Справа № 812/1580/14
Суддя: С.В. Борзаниця
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/1580/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Судді: Борзаниці С.В.,

при секретарі: Величко Л.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Алчевської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Луганській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги від 19.02.2014 №Ф-150, -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Алчевської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Луганській області про
визнання протиправною та скасування
вимоги від 19.02.2014 №Ф-150.

В обґрунтування позовних вимог
зазначено, що позивач зареєстрований
як фізична особа-підприємець
виконавчим комітетом Брянківської
міської ради 24.06.2003 за №0000278 та
перебуває на спрощеній системі
оподаткування відповідно до свідоцтва
серії А №125611. 22.02.2014 позивач отримав
вимогу Алчевської ОДПІ про сплату
боргу №Ф-150від 19.02.2014, відповідно до
якої відповідач вимагає сплату
недоїмки з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 1218,67 грн.

Позивач вважає, що вказана вимога про
сплату боргу винесена відповідачем
всупереч нормам чинного законодавства,
оскільки позивач з 13.06.2005 є пенсіонером
та отримує пенсію за віком, що
підтверджується пенсійним
посвідченням серії АБ №527330, у зв'язку з
чим відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" звільняється
від сплати за себе єдиного внеску.

На підставі вищевикладеного позивач
просив суд скасувати вимогу Алчевської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Луганській області від
19.02.2014 №Ф-150.

Позивач в судове засідання не з'явився,
надав до суду заяву про розгляд справи
за його відсутності.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце судового розгляду справи був
повідомлений належним чином. Надав
суду письмове заперечення проти
позову, в якому просив суд розглянути
справу за його відсутністю та
зазначив, що умови призначення пенсії
за віком визначені статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а саме:
особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років. Враховуючи зазначене, положення
частини четвертої статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" поширюються на
осіб, яким призначено пенсію за віком
згідно Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих сторонами
доказів, оцінивши докази відповідно до
вимог ст.ст. 69-72 КАС України, суд
приходить до наступного.

Судом встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що ОСОБА_1
зареєстрована як фізична особа -
підприємець виконавчим комітетом
Брянківської міської ради 24.06.2003 за
№0000278 та перебуває на спрощеній
системі оподаткування з 01.01.2012
відповідно до свідоцтва серії А №125611
(а.с.7,8).

Позивач знаходиться на обліку в
управлінні Пенсійного Фонду України в
м. Брянці Луганської області як
одержувач пенсії за віком, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення серії АБ № 527330 від 13.06.2005
(а.с.10).

Алчевською ОДПІ ГУ Міндоходів у
Луганській області на підставі ст. 25
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
сформовано вимогу про сплату боргу від
№ Ф-150 від 19.02.2014, відповідно до якої
позивачу визначено суму боргу зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 1218,67 грн.
(а.с.9).

Згідно пункту 2 частини 1 статті 1
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно частини 4 статті 4 Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування"особи, зазначені
у пункті 4 частини першої цієї статті,
які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Згідно статті 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника. Умови її призначення за
віком визначені статтею 26 зазначеного
Закону. Таким чином, від сплати єдиного
внеску звільняються пенсіонери, пенсія
яких призначена відповідно до положень
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Як встановлено з матеріалів справи, а
саме: копії посвідчення серії АБ № 527330
від 13.06.2005, позивач є пенсіонером за
віком.

Відповідно до частини сьомої статті 1
Закону України 07.07.2011 №3609-VІ "Про
внесення змін до Податкового кодексу
України і деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України" статтю 4 Закону України 08.07.2010
№2464-VI "Про збір та облік єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" доповнено
частиною четвертою, згідно з якою
особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком або інвалідами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу і обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Ці зміни
відповідно до частини першої розділу II
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України № 3609-VI набули чинності з
дня, наступного за днем його
опублікування, а саме з 06.08.2011, тому
нарахування сум недоїмки зі сплати
єдиного внеску особам, які є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу і обрали
спрощену систему оподаткування,
починаючи з серпня 2011 року є
неправомірним. При цьому, відповідно до
положень вказаного закону не ставиться
в залежність звільнення особи від
сплати єдиного внеску від того, чи
досягла така особа пенсійного віку.

На підставі викладеного, суд вважає
незмістовним посилання відповідача на
те, що до позивача не може бути
застосовано положення ч. 4 ст. 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування ", оскільки
позивач не досяг 55-річного віку,
оскільки вказана норма не пов'язує
звільнення від сплати за себе єдиного
внеску із досягненням особою певного
віку, а передбачає звільнення від
сплати внеску виключно всіх
пенсіонерів за віком, які обрали
спрощену систему оподаткування. Також
зазначеною нормою не виключено осіб,
які є пенсіонерами та отримують пенсію
за віком на пільгових умовах.

Таким чином, в судовому засіданні
встановлено, що позивач як пенсіонер за
віком, який є фізичною
особою-підприємцем та зареєстрований
платником єдиного податку, відповідно
до норм чинного законодавства з серпня
2011 року не зобов'язаний сплачувати за
себе єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. В даному
випадку частиною 4 статті 4 Закону №2464
не визначено обмежень щодо осіб, які є
пенсіонерами за віком, та не пов'язано
право позивача на звільнення від
сплати відносно себе єдиного внеску з
досягненням 55-річчя відповідно до ст.26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Тобто ч.4 ст.4 Закону №2464
встановлює пільги для всіх суб'єктів,
які є пенсіонерами за віком, не залежно
від того, внаслідок чого особа набула
статусу пенсіонера за віком, будь-то на
пільгових умовах, чи вона досягла 55-
річного віку (для жінок).

На підставі вищевикладеного суд
вважає, що позивач має право бути
платником єдиного внеску виключно за
умови добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

Таким чином, позивач надав суду
належні докази в обґрунтування
позовних вимог, як це передбачено
частиною 1 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в якій зазначено, що розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості, а також частиною 1
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, в якій зазначено,
що кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, що є підставою
для задоволення позову.

Згідно ч.1 ст.94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 2, 17, 18, 87, 94, 98, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов ОСОБА_1 до
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Луганській
області про визнання протиправною та
скасування вимоги від 19.02.2014 №Ф-150
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки)
Алчевської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Луганській
області від 19.02.2014 №Ф-150.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 судові витрати в сумі
182,70 грн. (сто вісімдесят дві гривні 70
копійок).

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

Повний текст постанови складено та
підписано 28 березня 2014 року.

Суддя
С.В. Борзаниця