
повідомлення-рішення від 27.09.2011р.
№ щодо зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у червні 2011 року у
розмірі 108430 грн.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції,
представник ДПІ у м. Херсоні
Херсонської області ДПС 30.10.2012 року
подав апеляційну скаргу, в якій
зазначає, що судом, при винесенні
оскаржуваної постанови порушено норми
процесуального та матеріального права
та просить скасувати постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 02.10.2012 року,
прийняти нову постанову, якою у
задоволенні позовних вимог ТОВ
«Екобіотек-Україна» відмовити.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ
представника позивача та перевіривши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність належних
підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

У вересні 2011 року, відповідно до пп.20.1.4
п.20.1 ст.20, пп.78.1.8 п.78.1 ст.78, ст.79, п.200.11
ст.200 ПК України, співробітниками ДПІ
була проведена позапланова виїзна
документальна перевірка ТОВ
«Екобіотек-Україна» з питань
достовірності нарахування бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
липень 2011 року, за результатами якої
складено акт від 15.09.2011р. №3244/07-0/32125693.

У висновком цього акту перевірки
зазначено про порушення підприємством
позивача приписів ст.198 ПК України щодо
завищення суми податкового кредиту у
червні 2011 року на суму 108430,83 грн.,
порушення п.200.1,200.3 ст.200 ПК України щодо
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання і
сумою податкового кредиту в червні 2011
року на 108430,83 грн., а також про порушення
п.200.4 ст.200 ПК України щодо завищення
суми, що підлягає бюджетному
відшкодуванню ПДВ у липні 2011 року на
108430,83 грн.

В подальшому, на підставі вказаного
акту перевірки уповноваженою особою
ДПІ були прийняті:

- податкове повідомлення-рішення від
27.09.2011р. № щодо зменшення суми
бюджетного відшкодування (у тому числі
заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) з податку на додану вартість
у розмірі 108430,83 грн. та застосовані
штрафні (фінансові) санкції у розмірі
27107 грн.

- податкове повідомлення-рішення від
27.09.2011р. № щодо зменшення розміру
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 108430 грн.

Вказані спірні податкові
повідомлення-рішення спочатку були
оскаржені в адміністративному порядку
до ДПА у Херсонській області, яка, в
свою чергу, за результатами розгляду
скарги позивача прийняла рішення від
30.11.11 від 6181/10/25-014, яким скасувала
податкове повідомлення-рішення ДПІ у м.
Херсоні від 27.09.11р. №; залишила без
змін податкове повідомлення-рішення
ДПІ у м. Херсоні від 27.09.11р. №.

В подальшому, дані рішення було
оскаржено в адміністративному порядку
до ДПС України, яка за результатами
розгляду скарг прийняла рішення від
10.01.2012р. №483/6/10-2115, яким залишила без
змін податкові повідомлення-рішення
ДПІ у м.Херсоні від 27.09.11р. №,
№ та рішення ДПА у Херсонській
області, прийняте за розглядом скарги.

Проте, принципово не погоджуючись з
вказаними діями та рішеннями
податкового органу, позивач оскаржив
їх до суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд першої
інстанції виходив з обґрунтованості та
доведеності позовних вимог, а також з
того, що спірні рішення податкового
органу є протиправними та не
відповідають діючому законодавству та
фактичним обставинам справи.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
надані сторонами докази, погоджується
з такими висновками суду першої
інстанції і вважає їх обґрунтованими,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до ст.67 Конституції України,
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до п.75.1 ст.75 Податкового
кодексу України, органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

Так, судами обох інстанцій встановлено,
що наявність встановлених порушень
вимог Податкового кодексу України, ДПІ
обґрунтовує завищенням позивачем у
червні 2011 року суми податкового
кредиту на 108430,83 грн., що призвело до
завищення від'ємного значення різниці
між сумою податкового зобов'язання і
сумою податкового кредиту на 108430,83 грн.
та завищення суми бюджетного
відшкодування ПДВ у липні 2011 року на
108430,83 грн., у зв'язку із включенням
позивачем до податкового кредиту суми
ПДВ, сплаченого ТОВ «Солайс Трейдінг
Юкрейн» за олію соняшникову
нерафіновану, оскільки по ланцюгу
постачання ПП
«Київлісопостачзбудторг-2009» - ТОВ
«Солайс Трейдінг Юкрейн» - ТОВ
«Екобіотек-Україна» встановлено
відсутність фінансово-господарської
діяльності, укладення правочину, який
спрямований тільки на проходження
грошових потоків, а не на реальне
настання правових наслідків.

Підставою такого ствердження з боку
ДПІ є висновок, викладений в акті ДПІ у
Центральному районі м. Миколаєва від
09.09.2011р. №170/23-325/36316906 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Солайс Трейдінг Юкрейн» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період
червень-липень 2011 року, який, в свою
чергу, ґрунтується на відсутності ТОВ
«Солайс Трейдінг Юкрейн» за своїм
місцезнаходженням; анулюванні 03.08.2011р.
свідоцтва платника ПДВ від 20.07.2009р.
№100236405 на підставі п.п. «ж» п.184.1 ст.184 ПК
України; даних податкової звітності та
державної реєстрації, з яких
вбачається, що у ТОВ «Солайс Трейлінг
Юкрейн» відсутні земельні ділянки,
транспортні засоби, нерухоме майно,
інформація та документи про
використання у своїй діяльності
власного чи орендованого офісного,
виробничого (торгівельного,
складського) приміщень; та поясненнями
директора підприємства ОСОБА_1 від
08.09.2011р.

Однак, вказані висновки спірного акту
перевірки №3244/07-0/32125693 від 15.09.2011р. про
нібито неправомірне включення
позивачем до податкового кредиту ПДВ
на загальну суму 108430 грн. по операціям з
ТОВ «Солайс Трейдінг Юкрейн» судова
колегія, як і суд 1-ї інстанції розцінює
критично, а також з точки зору
відповідності, викладених в цьому акті
перевірки доводів фактичним
обставинам здійснення господарської
операції і узгодженості цих висновків
з положеннями податкового
законодавства.

Як слідує з п.п.14.1.178. п.14.1 ст.14 ПК
України, податок на додану вартість - це
непрямий податок, який нараховується
та сплачується відповідно до норм
розділу V цього Кодексу;

У відповідності до п.198.1. ст.198 ПК
України, право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з придбання
або виготовлення товарів (у т.ч. в разі
їх ввезення на митну територію України)
та послуг.

Згідно ж з п.198.2. ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Також, п.198.6 ст.198 ПК України визначено,
що не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п.201.11 ст.201 цього
Кодексу).

Відповідно до приписів п.200.1 ст.200 ПК
України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду.

Пунктом 192.3. ст.192 ПК України визначено,
що результат перерахунку податкових
зобов'язань і податкового кредиту
постачальника та отримувача
відображається у складі податкової
декларації за звітний податковий
період у порядку, визначеному
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
фінансової політики.

Таким чином, виходячи з приписів
Податкового кодексу України,
відсутність податкової накладної
безспірно позбавляє платника податку
права на включення до податкового
кредиту сплачених (нарахованих) сум ПДВ
у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг).

Як вбачається зі спірного акту
перевірки, в ході цієї перевірки
представниками податкового органу
було використано декларації з ПДВ з
додатками за червень, липень 2011 р.,
реєстри виданих та отриманих
податкових накладних, банківські
платіжні документи, які засвідчують
факт оплати позивачем отриманих
товарів (з урахуванням ПДВ), оригінали
експортних ВМД, товарно-транспортні
накладні, доручення та договори за
червень, липень 2011 року.

При цьому, слід зазначити, що оскільки в
описовій частині вказаного акту
перевірки не описується зміст вище
перелічених документів, тому суд
приходить до висновку, що між сторонами
фактично відсутній спір щодо
розрахунку суми податкового кредиту,
на яку відповідач зменшив суму
від'ємного значення та відповідно суму
бюджетного відшкодування, та змісту
документів, які надані позивачем на
підтвердження права на такий
податковий кредит, а спір стосується
виключно правильності застосування
відповідачем норм податкового
законодавства та висновків про
визнання «нікчемними» угод по ланцюгу
постачання при зменшенні сум
від'ємного значення ПДВ та відповідно
сум ПДВ заявлених позивачем до
бюджетного відшкодування.

Так, згідно з поданою ТОВ
«Екобіотек-Україна» до ДПІ у м.Херсоні
податковою декларацією з ПДВ за липень
2011 року (вх. №189845 від 17.08.2011р.) та
розрахунком суми бюджетного
відшкодування, сума, що підлягає
бюджетному відшкодуванню на рахунок
платника у банку складає 191 359 грн.

При чому, слід звернути увагу на те, що
аналізом наявної інформації щодо
експортних операцій, здійснених
платником у періоді, що підлягає
перевірці, оригіналами ВМД, податкової
декларації з ПДВ за червень липень 2011
року, ніяких відхилень не встановлено.

Проте, згідно з додатком №5 до
декларації з ПДВ за червень 2011 року та
даними «Системи автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань
та податкового кредиту в розрізі
контрагентів на рівні ДПА України»
відповідачем встановлено формування
ТОВ «Екобіотек-Україна» свого
податкового кредиту за рахунок
податкових накладних, отриманих від
постачальника ТОВ «Солайс Трейдінг
Юкрейн» на загальну суму 108430,83 грн.,
зокрема податкова накладна №19 від
22.06.2011р. - на суму ПДВ 41726,60 грн.,
податкова накладна №20 від 23.06.2011р. - на
суму ПДВ 41552,90 грн., податкова накладна
№27 від 29.06.2011р. - на суму ПДВ 25151,33 грн.

Оскільки відповідачем вказане
відхилення у податковій звітності
позивача ґрунтувалося виключено на
висновках акту про неможливість
проведення зустрічної звірки з
безпосереднім постачальником позивача
- ТОВ «Солайс Трейдінг Юкрейн», судом 1-ї
інстанції (ухвалою від 29.05.2012р.), з метою
офіційного з'ясування обставин справи,
було доручено Миколаївському
окружному адміністративному суду
допитати в якості свідка директора ТОВ
«Солайс Трейдінг Юкрейн» ОСОБА_1 та
витребувати у нього копії документів,
які підтверджують господарські
операції щодо придбання і реалізації
олії соняшникової нерафінованої у
червні 2011 року, які є предметом
розгляду у даній справі.

Як вбачається з протоколу (журналу)
судового засідання від 21.06.2012р. та
25.06.2012р. (по справі №2а-404/12/2170),
Миколаївським окружним
адміністративним судом було допитано в
якості свідка директора ТОВ «Солайс
Трейдінг Юкрейн» ОСОБА_1, з пояснень
якого та наданих ним документів
апеляційним судом встановлено
наступне.

Так, у червні 2011 року ТОВ «Солайс
Трейдінг Юкрейн» придбало у ПП
«Київлісопостачзбудторг-2009», на
підставі договору поставки від 01.06.2011р.
№611лпз, товар - олію соняшникову
нерафіновану в кількості 21,620 т. на суму
235 706,32 грн., в т.ч. ПДВ 39284,39 грн.
(видаткова накладна №62203 від 22.06.2011р.,
податкова накладна №62203 від 22.06.2011р.), в
кількості 21,530 т. на суму 444202,42 грн., в т.ч.
ПДВ 74033,74 грн. (видаткова накладна №62301
від 23.06.2011р., податкова накладна №62301
від 23.06.2011р.), кількості 13,240 т. на суму
217393,20 грн., в т.ч. ПДВ 36232,20 грн. (видаткова
накладна №62901 від 29.06.2011р., податкова
накладна №62901 від 29.06.2011р.).

В подальшому, вказаний товар був
реалізований ТОВу «Екобіотек-Україна»
на підставі договору поставки від
21.06.2011р. №2106/1 на умовах поставки: EXW,
склад продавця, в кількості 21,620 т. на
суму 250359,60 грн., в т. ч. ПДВ 41726,60 грн.
(видаткова накладна №РН-0000016 від
22.06.2011р., податкова накладна №19 від
22.06.2011р., подорожній лист від 22.06.2011р.,
товарно-транспортна накладна №596663 від
22.06.2011р., рахунок-фактура №СФ-0000018 від
22.06.2011), в кількості 21,530 т. на суму 249317,40
грн., в т.ч. ПДВ 41552,90 грн. (видаткова
накладна №РН-0000017 від 23.06.2011р.,
податкова накладна №20 від 23.06.2011р.,
подорожній лист від 23.06.2011р.,
товарно-транспортна накладна №596664 від
23.06.2011р., рахунок-фактура №СФ-0000019 від
23.06.2011р.), в кількості 13,240 т. на суму 150908
грн., в т.ч. ПДВ 25151,33 грн. (видаткова
накладна №РН-0000024 від 29.06.2011р.,
податкова накладна №27 від 29.06.2011р.,
подорожній лист від 29.06.2011р.,
товарно-транспортна накладна №596661 від
29.06.2011р., рахунок-фактура №СФ-0000025 від
29.06.2011р.).

ТОВ «Солайс Трейдінг Юкрейн» зазначені
операції було відображено в декларації
з ПДВ за червень 2011 року, яка була
подана до податкового органу 20.07.2011р. та
зазначена в реєстрі отриманих та
виданих податкових накладних за
звітний (податковий) період червень 2011
року (розділ І видані податкові
накладні № з/п 21, 22, 31 та розділ ІІ
отримані податкові накладні № з/п 11, 12,
18).

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем до суду 1-ї інстанції були
надані та долучені копії належним
чином оформлених видаткових,
податкових, товарно-транспортних
накладних та копії подорожніх листів
на поставку олії соняшникової
нерафінованої від ТОВ «Солайс Трейдінг
Юкрейн», а саме: видаткова накладна
№РН-0000016 від 22.06.2011р., податкова
накладна від 22.06.2011р.,
товарно-транспортна накладна від
22.06.2011р., подорожній лист від 22.06.2011р.,
видаткова накладна №РН-0000017 від
23.06.2011р., податкова накладна від 23.06.2011р.,
товарно-транспортна накладна від
23.06.2011р., подорожній лист від 23.06.2011р.,
видаткова накладна №РН-0000024 від
29.06.2011р., податкова накладна від 29.06.2011р.,
товарно-транспортна накладна від
29.06.2011р., подорожній лист від 29.06.2011р.

Окрім того, позивач також надав до суду
і копії банківських виписок по своєму
особовому рахунку, які підтверджують
факт здійснення позивачем повної
оплати за отриманий товар у
безготівковій формі на розрахунковий
рахунок контрагента-постачальника:
22.06.2011р. - 250359,60 грн., 23.06.2011р. - 249317,40 грн.
та 30.06.2011р. - 150908 грн., згідно
вищевказаних видаткових та податкових
накладних.

Також, на підтвердження здійснення
транспортування товару (олії
соняшникової нерафінованої)
автотранспортом ТОВ
«Екобіотек-Україна» представник
позивача надав і копії договорів
оренди транспортного засобу від
24.12.2010р., який, в свою чергу,
зареєстрований в реєстрі за №855
(вантажний сідловий тягач марки МАЗ
модель 64221, 1993 р.в., реєстраційний номер
16258 ХО) та від 24 грудня 2010 року,
зареєстрований в реєстрі за №825
(напівпричіп паливоцистерну марки
ОДАЗ, модель 9370, 1988 р.в., реєстраційний
номер 04969 ХН).

При чому, слід звернути увагу на те, що
водієм даних автотранспортних засобів,
згідно даних зазначених в
товарно-транспортних накладних та
подорожніх листах є працівник ТОВ
«Екобіотек-Україна» - ОСОБА_2, який
працював на підприємстві протягом
04.01.2011р. по 16.11.2011р., що, в свою чергу,
підтверджується копіями наказів по
підприємству позивача №2-к від 04.01.2011р.
та №127-к від 16.11.2011р.

Окрім первинних бухгалтерських
документів по даній
фінансово-господарській операції на
підтвердження фактичного отримання
товару (олії соняшникової
нерафінованої) позивачем також було
надано суду 1-ї інстанції картки
складського обліку за червень-липень
2011 року, в яких відображено надходження
на склад та рух олії соняшникової
нерафінованої з відображенням залишку
олії на кінець дня, а саме: на кінець дня
21.06.2011р. залишок олії соняшникової
нерафінованої становить 46720 кг.; 22.06.2011р.
на склад надійшло 21620 кг. і на кінець
цього дня залишок олії соняшникової
нерафінованої становить 68340 кг.; 23.06.2011р.
на склад надійшло 21530 кг. і на кінець
цього дня залишок олії соняшникової
нерафінованої становить 97406 кг.;
протягом періоду з 24.06.2011р. по 28.06.2011р.
відбувалося надходження олії
соняшникової нерафінованої, тому на
кінець дня 28.06.2011 залишок олії
соняшникової нерафінованої становить
127686 кг.; 29.06.2011р. на склад надійшло 13240 кг.
і на кінець цього дня залишок олії
соняшникової нерафінованої становить
140926 кг.; протягом липня 2011 року було
використано олію соняшникову
нерафіновану (тобто передано до Цеху
дезодорації для очищення) і залишок
станом на 31 липня 2011 року становив 40926
кг.

З огляду на викладене, судова колегія,
як і суд 1-ї інстанції, вважає, що
вказаний об'єм наданих позивачем
первинних документів, в даному випадку,
є достатнім і свідчить саме про реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені спірними угодами, а також
містить усі необхідні реквізити,
передбачені п.п.1,2 ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність».

Також, при цьому, слід звернути увагу на
те, що ДПІ у м. Херсоні фактично не
заперечується той факт, що вказані
документи за своєю формою та змістом
відповідають вимогам закону, але суму
від'ємного значення ПДВ та бюджетного
відшкодування було зменшено саме на
підставі того, що неможливо провести
зустрічні перевірки по всьому ланцюгу
постачання цього товару.

Разом з тим, у судів обох інстанцій не
виникає таких сумнівів щодо
правомірності, реальності та
товарності здійснених господарських
операцій протягом перевіреного
періоду між позивачем та його
контрагентом - ТОВ «Солайс Трейдінг
Юкрейн», на підставі яких був
сформований податковий кредит з ПДВ.

Так, ДПІ в своєму акті перевірки не
посилається на невідповідність
вимогам законодавства податкових
накладних або інших первинних
документів, за якими позивач формував
податкових кредит, не вказує і на
неправильність складання позивачем
податкових декларацій з ПДВ, а також не
посилається і на відсутність фактичної
сплати позивачем ПДВ у складі ціни
товару.

До того ж, факт того, що ТОВ «Солайс
Трейдінг Юкрейн», на момент укладення
спірних угод, мало право на виписку
податкових накладних і було
зареєстровано як платник податку на
додану вартість, не оспорювався ані
самим відповідачем, ані в акті
перевірки, ані в ході розгляду справи.

Таким чином, наданими позивачем
доказами беззаперечно підтверджено
той факт, що на момент проведення
перевірки у підприємства позивача були
наявні всі необхідні первинні
документи, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського та
податкового обліку, для включення до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість по операціям з ТОВ
«Солайс Трейдінг Юкрейн», які
визначені позивачем і у податкових
деклараціях з ПДВ за перевіряємий
період.

Отже, системний аналіз наявних в
матеріалах справи документів свідчить
про дотримання позивачем спеціальних
вимог щодо документального
підтвердження сум податкового кредиту
з податку на додану вартість за
періоди, які були предметом перевірки.

Також, судова колегія зазначає, що
наявність у позивача належно
оформлених документів, які відповідно
до вимог Податкового кодексу України,
необхідні для віднесення певних сум до
податкового кредиту і реальна сплата
позивачем вартості товару та податку
на додану вартість, є обов'язковими, але
не вичерпними підставами для висновку
про правомірність декларування
податкового кредиту.

Для встановлення обґрунтованості
декларування платником податку
податкового кредиту суду необхідно
встановити також й наступні обставини:
реальність здійснення господарських
операцій, суми за якими віднесені до
податкового кредиту; наявність у
продавця товару, робіт (послуг), який
видавав податкові накладні,
спеціальної податкової
правосуб'єктності; віднесення до
складу податкового кредиту лише сум,
сплачених (нарахованих) у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), що
підлягають використанню у
господарській діяльності платника
податку;

Так, у спірному акті перевірки та з
досліджених судом 2-ї інстанції
документів вбачається, що податковий
орган посилається на відсутність
реальних господарських операцій між
ТОВ «Солайс Трейдінг Юкрейн» та ТОВ
«Екобіотек-Україна», тобто на
«безтоварність» цих операцій по
ланцюгу постачання позивачу олії
соняшникової нерафінованої: ПП
«Київлісопостачзбудторг-2009» - ТОВ
«Солайс Трейдінг Юкрейн» - ТОВ
«Екобітек-Україна».

Як встановлено судами обох інстанцій
та підтверджено змістом самого акту
перевірки, позивач здійснює свою
діяльність у м.Херсоні по
вул.Ракетній,110-а, де займається
виробництвом нерафінованої,
рафінованої та дезодорованої олії, що,
в свою чергу, також підтверджується і
наявними в матеріалах справи копіями
Статутів позивача в редакції
зареєстрованої від 20.04.2011р. та від
13.12.2011р., довідками з Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України АА №435500 від 10.06.2011р. та АА №521274
від 24.01.2012, згідно яких, підприємство
позивача здійснює оптову реалізацію
соняшникової олії як на території
України так і на експорт.

Таким чином, придбання позивачем олії
соняшникової нерафінованої у ТОВ
«Солайс Трейдінг Юкрейн» з віднесенням
до податкового кредиту ПДВ по таким
операціям, повністю відповідає суті
господарської діяльності позивача та
свідчить про дотримання позивачем
вимог розділу V Податкового кодексу
України в частині віднесення до
податкового кредиту лише тих сум ПДВ,
які сплачені у ціні товарів (робіт,
послуг), що використовуються у межах
господарської діяльності платника
податку.

Крім того, судова колегія зазначає, що
вплив допущених контрагентом платника
податків порушень податкового
законодавства на право платника
податків на податковий кредит слід
оцінювати з урахуванням можливої
обізнаності цього платника податків
щодо таких порушень.

При цьому, апеляційний суд виходить з
того, що саме по собі невиконання
контрагентом платника податків своїх
зобов'язань по поданню декларації з
податку на прибуток підприємства за ІІ
квартал 2011 року та інших порушень
податкового законодавства не є
підставою для відмови у праві на
податковий кредит з податку на додану
вартість.

У разі, якщо на час здійснення
господарських операцій, за якими
відповідач не визнає обґрунтованим
віднесення позивачем до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
постачальник був включений до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість, покупець не
маже нести відповідальність ні за
несплату податків
контрагентом-постачальником, ні за
неподання звітності, ні за можливу
недостовірність відомостей про них
тощо, за умови необізнаності позивача
щодо даних фактів.

Докази, які б беззаперечно підтвердили
той факт, що позивач був обізнаний про
допущені постачальником порушення
податкового законодавства України, в
матеріалах справи відсутні та
представником відповідача, в порушення
вимог ч.2 ст.71 КАС України, не надано.

Також, ще слід звернути увагу на те, що
ДПІ ніяким чином не обґрунтовує і
наявність у позивача реальної
можливості з'ясувати всі обставини
діяльності постачальника товару до
виробника на момент придбання олії
соняшникової нерафінованої, з моменту
виявлення тих обставин, які
унеможливлюють віднесення сум податку
на додану вартість до податкового
кредиту.

Отже, за таких обставин, у суду відсутні
підстави вважати, що позивач міг знати
або мав реальну можливість з'ясувати
наведені в акті перевірки недоліки в
діяльності контрагента на момент
придбання ним олії соняшникової
нерафінованої у ТОВ «Солайс Трейдінг
Юкрейн».

Судова колегія також звертає увагу й на
недоведеність відповідачем належними
доказами висновків акту перевірки від
15.09.2011р. №3244/07-0/32125693 щодо того, що через
контрагента-постачальника проходили
тільки грошові потоки, без факту
реального здійснення господарської
діяльності у червні 2011 року, а
посилання ДПІ в обґрунтування цих
висновків лише на висновки акту
перевірки від 09.09.2011р. №170/23-325/36316906, суд
вважає неналежними, оскільки висновки
акту перевірки носять лише
інформаційний характер і не створюють
для платників конкретних правових
наслідків.

До того ж, при цьому слід вказати, що
відповідно до вимог діючого на той час
законодавства, не допускається
відображення в акті перевірки
необґрунтованих даних, а також
суб'єктивних припущень перевіряючих,
які не мають підтверджених доказів.

Крім того, як слідує з ч.1 ст.203 ЦК
України, зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Відповідно до вимог ст.204 ЦК України,
правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним. А згідно із ч.2 ст.215 ЦК
України, недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

Отже, виходячи з аналізу вказаних
правових норм та відповідно до
презумпції правомірності правочину,
всі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом. У всіх інших
випадках питання про недійсність
правочину має бути встановлено судом
на підставі заяви зацікавленої особи
після повного та всебічного розгляду
питання про недійсність такого
правочину.

Проте, апеляційним судом встановлено,
що укладені між позивачем та його
контрагентом - ТОВ «Солайс Трейдінг
Юкрейн» угоди не віднесені законом до
«нікчемних», і будь-які судові рішення
про визнання їх недійсними або вироки
суду відносно їх керівників в
матеріалах справи відсутні.

Таким чином, з урахуванням
встановлених обставин та оцінивши
надані сторонами докази в їх
сукупності, судова колегія вважає, що
суд 1-ї інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про те, що дії
позивача по віднесенню до свого
податкового кредиту сум ПДВ по
операціях з придбання олії
соняшникової нерафінованої у ТОВ
«Солайс Трейдінг Юкрейн» свідчить про
добросовісність ТОВ
«Екобіотек-Україна», як платника
податків, а вчинені позивачем
господарські операції з цим
контрагентом-постачальником не
викликають сумніву в їх реальності та
повністю відповідають дійсному
економічному змісту.

При цьому, також слід вказати, що згідно
із ст.61 Конституції України, юридична
відповідальність має виключно
індивідуальний характер, тобто, в
даному конкретному випадку, позивач не
може відповідати за дії (чи
бездіяльність) свого контрагента або
3-х осіб у другій або третій ланках
ланцюга постачання товару (робіт),
безпосередньо з якими, в свою чергу, він
ніяких господарських взаємовідносин
не мав взагалі.

Також, при прийнятті остаточного
рішення по даній справі, суд
апеляційної інстанції враховує і
положення ст.244-2 КАС України щодо
обов'язковості рішення Верховного Суду
України, прийнятого за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, та Постанову
Верховного Суду України від 11.01.2011 року
по справі ЗАТ «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської ОДПІ, в
якому зазначено, що чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання.

При цьому, слід вказати, що така правова
позиція узгоджується і з практикою
Європейського суду з прав людини. Так, в
рішенні від 22.01.2009 року у справі «БУЛВЕС
АД проти Болгарії» Європейський суд
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз. Такі вимоги
стали надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

До того ж, судова колегія звертає увагу
ще й на те, що відповідно до приписів
ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Однак, в порушення цих вимог КАС
України, представники відповідача,
який є суб'єктом владних повноважень,
свою правову позицію суду 1-ї та 2-ї
інстанції не довели та належним чином
її не обґрунтували, в зв'язку із чим,
судова колегія приходить до висновку
про те, що спірні податкові
повідомлення-рішення є неправомірними
та не відповідають діючому
законодавству, а зроблені у спірному
акті висновки, в свою чергу, є
необґрунтованими, передчасними та були
зроблені без урахування усіх обставин,
що мають значення для прийняття такого
рішення.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спросМППують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Отже, за таких обставин, суд
апеляційної інстанції, діючи в межах
доводів апеляційної скарги, відповідно
до ст.200 КАС України, залишає апеляційну
скаргу ДПІ без задоволення, а постанову
окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції в м.Херсоні
Херсонської області ДПС - залишити без
задоволення, а постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 02
жовтня 2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого Адміністративного
Суду України протягом двадцяти днів з
дня набрання законної сили судовим
рішенням апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

І.П. Косцова