Справа № 683/172/14-а
Суддя: Завадська О. П.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 683/172/14-а
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 року
Старокостянтинівський районний суд

Хмельницької області

в складі:

головуючої - судді
Завадської О.П.

при секретарі
Васічевій О.В.

з участю представника

позивача - адвоката
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Старокостянтинові
справу за позовом ОСОБА_2 до
дорожньо-патрульної служби державної
автомобільної інспекції Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві про визнання
незаконною та скасування постанови у
справі про адміністративне
правопорушення,

встановив:

17 січня 2014 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до дорожньо-патрульної
служби державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві про визнання незаконною та
скасування постанови у справі по
адміністративне правопорушення серії
СП1 № 225118 від 10 січня 2014 року, якою його
визнано винним та притягнуто до
адміністративної відповідальності за
порушення вимог ч. 1 ст. 122 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення у вигляді штрафу в
розмірі 255 грн. за те, що він 10 січня 2014
року близько 12 години 50 хвилини на
вулиці Богатирській м. Києва в зоні дії
знаку 3.34 д. 1 Правил дорожнього руху
України „Зупинка заборонена", керуючи
автомобілем марки Вольво державний
номер НОМЕР_1 здійснив зупинку, чим
порушив вимоги п. 3.34. д.1" Правил
дорожнього руху України. В
обґрунтування заявлених позовних
вимог він посилався на відсутність
складу пред'явленого
адміністративного правопорушення,
оскільки це була вимушена зупинка, з
незалежних від нього причин машина
зупинилась, так як пропало
електропостачання приборів. Він не міг
запустити двигун автомобіля, тому щоб
уникнути спричинення аварійної
ситуації, ввімкнув аварійну світлову
сигналізацію та намагався самотужки
відремонтувати автомобіль. Дані
обставини може підтвердити його
пасажир, який їхав з ним в автомобілі з
м. Старокостянтинова в м. Київ. Причини
вимушеної зупинки в зоні дії
забороняючого знаку він виклав в
протоколі про адміністративне
правопорушення, однак це проігнорував
інспектор ДАІ, при цьому при складанні
адміністративного матеріалу свідків
не залучав, відео та фото фіксації не
здійснював.

Представник позивача - адвокат ОСОБА_1
підтримала обставини, викладені в
позовній заяві, на обґрунтування
позовних вимог, які просила
задовольнити.

Відповідач про час і місце розгляду
справи був повідомлений в
встановленому законом порядку, проте в
судове засідання свого представника не
направив, причини неявки суду невідомі.
Тому відповідно до ч. 4 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд вирішує справу на підставі наявних
у ній доказів.

Заслухавши пояснення представника
позивача - адвоката, показання свідка
та дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновків про наступне.

Судом встановлено, що постановою у
справі про адміністративне
правопорушення серії ПС1 № 225118 від 10
січня 2014 року позивача визнано винним у
вчиненні адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 122
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, та накладено на нього
штраф у розмірі 255 грн. за те, що він 10
січня 2014 року близько 12 години 50
хвилини на вулиці Богатирській м. Києва
в зоні дії знаку 3.34 д. 1 Правил
дорожнього руху України „Зупинка
заборонена", керуючи автомобілем марки
Вольво державний номер НОМЕР_1 здійснив
зупинку, чим порушив вимоги п. 3.34. д.1"
Правил дорожнього руху України.

Дані обставини зафіксовані в протоколі
про адміністративне правопорушення
серії АБ2 № 399165 від 10 січня 2014 року, при
складанні якого свідки не залучались,
відео та фото фіксації не
здійснювалась.

Позивач, як в протоколі про
адміністративне правопорушення, так і
при зверненні до суду заперечував свою
вину, пояснюючи необхідністю здійснити
вимушену зупинку через раптові
технічні несправності автомобіля.

В судовому засіданні свідок ОСОБА_3
суду надав показання про те, що 10 січня
2014 року пасажиром їхав з м.
Старокостянтинова в м. Київ в машині
марки Вольво державний номер НОМЕР_1,
яким керував ОСОБА_2 Так, рухаючись по
вул. Богатирській м. Києва автомобіль
раптово зупинився, так як зникло
електропостачання приборів. Як потім
виявилось, що вони здійснили вимушену
зупинку в зоні дії дорожнього знака
„Зупинка заборонена". Про цю подію
інспектором ДАІ було складено
адміністративний протокол, де ОСОБА_2
зазначив причини зупинки. При цьому
його, як свідка, інспектор ДАІ не
опитував.

Частиною 1 статті 122 Кодексу України про
адміністративні правопорушення за
перевищення водіями транспортних
засобів встановлених обмежень
швидкості руху транспортних засобів
більш як на двадцять кілометрів на
годину, порушення вимог дорожніх
знаків та розмітки проїзної частини
доріг, правил перевезення вантажів,
буксирування

транспортних засобів, зупинки, стоянки,
проїзду пішохідних переходів,
ненадання переваги у русі пішоходам на
нерегульованих пішохідних переходах, а
так само порушення встановленої для
транспортних засобів заборони
рухатися тротуарами чи пішохідними
доріжками, передбачене покарання у
виді штрафу у розмірі від п'ятнадцяти
до двадцяти неоподаткованих мінімумів
доходів громадян.

Відповідно до ст. 280 Кодексу України про
адміністративні правопорушення орган
(посадова особа) при розгляді справи
про адміністративне правопорушення
зобов'язаний з'ясувати: чи було вчинено
адміністративне правопорушення, чи
винна дана особа в його вчинені, чи
підлягає вона адміністративній
відповідальності, чи є обставини, що
пом'якшують і обтяжують
відповідальність, чи заподіяно майнову
шкоду, чи є підстави для передачі
матеріалів про адміністративне
правопорушення на розгляд громадській
організації, трудового колективу, а
також з'ясувати інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Пунктом 24 Постанови Пленуму Верховного
Суду України від 23 грудня 2005 року № 14
„Про практику застосування судами
України законодавства у справах про
деякі злочини проти безпеки дорожнього
руху та експлуатації транспорту, а
також про адміністративні
правопорушення на транспорті"
встановлено, що зміст постанови має
відповідати вимогам, передбаченим
статями 283 і 284 Кодексу України про
адміністративні правопорушення. У ній,
зокрема, потрібно навести докази, на
яких ґрунтується висновок про вчинення
особою адміністративного
правопорушення, та зазначити мотиви
відхилення інших доказів, на які
посилався правопорушник, чи
висловлених останнім доводів.

Статтею 251 Кодексу України про
адміністративні правопорушення
передбачено, що доказами в справі про
адміністративне правопорушення є
будь-які фактичні дані, на основі яких у
визначеному законом порядку орган
(посадова особа) встановлює наявність
чи відсутність адміністративного
правопорушення, винність даної особи в
його вчиненні та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

В матеріалах, які були підставою для
притягнення позивача до
адміністративної відповідальності
відсутні достатні дані, які свідчать
про вчинення зафіксованого порушення
правил дорожнього руху позивачем.

Крім того, в розумінні ст. 251 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення пояснення особи, яка
притягується до адміністративної
відповідальності, є доказами. Однак
жодної оцінки вказаного доказу
відповідачем надано не було.

При складанні протоколу про
адміністративне правопорушення не
залучались та не опитувались свідки, не
проводилась відео та фото фіксація,
взагалі до протоколу про
адміністративне правопорушення не
додано жодних додаткових доказів
наявності вини позивача у вчиненні
адміністративного правопорушення.

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 4 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Суб'єкт
владних повноважень повинен подати
суду всі наявні у нього документи та
матеріали, які можуть бути використані
як докази у справі.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідач був повідомлений про час та
місце розгляду справи, проте не
скористався своїм правом надати суду
заперечення проти позовних вимог.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ст. 62 Конституції України вина
особи, яка притягається до
відповідальності, має бути доведена
належними доказами, а не ґрунтуватись
на припущеннях, усі сумніви щодо
доведеності вини особи тлумачаться на
її користь.

У відповідності до положень ст. 7
Кодексу України про адміністративні
правопорушення ніхто не може бути
підданий заходу впливу у зв'язку з
адміністративним правопорушенням
інакше як на підставах і в порядку,
встановлених законом.

На підставі наданих доказів та вимог
чинного законодавства суд прийшов до
висновку, що при винесенні
відповідачем постанови у справі про
адміністративне правопорушення вина
особи у вчиненні інкримінованого
правопорушення належним чином не
доведена, тому постанова про
накладення адміністративного
стягнення підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 19, 62 Конституції
України, ст. ст. 11, 70, 71, 86, 128, 138, 159-163, 167,
Кодексу адміністративного судочинства
України, на підставі ст. 7, ч. 1 ст. 122, ст.
251, ст. 280 Кодексу України про
адміністративні правопорушення, п. 24
Постанови Пленуму Верховного Суду
України від 23 грудня 2005 року № 14 „Про
практику застосування судами України
законодавства у справах про деякі
злочини проти безпеки дорожнього руху
та експлуатації транспорту, а також про
адміністративні правопорушення на
транспорті",

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати незаконною та скасувати
постанову у справі про адміністративне
правопорушення серії ПС1 № 225118 від 10
січня 2014 року дорожньо-патрульної
служби державної автомобільної
інспекції Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві про притягнення до
адміністративної відповідальності за
ч. 1 ст. 122 Кодексу України про
адміністративні правопорушення ОСОБА_2
та накладення на нього
адміністративного стягнення у виді
штрафу в розмірі 255 грн.

Постанова є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Суддя ___________