Справа № 437/19408/13-а
Суддя: Юрко І.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Кравченко Н.О.
Суддя-доповідач - Юрко І.В.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
справа №437/19408/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд в складі колегії:

головуючого судді Юрко І.В., суддів
Міронової Г.М., Блохіна А.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради на постанову
Ленінського районного суду м.Луганська
від 28 січня 2014 року у справі № 437/19408/13-а
за позовом ОСОБА_2 до Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради про
визнання дій протиправними,
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В
И В:

Позивач 24.12.2013 року звернувся до суду з
позовом до Департаменту з питань праці
та соціального захисту населення
Луганської міської ради про визнання
дій протиправними, стягнення
недоотриманої суми допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Ухвалою Ленінського районного суду
м.Луганська від 28 січня 2014 року позовні
вимоги ОСОБА_2 до Департаменту з питань
праці та соціального захисту населення
Луганської міської ради про визнання
дій протиправними, зобов'язання
вчинити певні дії за період з 03.01.2012
року по 23.06.2013 року залишено без
розгляду. Вказана ухвала сторонами
не оскаржувалась.

Постановою Ленінського районного суду
м.Луганська від 28 січня 2014 року
позовні вимоги задоволено частково.

Визнано неправомірними дії
Департаменту з питань праці та
соціального захисту населення
Луганської міської ради щодо відмови в
перерахунку та виплаті ОСОБА_2 допомоги
по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років.

Зобов'язано Департамент з питань праці
та соціального захисту населення
Луганської міської ради здійснити
перерахунок та виплату ОСОБА_2 допомоги
по догляду за дитиною до досягнення
нею трирічного віку, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом для дітей віком до 6 років на
відповідний період з 26.06.2013 року по
28.01.2014 року з урахуванням проведених
виплат.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Відповідач не погодився з таким
рішенням суду, подав апеляційну
скаргу, якою просив рішення суду
першої інстанції скасувати та
постановити нове рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог в
повному обсязі.

Сторони у судове засідання не
з'явились, про час, дату та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином. Згідно апеляційної скарги
відповідач просив розглянути справу за
відсутності представника. Колегія
суддів розглядає дану справу за
вимогами ст. 197 КАС України у порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Відповідно до ст.195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги. Суд
апеляційної інстанції може вийти за
межі доводів апеляційної скарги в
разі встановлення під час
апеляційного провадження порушень,
допущених судом першої інстанції, які
призвели до неправильного вирішення
справи.

Колегія суддів, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційної скарги, встановила
наступне.

Судами першої інстанції встановлено,
що позивач є матір'ю ОСОБА_3, народженої
ІНФОРМАЦІЯ_1 року, що підтверджено
копією свідоцтва про народження серії
НОМЕР_1 (а.с. 15).

Позивач у зв'язку з народженням дитини
перебуває на обліку в Департаменті з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради та
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку за
період з січня 2013 року по грудень 2013 рік
у розмірі 130, 00 грн. щомісячно, що
підтверджується довідкою від 05.12.2013
року (а.с. 19).

Відповідачем допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку позивачу була нарахована та
виплачена відповідно до Закону України
«Про державний бюджет України», Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» та Постанови Кабінету
Міністрів України від 27.12.2001 року № 1751
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми» (а.с. 18).

До 01 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 року № 107-VI «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
(далі по тексту - Закон № 107)
правовідносини щодо виплати допомоги
регулювалися Законом № 2811-XII, дія якого
поширювалася на осіб, не застрахованих
в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування
(ст. 13) та Законом № 2240-III, який поширював
свою дію на застрахованих у зазначеній
системі осіб. Розмір допомоги також
визначався цими законами. Зокрема,
статтею 43 Закону № 2240-III було
передбачено, що допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу II Закону № 107 були
внесені відповідні зміни до Закону
№ 2811-XII та Закону № 2240-III. Зокрема,
змінами до статті 13 Закону № 2811-XII його
дію поширено на застрахованих осіб, а
із Закону № 2240-III було виключено статті
40 - 44.

Конституційний Суд України Рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40 - 44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу III Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновлено дію вищезазначених
положень Закону № 2240-III, а з 01 січня 2009
року - статті 13, 15 Закону № 2811-XII.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 року № 835-VI «Про Державний бюджет
України на 2009 рік» та статтею 45 Закону
України від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі по тексту - Закон № 2154)
передбачено, що у 2009, 2010 роках допомога
при народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону № 2240-III
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-XII (пункт
1). Новий акт уряду на виконання статті 46
Закону № 835 та статті 45 Закону № 2154 не
приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 46 Закону № 835 та
статті 45 Закону № 2154-VI Кабінетом
Міністрів України не визначалися.

Законом України «Про Державний бюджет
на 2012 рік», Законом України «Про
Державний бюджет на 2013 рік», не
встановлювався інший, ніж у Законі №
2240-ІІІ розмір допомоги, а положення
Постанови КМУ № 1751 від 27.12.2001 року було
затверджено саме на виконання Закону №
2811 - ХІІ, тому застосовувати зазначену
Постанову КМУ до особи, яка
застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування
неможливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному випадку поширюються норми
спеціального Закону № 2240-ІІІ, а саме ст.
43, згідно якої допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду, але не менше розміру
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Таким чином, відповідач, виплачуючи
позивачу допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку в розмірі, встановленому
Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.12.2001 року № 1751 «Про затвердження
Порядку призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми»,
діяв неправомірно та з порушенням
вимог законодавства.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи та постанова прийнята
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

На підставі викладеного та керуючись
ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А
Л И В:

Апеляційну скаргу Департаменту з
питань праці та соціального захисту
населення Луганської міської ради на
постанову Ленінського районного суду
м.Луганська від 28 січня 2014 року у
справі № 437/19408/13-а залишити без
задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м.Луганська від 28 січня 2014 року у
справі № 437/19408/13-а залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції,
постановлена в порядку письмового
провадження, набирає законної сили
через п'ять днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20 днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
І.В. Юрко

Судді
Г.М.Міронова

А.А. Блохін