Справа № 814/5256/13-а
Суддя: Устинов І. А.
Дата ухвалення: 2014-01-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

23 січня 2014 року
Справа № 814/5256/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі
головуючого судді Устинова І.А.
розглянув у письмовому провадженні
адміністративну справу

за позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, доДержавної податкової
інспекції у Заводському районі
м.Миколаєва Головного управління
Міндоходів у Миколаївській області,
провизнання протиправним та
скасування податкове
повідомлення-рішення від 16.11.2013р. №
, В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-позивач) звернувся до суду з
позовом про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Заводському
районі м. Миколаєва Головного
управління у Миколаївській області
(далі-відповідач) № від 16.09.2013 року
в частині застосування фінансової
санкції у розмірі 19932,40 грн. на підставі
ст. 20 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що не порушував п. 12 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», оскільки веде у
порядку, встановленому законодавством,
облік товарних запасів за місцем їх
реалізації, здійснює продаж лише тих
товарів, які відображені в такому
обліку, а відтак протиправним є
застосування до позивача фінансової
санкції у розмірі 19932,40 грн. на підставі
ст. 20 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Відповідач надав до суду письмові
заперечення, згідно яких він вважає, що
факти викладені в акті перевірки
№0015/14/29/22-НОМЕР_2 від 05.09.2013 року
ґрунтуються на наявних порушеннях
позивачем норм діючого законодавства,
а оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте
відповідно до вимог діючого
законодавства.

Представниками сторін подано
клопотання про розгляд справи в
порядку письмового провадження.

Відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС України
судовий розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження.

Дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, суд
встановив наступне.

Працівниками відповідача 05.09.2013 року на
підставі наказу проведено фактичну
перевірку магазину, який належить
позивачу.

За результатами проведеної перевірки
було складено Акт фактичної перевірки
№ 0015/14/29/22/НОМЕР_2 від 06.09.2013 щодо
дотримання порядку здійснення
платниками податків розрахункових
операцій, ведення касових операцій,
наявності ліцензій, патентів, свідоцтв,
у тому числі свідоцтв про державну
реєстрацію, виробництва та обігу
підакцизних товарів» (далі - акт), яким
встановлено порушення п. 9, п. 12 ст. 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» (далі - Закон
України «Про застосування РРО»), і на
підставі пп. 54.3.3 п. 54.3 ст. 54 ПК України та
згідно з п. 4 ст. 17, ст. 20 Закону України
«Про застосування РРО» до позивача
застосовано фінансові санкції у
загальному розмірі 20272,40 грн., з яких 340
грн. - на підставі п. 4 ст. 17 Закону
України «Про застосування РРО», а 19932,40
грн. - на підставі ст. 20 Закону України
«Про застосування РРО».

На підставі Акту було прийняте
податкове повідомлення-рішення №
від 16.09.2013 року, яким застосовано суму
штрафних санкцій у розмірі 20272,40 грн.

Відповідачем у своїх запереченнях
зазначено, що перевірка проводилась
відповідно до норм чинного
законодавства, а висновок є
обґрунтованим.

В ході розгляду справи судом
встановлено, що відповідачем повинна
була проводитись саме фактична
перевірка, але з матеріалів справи
вбачається, що ним була проведена
фактично і документальна перевірка
позивача, тобто посадова особа
відповідача при проведені фактичної
перевірки вийшла за межі предмету
перевірки. Такого висновку суд прийшов
з огляду на таке.

Згідно з п. 75.1 ст. 75 ПК України,
контролюючі органи мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки. Таким
чином, фактична перевірка є
самостійним видом перевірки, і
фактична перевірка не є видом
документальної перевірки.

Відповідно до пп. 75.1.3 п. 75.1 ст. 75
Податкового кодексу України фактичною
вважається перевірка, що здійснюється
за місцем фактичного провадження
платником податків діяльності,
розташування господарських або інших
об'єктів права власності такого
платника. Така перевірка здійснюється
контролюючим органом щодо дотримання
норм законодавства з питань
регулювання обігу готівки, порядку
здійснення платниками податків
розрахункових операцій, ведення
касових операцій, наявності ліцензій,
патентів, свідоцтв, у тому числі про
виробництво та обіг підакцизних
товарів, дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

Отже, згідно з приписами пп. 75.1.3 п. 75.1 ст.
75 ПК України, предметом фактичної
перевірки можуть бути лише наступні
питання:

-дотримання норм законодавства з
питань регулювання обігу готівки;

-дотримання норм законодавства з
питань порядку здійснення платниками
податків розрахункових операцій;

-дотримання норм законодавства з
питань ведення касових операцій;

-наявності ліцензій;

-наявності патентів;

-наявності свідоцтв, у тому числі про
виробництво та обіг підакцизних
товарів;

-дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору;

-дотримання роботодавцем
законодавства щодо оформлення
трудових відносин з працівниками
(найманими особами).

Очевидно, що предметом фактичної
перевірки не можуть бути питання
дотримання порядку ведення фізичними
особами - підприємцями обліку товарних
запасів за місцем їх реалізації. Такі
питання можуть бути предметом виключно
документальної перевірки.

Але, всупереч наведених вище норм
відповідач безпідставно зазначив в
акти перевірки про встановлення
наступного порушення: «здійснення
реалізації товару, який не обліковано у
встановленому законодавством порядку -
не ведення у встановленому
законодавством порядку обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації та зберігання на загальну
суму 9966,20 грн., а саме книга обліку
доходів та витрат відсутня».

Відповідно до п. 85.2 ст. 85 ПК України
платник податків зобов'язаний надати
посадовим (службовим) особам
контролюючих органів у повному обсязі
всі документи, що належать або
пов'язані з предметом перевірки. Такий
обов'язок виникає у платника податків
після початку перевірки.

Оскільки Книга обліку доходів і витрат
не належить та не пов'язана з предметом
фактичної перевірки, яку проводила
посадова особа відповідача, то у ФОП
ОСОБА_1 не виник обов'язок надати таку
Книгу обліку доходів і витрат
посадовій особі відповідача.

Однак, з матеріалів справи вбачається
що, позивач надав Головному управлінню
Міндоходів у Миколаївській області
разом зі скаргою належним чином
засвідчені копії сторінок Книги обліку
доходів і витрат, що стосуються вересня
2013 р. та реєстрації цієї Книги в органі
державної податкової служби (арк. с.
23-26). Всі первинні документи на товар
було надано позивачем податковому
інспектору безпосередньо під час
проведення перевірки, про що зазначено
в акті фактичної перевірки.

Тобто, зазначення в акті перевірки про
порушення з боку позивача податкового
законодавства в цій частині є
безпідставним.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем в ході розгляду справи
правомірність винесеного податкового
повідомлення-рішення не доведено.

Враховуючи викладене, суд вважає
позовні вимоги обґрунтованими,
підтвердженими матеріалами справи та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Судові витрати покласти на
відповідача.

Керуючись ст. 2, 7, 17, 94, 158, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства України
-

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов задовольнити.

2.Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва
Головного управління Міндоходів у
Миколаївській області № від
16.09.2013 року у частині застосування
фінансової санкції у розмірі 19932,40 грн.

3.Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 сплачений судовий збір згідно
квитанції №ПН942165 від 24.12.2013 року в сумі
172 гривень 05 копійок.

Постанова набирає законної сили після
закінчення 10-денного строку з дня
проголошення/отримання постанови, якщо
протягом цього часу не буде подано
апеляційної скарги.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили постанови
за наслідками апеляційного
провадження.

Порядок та строки апеляційного
оскарження визначені ст. 186 КАС України.

Суддя
І. А. Устинов