Справа № 347/1834/13-а
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
Справа №
876/14682/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сапіга В.П.

за участю секретаря судового засідання
Саламаха О.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2 на постанову
Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 21
жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4 до Яблунівської
селищної ради, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача - ОСОБА_2
про визнання незаконним та скасування
рішення,-

В С Т А Н О В И В:

У липні 2013 року позивачі - ОСОБА_3,
ОСОБА_4 звернулася до суду з позовом до
Яблунівської селищної ради, в якому
просять визнати незаконними дії
відповідача в частині незаконної
передачі у власність земельної ділянки
ОСОБА_5 відповідно до рішень ІX сесії XXІ
скликання Яблунівської селищної ради
без номера від 24.12.1993 року; визнати
незаконним рішення ІX сесії XXІ
скликання Яблунівської селищної ради
без номера від 24.12.1993 року про передачу
ОСОБА_5 у приватну власність земельної
ділянки площею 0,4873 га для будівництва
та обслуговування житлового будинку,
господарських будівель споруд та
ведення особистого підсобного
господарства в с-щі Яблунів, АДРЕСА_1, 13,
Косівського району, Івано-Франківської
області. Позивач просить поновити
строк

Ухвалою Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 10
жовтня 2013 року до участі в даній справі
як третю особу, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача залучено ОСОБА_2.

Постановою Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 21
жовтня 2013 року поновлено строк
звернення до суду та позов задоволено.
Визнано незаконними дії Яблунівської
селищної ради в частині передачі у
власність земельної ділянки ОСОБА_5
відповідно до рішень 9 сесії 21
скликання Яблунівської селищної ради
від 24.12.1993 року. Визнано незаконним та
скасовано рішення IX сесії XXI сккликання
Яблунівської селищної ради від 24.12.1993
року про передачу ОСОБА_5 у приватну
власність земельної ділянки площею 0,4873
га для будівництва та обслуговування
житлового будинку,господарських
будівель і споруд та ведення
особистого підсобного господарства в
с-щі Яблунів, АДРЕСА_1,13, Косівського
району, Івано-Франківської області.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що при прийнятті
оскаржуваного рішення ІX сесії XXІ
скликання Яблунівської селищної ради
від 24.12.1993 року Яблунівською селищною
радою допущено порушення, оскільки
приймаючи дане рішення сільською радою
не перевірено наявний правовий статус
цієї земельної ділянки та не взято до
уваги, що відповідно по проведених
інвентаризаційних даних на частину
даної земельної ділянки існує вже
рішення Яблунівської селищної ради від
24.12.1993 року, яким частину вказаної
земельної ділянки передано у приватну
власність ОСОБА_5, виділивши йому у
приватну власність 0,48 га земельної
ділянки, частина із якої знаходиться по
АДРЕСА_1 і накладається на земельну
ділянку яка попередньо виділена
позивачу.

Таким чином суд першої інстанції
прийшов до висновку, що Яблунівська
сільська рада розглядаючи вказане
питання не перевірила що існує акт
встановлення та погодження меж
земельних ділянок у позивача, де
вказано межівником саме ОСОБА_5, який із
цими межами погодився.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, вважаючи її
незаконною, прийнятою з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, ОСОБА_1 в інтересах ОСОБА_2
оскаржила її, подавши апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Косівського районного суду
Івано-Франківської області від 21
жовтня 2013 року та прийняти нову
постанову, якою повністю відмовити в
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги та
не надано правової оцінки рішенню
колегії суддів судової палати з
розгляду цивільних справ апеляційного
суду Івано-Франківської області від
30.04.2013 р. за апеляційною скаргою ОСОБА_2
на рішення Косівського районного суду
від 01.02.2013 р., апеляційну скаргу
задоволено частково, та відмовлено
ОСОБА_4 у задоволенні позову до
Яблунівської селищної ради, ОСОБА_2 про
визнання недійсним державного акту на
право приватної власності на земельну
ділянку, серії ІФ-08-03-2/000204 від 29.12.1994 р.
на ім'я ОСОБА_5 за безпідставністю
позовних вимог.

Апелянт вказує на те, що наявний в
матеріалах справи будівельний паспорт
був виготовлений тільки в 1995 році на
викопіровці з генплану, на відміну від
висновків суду, відсутні будь-які
погодження із суміжними межівниками,
план абрис земельної ділянки в
матеріалах справи відсутній, акт
виносу меж земельної ділянки в натурі
не містить будь-яких погоджень із
суміжними межівниками та виготовлений
не землевпорядною організацією.

Крім того, в матеріалах справи відсутні
будь-які документи, що підтверджують
те, що стосовно земельної ділянки
позивачів було внесено селищною радою
запис у відповідних
земельно-кадастрових документах з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на землю.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи не досліджено питання
про походження наданої позивачами
копії рішення Яблунівської селищної
ради від 24.12.1993 р. та її отримання
позивачами по справі, оскільки
відповідно до встановленого порядку
такі рішення повинні зберігатися в
архівних відділах та видаватися
зацікавленим особам за їх зверненням і
відповідно оформлятися.

Апелянт вважає, що посилання позивачів
на рішення виконкому Яблунівської
селищної ради за №35 від 25.08.1993 р., яким
за ОСОБА_3 була закріплена земельна
ділянка розміром 0,15 га під будівництво
житлового будинку по АДРЕСА_1, як
юридичний факт законного закріплення
за ними даної земельної ділянки і
відповідно виникнення у зв'язку з цим в
них певних прав не повністю
ґрунтується на положеннях
законодавства України, яке діяло на
момент виникнення спірних
правовідносин.

Таким чином, рішення виконкому
Яблунівської селищної ради за №35 від
25.08.1993 р. не може бути підставою для
виникнення у позивачів певного
першочергового права на земельну
ділянку , як це вони зазначають у
адміністративному позові. Такий
порядок передачі прав на землю
(власності чи користування) не
передбачений положеннями діючого на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавства України.

Апелянт посилається на те, що право
власності покійного ОСОБА_5 на земельну
ділянку, на відміну від позивачів,
виникло в порядку передбаченому
законом, що й було посвідчено Державним
актом на право приватної власності на
земельну ділянку, серії ІФ-08-03-2/000204 від
29.12.1994 р.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції приходить до висновку про те,
що апеляційна скарга не підлягає до
задоволення з таких підстав.

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції повно і всебічно дослідив і
оцінив обставини по справі, надані
сторонами докази, правильно визначив
юридичну природу спірних
правовідносин і закон, який їх регулює.

Встановлено, підтверджено матеріалами
справи, що рішенням виконавчого
комітету Яблунівської селищної ради
від 25.08.1993 року було задоволено заяву
ОСОБА_3 та закріплено за ним земельну
ділянку розміром 0,15 га, що по АДРЕСА_1.
На підставі вказаного рішення ОСОБА_3
виготовлено план абрис земельної
ділянки та генплан забудови садиби
індивідуального забудівника. Вказані
документи погоджені Яблунівською
селищною радою та районною
архітектурою, а також встановлено межі
земельної ділянки. Після чого
позивачем розпочато будівництво
житлового будинку та його
господарських споруд.

Рішенням виконавчого комітету
Яблунівської селищної ради від 27.02.1996
року задоволено заяву-погодження
ОСОБА_3 та надано дозвіл на
переоформлення технічної документації
на житловий індивідуальний будинок та
земельну ділянку розміром 0,15 га, що
знаходиться по АДРЕСА_1 19 в смт. Яблунів,
що межує із земельними ділянками
ОСОБА_6 та ОСОБА_5, з ОСОБА_3 на ОСОБА_4, у
зв'язку з тим, що він немає змоги
будуватися.

Як видно із наявної в матеріалах справи
копії будівельного паспорта,
позивачами виготовлено акт виносу меж
земельної ділянки в натурі та розбивки
споруд, а викопірровка із генплану
свідчить про погодження цих меж із
сусідніми межівниками.

Відповідно до ч.2 ст.3 Земельного
кодексу України (в редакції 01.01.1992 року)
земля є виключною власністю держави і
надається тільки в користування. Дії,
які в прямій або прихованій формі
порушують право державної власності на
землю, забороняються.

Зі змісту ст.12 Земельного кодексу
України (в редакції 01.01.1992 року) видно,
що селищні Ради народних депутатів, їх
виконавчі комітети в межах і в порядку,
встановлених цим Кодексом та іншими
законодавчими актами, на своїй
території: здійснюють державний
контроль за використанням та охороною
всіх земель; надають в користування, а
також вилучають земельні ділянки для
державних або громадських потреб
відповідно до статей 16, 37, 38 цього
Кодексу;

В силу ч.ч.1-4 ст.16 Земельного кодексу
України (в редакції 01.01.1992 року) надання
земельних ділянок у користування
здійснюється в порядку відведення.
Відведення земельних ділянок
провадиться на підставі постанови Ради
Міністрів УРСР або рішення виконавчих
комітетів обласної, районної, міської,
селищної і сільської Рад народних
депутатів в порядку, встановлюваному
законодавством Союзу РСР і Української
РСР. У постановах або рішеннях про
надання земельних ділянок вказується
мета, для якої вони надаються, і основні
умови користування землею. Надання
земельної ділянки, що є в користуванні,
іншому землекористувачеві провадиться
тільки після вилучення даної ділянки в
порядку, передбаченому статтями 37-41
цього Кодексу.

Статтею 21 Земельного кодексу України (в
редакції 01.01.1992 року) встановлено, що
видача державних актів на право
користування землею, а також актів на
право довгострокового тимчасового
користування землею провадиться
виконавчими комітетами районних
(міських) Рад народних депутатів.

Згідно ст. 22 Земельного кодексу України
(в редакції 01.01.1992 року) приступати до
користування наданою земельною
ділянкою до встановлення відповідними
землевпорядними органами меж цієї
ділянки в натурі (на місцевості) і
видачі документа, який засвідчує право
користування землею, забороняється.

Відповідно до ст.36 Земельного кодексу
України (в редакції 01.01.1992 року) право
громадян на користування наданою
земельною ділянкою підлягає
припиненню відповідно повністю або
частково у випадках: добровільної
відмови від користування земельною
ділянкою; закінчення строку, на який
було надано земельну ділянку; переїзду
на інше постійне місце проживання всіх
членів двору або сім'ї, за винятком
випадків, передбачених частиною
другою статті 106-1 цього Кодексу;
припинення трудових відносин, у зв'язку
з якими було надано службовий наділ, за
винятком випадків, передбачених
статтею 134 цього Кодексу, а також інших
випадків, передбачених законодавством
СРСР і Української РСР; смерті всіх
членів двору або сім'ї; виникнення
необхідності вилучення земельної
ділянки для державних або громадських
потреб.

Право користування земельною ділянкою
може бути припинене у випадках
вчинення громадянином дій,
передбачених статтею 169 цього Кодексу,
а також при невикористанні протягом
двох років підряд земельної ділянки
або використанні її не відповідно до
тієї мети, для якої вона надана.

Припинення права користування землею у
випадках, передбачених пунктами 1, 3, 4
частини першої і частиною другою цієї
статті, провадиться за рішенням
(постановою) органів, які надали
земельні ділянки, а у випадках,
передбачених пунктом 6 цієї статті, - за
рішенням (постановою) органів, які
мають право вилучати земельні ділянки.

Статтею 37. Земельного кодексу України
(в редакції 01.01.1992 року) встановлено, що
вилучення земельної ділянки чи її
частини для державних або громадських
потреб провадиться на підставі
постанови Ради Міністрів Української
РСР або рішення виконавчого комітету
відповідної Ради народних депутатів у
порядку, встановлюваному
законодавством Союзу РСР і цим
Кодексом.

Приватизація земельних ділянок, які
перебували у користуванні громадян на
той період здійснювалося на підставі
Декрету Кабінету Міністрів України
№15-92 від 26.12.1992 року «Про приватизацію
земельних ділянок», відповідно до п. 3
якого «право приватної власності
громадян на земельні ділянки, передані
їм для цілей, передбачених статтею 1
цього Декрету, посвідчується
відповідною Радою народних депутатів,
про що робиться запис у
земельно-кадастрових документ з
наступною видачею державного акта на
право приватної власності на землю».
Відповідно до п.5 Порядку передачі
земельних ділянок у приватну власність
громадянам України, затвердженого
наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах від 15 лютого 1993 року
№10 (який діяв на момент подання ОСОБА_5,
заяви про приватизацію та прийняття
рішення Яблунівської селищної ради)
«право приватної власності громадян на
земельні ділянки передані їм для
вищезазначених цілей, посвідчується
відповідною Радою народних депутатів,
про робиться запис у
земельно-обліковому документі - Книзі
реєстрації громадян, яким безоплатно
передано земельні ділянки у приватну
власність", «Встановлення меж
земельних ділянок у натурі І
місцевості) виконують землевпорядні
органи за замовленням Рад народних
депутатів. Після встановлення меж
земельних ділянок, що передаються у
приватну власність, громадяни
одержують Державний акт на право
приватної власності на землю, який
видається і реєструється відповідні
Радою народних депутатів».

Відповідно до п. 1 розділу 10 Перехідних
Положень чинного Земельного кодексу
України «рішення про передачу
громадянам України безоплатно у
приватну власність земельних ділянок
прийняті органами місцевого
самоврядування відповідно до Декрету
Кабінету Міністрів України і 26 грудня
1992 року «Про приватизацію земельних
ділянок", є підставою для виготовлення
та видання цим громадянам або їх
спадкоємцям державних актів на право
власності на земельну ділянку за
технічною документацією щодо
складання документів, що посвідчують
право на земельну ділянку.

В Книзі реєстрації громадян, яким
безоплатно передано земельні ділянки у
приватну власність» робиться
відповідний запис.

Як слідує з матеріалів справи, рішенням
Яблунівської селищної ради від 24.12.1993
року частину вищевказаної земельної
ділянки передано у приватну власність
ОСОБА_5, виділивши йому у приватну
власність 0,48 га земельної
ділянки,частина із якої знаходиться по
АДРЕСА_1 і накладається на земельну
ділянку яка попередньо виділена
позивачу рішенням виконавчого
комітету Яблунівської селищної ради
від 25.08.1993 року.

Як вбачається з п.11 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
застосування судами земельного
законодавства при розгляді цивільних
справ» від 16 квітня 2004 року №7,
розглядаючи позови про захист прав
власників земельних ділянок і
землекористувачів (про усунення
перешкод у користуванні ними тощо), суд
має перевіряти законність рішення
органу виконавчої влади чи органу
місцевого самоврядування про передачу
земельної ділянки іншій особі без
вилучення (викупу) її в позивача в
установленому порядку і за наявності
для цього підстав ухвалювати рішення
про його недійсність.

Таким чином, при прийнятті
оскаржуваного рішення рішення ІX сесії
XXІ скликання Яблунівської селищної
ради від 24.12.1993 року Яблунівською
селищною радою допущено порушення,
оскільки приймаючи дане рішення
сільською радою не перевірено наявний
правовий статус цієї земельної ділянки
та не взято до уваги, що відповідно по
проведених інвентаризаційних даних на
частину даної земельної ділянки існує
вже рішення Яблунівської селищної ради
від 24.12.1993 року, яким частину вказаної
земельної ділянки передано у приватну
власність ОСОБА_5, виділивши йому у
приватну власність 0,48 га земельної
ділянки, частина із якої знаходиться по
АДРЕСА_1 і накладається на земельну
ділянку яка попередньо виділена
позивачу. Яблунівська сільська рада
розглядаючи вказане питання не
перевірила що існує акт встановлення
та погодження меж земельних ділянок у
позивача, де вказано межівником саме
ОСОБА_5, який із цими межами погодився.

Враховуючи вищезазначене, суд
апеляційної інстанції вважає, що судом
першої інстанції правомірно
задоволено позовні вимоги ОСОБА_3,
ОСОБА_4 про визнання незаконним та
скасування рішення Яблунівської
селищної ради від 24.12.1993 року, а доводи
апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає, що постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, а доводи апелянта на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 в інтересах
ОСОБА_2 залишити без задоволення, а
постанову постанову Косівського
районного суду Івано-Франківської
області від 21 жовтня 2013 року у справі
№347/1834/13-а за позовом ОСОБА_3, ОСОБА_4 до
Яблунівської селищної ради, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору, на стороні
відповідача - ОСОБА_2 про визнання
незаконним та скасування рішення - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів з дня
складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

В.П. Сапіга

Повний текст ухвали виготовлено та
підписано 01.04.2014 року.