Справа № 808/1266/14
Суддя: Чернова Жанна Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2014 року 12:40Справа № 808/1266/14
м.ЗапоріжжяЗапорізький окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Чернової Ж.М.
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом: Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до: Управління Державної казначейської
служби України у Комунарському районі
м.Запоріжжя

третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору: Комунарський
відділ державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції

про: визнання незаконною бездіяльність
та зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИВ:

18.02.2014 Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду із позовом до
Управління Державної казначейської
служби України у Комунарському районі
м.Запоріжжя, третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору - Комунарський відділ державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції, в якому
просить визнати незаконною
бездіяльність відповідача при
виконанні платіжного доручення №8676
від 05.09.2013 та зобов'язати відповідача
здійснити перерахування коштів згідно
із вказаним платіжним дорученням.

Від позивача надійшло клопотання про
розгляд справи у письмовому
провадженні, позов підтримує у повному
обсязі. Позов обґрунтований тим, що
Комунарським ВДВС ЗМУ юстиції було
направлено на адресу відповідача
платіжне доручення від 05.09.2013 №8676 для
сплати позивачу коштів, отриманих
внаслідок проведених виконавчою
службою виконавчих дій. Однак, станом
на 18.02.2014 кошти на рахунок позивача не
надходили. Вважаючи дії відповідача
незаконними позивач просить позов
задовольнити та стягнути не
перераховану суму з урахуванням 3%
річних за прострочення виконання
грошового зобов'язання.

Від відповідача надійшли письмові
заперечення, які обґрунтовані тим, що
відповідачем здійснено перерахування
коштів за платіжним дорученням №8676 від
05.09.2013. Таким чином, відповідач вважає,
що управлінням були здійсненні всі
необхідні дії, а тому просить відмовити
позивачу в задоволенні його вимог.

Представник Комунарського відділу
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції - Алімова Є.А. прибула у судове
засідання. Пояснила суду, що дійсно
кошти відповідачем було перераховано
31.01.2014, однак за неправильними
реквізитами, а саме в платіжному
дорученні було зазначено невірний код
ОКПО, замість НОМЕР_1 зазначено НОМЕР_2,
а тому перераховані кошти було
повернуто на депозитний рахунок ВДВС.

За приписами ч. 6 ст. 128 КАС України, суд
розглянув справу у порядку письмового
провадження.

Згідно з ч.1 ст.41 КАС України, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалось.

Суд, вислухавши пояснення третьої
особи, розглянувши матеріали і
з'ясувавши обставини адміністративної
справи, дослідивши інші наявні у справі
докази у їх сукупності, прийшов до
наступного висновку.

Із змісту позову з'ясовано, що 10 серпня
2012 року між Комунарським відділом
державної виконавчої служби
Запорізького міського управління
юстиції та приватним підприємцем
ОСОБА_1 був укладений договір
зберігання №143/12.

23.05.2013 після виконання договору між
Комунарським ВДВС ЗМУЮ та ПП ОСОБА_1 був
підписаний акт виконаних робіт та
виставлено рахунок №143/12 від 23.05.2013 на
загальну суму - 3 853,85 грн.

04.09.2013 Комунарським ВДВС ЗМУЮ було
винесено розпорядження №29658927 після
чого надано платіжне доручення №8676 від
05.09.2013 про перерахування вказаної суми
ПП ОСОБА_1

На адресу УДКСУ у Комунарському районі
м. Запоріжжя було надано платіжне
доручення для перерахування грошових
коштів у розмірі 3 853,85 грн. (платіжне
доручення від 05.09.2013) для подальшого
виконання.

Однак, не зважаючи на вказане,
повідомлення про перерахування
зазначених коштів на розрахунковий
рахунок позивача не надходило.

31.01.2014 на адресу Управління Державної
казначейської служби України у
Комунарському районі м.Запоріжжя
позивачем направлено претензію №2 від
29.01.2014, яка отримана відповідачем 03.02.2014,
однак як зазначає позивач у своєму
позові, станом на 18.02.2014 сума коштів
залишається не перерахованою.

Заперечуючи проти позову, в наданих
суду письмових запереченнях,
відповідач зазначив, що платіжне
доручення №8676 на суму 3853,85 грн. було
виконане Управлінням 28.01.2014. В
підтвердження цього, посилається на
лист-повідомлення приватного
підприємця ОСОБА_1, в якому позивач
зазначив, що у зв'язку з надходженням
коштів за вказаним платіжним
дорученням, просить залишити його
претензію від 29.01.2014 №2 без розгляду.
Вказаний лист отримано управлінням
казначейства 06.02.2014.

Таким чином, відповідач вважає, що
звинувачення позивача у незаконній
бездіяльності УДКС України у
Комунарському районі м.Запоріжжя
Запорізької області при виконанні
платіжного доручення №8676 від 05.09.2013
щодо перерахування грошових коштів,
отриманих внаслідок проведених
виконавчою службою виконавчих дій, не
мають законних підстав, по причині
того, що управлінням були виконанні всі
вищезазначені дії.

Щодо вимоги позивача про визнання
незаконною бездіяльності відповідача
при виконанні платіжного доручення
№8676, слід зазначити наступне:

Дослідивши надані відповідачем докази,
а саме: претензію №2 від 29.01.2014; платіжне
доручення №8676; лист-повідомлення ФОП
ОСОБА_1 про залишення його претензії
без розгляду, суд погоджується з
позицією відповідача щодо відсутності
незаконної бездіяльності з боку УДКС,
оскільки останнім перерахування
коштів було здійснено, про що свідчить
печатка на платіжному дорученні №8676
«оплачено 28.01.2014» та підпис
відповідальної особи відповідача.

Разом з тим, із пояснень представника
Комунарського ВДВС Запорізького
міського управління юстиції та наданих
ним доказів, судом з'ясовано, що у
зв'язку з неправильним зазначенням
коду ОКПО позивача у платіжному
дорученні №8676, а саме замість НОМЕР_1
зазначено НОМЕР_2, перераховану суму
коштів у розмірі 3853,85 грн. було
повернуто на депозитний рахунок ВДВС
31.01.2014, про що казначейською службою
було повідомлено 03.02.2014 державного
виконавця.

03.02.2014 начальником Комунарського ВДВС
Запорізького МУЮ затверджено
розпорядження №29658927 про перерахування
з обліку депозитних сум при
примусовому виконанні зведеного
виконавчого провадження (№29658927) коштів
у сумі 3853,85 грн. на користь ПП ОСОБА_1
(код НОМЕР_1).

Згідно реєстру платіжних доручень
розпорядників (одержувачів) бюджетних
коштів від 06.02.2014 Комунарським ВДВС
ЗМУЮ зареєстровано платіжне доручення
№213 від 06.02.2014 про перерахування на
користь позивача вказаної вище суми.

Частиною 2 ст.59 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
майно, на яке накладено арешт, за
винятком майна, зазначеного в частині
восьмій статті 57 цього Закону,
передається на зберігання боржникові
або іншим особам (далі - зберігач),
призначеним державним виконавцем, під
розписку в акті опису. Копія акта опису
майна видається боржнику, стягувачу, а
в разі якщо обов'язок зберігання майна
покладено на іншу особу, - також
зберігачу.

Як свідчать матеріали справи,
державним виконавцем складено акт
опису та арешту майна від 10.08.2012 та
укладено договір зберігання №143/12, за
умовами якого позивач зобов'язувався
зберігати певну річ. Згідно з п.3.4 та 3.5
договору порядок встановлення оплати
за цим договором ґрунтується на
вимогах частини 3 ст. 59 Закону України
«Про виконавче провадження». Виконання
зберігачем своїх зобов'язань за
договором оформляється актом
виконання робіт по зберіганню майна,
який підписується сторонами.

23.05.2013 між ПП ОСОБА_1 та Комунарським
ВДВС ЗМУЮ підписаний акт виконаних
робіт по зберіганню майна.

Відповідно до п.1 ч.4. ст. 41 Закону №606-XIV,
до витрат, пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій, належать
кошти, за рахунок яких здійснено
оплату: перевезення, зберігання і
реалізації майна боржника.

Наказом Міністерства юстиції України
№512/5 від 02.04.2012 затверджено Інструкцію
з організації примусового виконання
рішень.

За приписами пунктів 12.1. та 12.2. цієї
Інструкції, органи ДВС мають
відповідні рахунки в органах Державної
казначейської служби України для
обліку депозитних сум і зарахування
стягнутих з боржників коштів та їх
виплати стягувачам у національній
валюті, а також відповідні рахунки для
обліку аналогічних операцій в
іноземній валюті в банках.

Розрахунки з таких рахунків
здійснюються тільки в безготівковій
формі.

Постановою Національного банку
України «Про затвердження Інструкції
про безготівкові розрахунки в Україні
в національній валюті» №22 від 21.01.20041
встановлені загальні правила, види і
стандарти розрахунків клієнтів банків
та банків у грошовій одиниці України на
території України, що здійснюються за
участю банків. Вимоги цієї Інструкції
поширюються на всіх учасників
безготівкових розрахунків, а також на
стягувачів та обов'язкові для
виконання ними.

Пункт 2.19. цієї Інструкції, розрахункові
документи, що надійшли до банку
протягом операційного часу, банк
виконує в день їх надходження.
Розрахункові документи, шо після
операційного часу, банк виконує
наступного операційного дня.

З урахуванням вищевикладеного, суд
вважає, що оскільки державним
виконавцем допущено помилку в
платіжному дорученні №8676 та
відповідно кошти, які було
перераховано за цим дорученням -
повернуті на депозитні рахунки ВДВС, а
в подальшому державним виконавцем
прийнято інше розпорядження та інше
платіжне доручення №213 від 06.02.2014 про
перерахування коштів у сумі 3853,85 грн. на
користь ПП ОСОБА_1 (код НОМЕР_1) то в
даному випадку належним доказом
перерахування позивачу суми належної
йому за умовами договору про
зберігання №143/12 від 10.08.2012 у розмірі
3853,85 грн. є фактичне виконання
платіжного доручення від 06.02.2014 №213.

Проте, такого доказу відповідачем не
надано до матеріалів справи.

Щодо стягнення з відповідача 3% річних
за прострочення виконання грошового
зобов'язання, слід зазначити, що
оскільки неперерахування коштів
позивачу за платіжним дорученням №8676
не залежало від дій відповідача, то в
даному випадку в задоволенні цієї
вимоги слід відмовити.

За правилами статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На підставі вищевикладеного, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов в частині
зобов'язання відповідача здійснити
перерахування коштів позивачу
підлягає частковому задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійсненні нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

За приписами ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

В даному випадку, позивачем сплачено
суму судового збору у розмірі 73,08 грн.,
отже відповідно до задоволеної частини
вимог стягненню з Державного бюджету
України на користь позивача підлягає
36,54 грн.

Керуючись ст. ст.94, 158-163 КАС України, суд
-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Зобов'язати Управління Державної
казначейської служби України у
Комунарському районі м.Запоріжжя
Запорізької області здійснити
перерахування коштів у сумі 3853,85
грн.(три тисячі вісімсот п'ятдесят три)
гривні 85 коп. на користь Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 згідно
платіжного доручення наданого
Комунарським відділом державної
виконавчої служби Запорізького
міського управління юстиції.

В задоволенні іншої частини вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 суму сплаченого
судового збору у розмірі 36,54 грн.
(тридцять шість гривень п'ятдесят
чотири) гривні 54 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлені строки. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги, з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя
Ж.М.Чернова