Справа № 2а-2101/10/12/0170
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
м. Київ К/9991/78950/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою Луганської обласної
комунальної установи "Дитячий
оздоровчий комплекс "Южний" на
постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 15
лютого 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року у справі за позовом Луганської
обласної комунальної установи "Дитячий
оздоровчий комплекс "Южний" до
Управління у справах захисту прав
споживачів Автономної Республіки Крим
про спонукання до виконання певних
дій,-

в с т а н о в и л а:

Луганська обласна комунальна установа
"Дитячий оздоровчий комплекс "Южний"
звернулась в суд з позовом до
Управління у справах захисту прав
споживачів Автономної Республіки Крим
про скасування постанови відповідача
від 24 листопада 2009 року № 2531 "Про
накладення стягнення, передбаченого
статтею 23 Закону України "Про захист
прав споживачів" в розмірі 6476,24 грн.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем при проведенні перевірки
та під час винесення постанови про
накладення стягнень № 2531 від 24
листопада 2009 року були допущені
порушення статті 26 Закону України "Про
захист прав споживачів",
необґрунтовано застосовані санкції, а
на момент проведення перевірки
відповідач не мав повноважень щодо
здійснення функцій державного
контролю за діяльності дитячих
закладів оздоровлення та відпочинку.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15 лютого 2012 року,
залишеною без змін ухвалою
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року, позовні вимоги задоволено
частково: визнано протиправною та
скасовано постанову Управління по
справам захисту прав споживачів в
Автономній Республіці Крим № 2531 від 24
листопада 2009 року в частині
застосування штрафних санкцій
відповідно до статті 23 Закону України
"Про захист прав споживачів" за
створення перешкод службовим особам
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів при проведенні перевірки
відповідності якості послуг
проживання у відповідності до ДСТУ
4268:2003 "Засоби розміщення. Загальні
вимоги" в сумі 1467,56 грн.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, Луганська обласна
комунальна установа "Дитячий
оздоровчий комплекс "Южний" звернулась
до Вищого адміністративного суду
України з касаційною скаргою, у якій
просить їх скасувати та ухвалити нове
рішення.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, посадові особи
відповідача були направлені на планову
перевірку на підставі відповідного
направлення №00006996 від 23 липня 2009 року,
наказу №200-0 від 16 червня 2009 року, що
були видані на виконання плану
перевірок ІІІ кварталу 2009 року.

23 липня 2009 року посадовими особами
відповідача була проведена планова
перевірка дотримання законодавства у
сфері прав споживачів, у зв'яжу з чим
складено акт № 00012188.

При проведенні перевірки було
встановлено порушення позивачем:
статті 15 Закону України "Про захист
прав споживачів", що полягає у
відсутності необхідної, доступної,
достовірної та своєчасної інформації
про загальні споживчі властивості
продукції, тобто відсутності
посвідчень про якість продукції;
статті 26 Закону України "Про захист
прав споживачів", що полягає у вчиненні
перешкод службовим особам спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади у сфері захисту прав споживачів
при проведенні перевірки якості
продукції, а також правил
торгівельного та інших видів
обслуговування, у тому числі надання
послуг проживання у відповідності до
ДСТУ 4268:2003.

На підставі зазначеного акту була
винесена постанова № 2531 від 24
листопада 2009 року, у відповідності до
якої на позивача були накладені
наступні стягнення: штраф, у розмірі
116,00 грн. за відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про загальні споживчі
властивості продукції, тобто
відсутності посвідчень про якість
продукції, що становить 30% від вартості
партії товару, отриманої від його
реалізації; штраф, у розмірі 6359,96 грн. за
вчинення перешкод службовим особам
спеціально уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів при проведенні перевірки
якості продукції, а також правил
торгівельного та інших видів
обслуговування, у тому числі надання
послуг проживання у відповідності до
ДСТУ 4268:2003 "Засоби розміщення. Загальні
вимоги", що становить 10% від вартості
реалізованої продукції, наданих
послуг.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суди першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що штраф у сумі 6359, 96
грн. за створення перешкод службовим
особам уповноваженого органу
виконавчої влади у сфері захисту прав
споживачів при проведенні перевірки
якості продукції, а також правил
торгівельного та інших видів
обслуговування, у тому числі надання
послуг проживання у відповідності до
ДСТУ 4268:2003 "Засоби розміщення. Загальні
вимоги" був розрахований не вірно,
оскільки відповідачем не вірно був
визначений період, за який повинна бути
розрахована база для застосування
штрафних санкцій.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до пункту 8 частини першої
статті 23 Закону України "Про захист
прав споживачів" до суб'єктів
господарювання за створення перешкод
службовим особам спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади у сфері захисту прав споживачів
та структурного підрозділу з питань
захисту прав споживачів органу
місцевого самоврядування у проведенні
перевірки якості продукції, а також
правил торговельного та інших видів
обслуговування застосовуються штрафні
санкції у розмірі від одного до десяти
відсотків вартості реалізованої
продукції за попередній календарний
місяць, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян, а у разі, коли відповідно до
закону суб'єкт господарської
діяльності не веде обов'язковий облік
доходів і витрат, - у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що факт створення
перешкод позивачем співробітникам
відповідача сторонами не
заперечується, однак позивач
стверджує, що відповідач не є
уповноваженим органом, якій вправі
здійснювати державний контроль за
діяльністю дитячих оздоровчих
закладів, а формою здійснення такого
контролю є державна атестація.

Зокрема, позивач зазначив, що оскільки
21 травня 2009 року до Закону України "Про
оздоровлення та відпочинок дітей" було
внесені зміни, згідно з якими пункт 5
статті 10, що передбачав обов'язкову
сертифікацію послуг в сфері
оздоровлення дітей, було виключено,
відповідний сертифікат від 29 серпня 2008
року № UA9.019.92818-08 було здано, а відтак у
відповідача не було повноважень на
здійснення контролю відповідності
засобів розміщення будь-яким ДСТУ.

Відповідно до статті 5 Закону України
"Про захист прав споживачів" держава
забезпечує споживачам захист їх прав,
надає можливість вільного вибору
продукції, здобуття знань і
кваліфікації, необхідних для прийняття
самостійних рішень під час придбання
та використання продукції відповідно
до їх потреб, і гарантує придбання або
одержання продукції іншими законними
способами в обсязі, що забезпечує
рівень споживання, достатній для
підтримання здоров'я і
життєдіяльності.

Держава створює умови для здобуття
споживачами потрібних знань з питань
реалізації їх прав.

Захист прав споживачів здійснюють
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державного контролю за додержанням
законодавства про захист прав
споживачів, Рада міністрів Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, органи, що здійснюють
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування згідно із
законодавством, а також суди.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що скасування статті 10 Закону
України "Про оздоровлення та
відпочинок дітей" не є відміною в
Україні обов'язкової сертифікації
послуг з тимчасового розміщення
(проживання) та послуг харчування, які
надаються дитячими закладами
оздоровлення та відпочинку, а є лише
скасуванням запровадження на додаток
до вже існуючої сертифікації послуг
харчування та послуг з тимчасового
розміщення (проживання), запровадженої
на виконання Закону України "Про
туризм" ще і сертифікацію послуг з
оздоровлення та відпочинку.

Обов'язкова сертифікація послуг, які
надаються дитячими закладами
оздоровлення та відпочинку,
здійснювалась з метою встановлення їх
відповідності обов'язковим вимогам
нормативних документів щодо безпеки
для життя та здоров'я людей, захисту їх
майна та охорони довкілля, включених до
Переліку продукції, що підлягає
обов'язковій сертифікації в Україні.

Отже, діяльність дитячих закладів
оздоровлення і відпочинку із надання
послуг з тимчасового розміщення
(проживання) та послуг харчування
належить до сфери регулювання Закону
України "Про туризм", відповідно до
якого такі дитячі заклади оздоровлення
та відпочинку були суб'єктами
туристичної діяльності з надання
туристичних послуг у сфері
внутрішнього дитячого та
лікувально-оздоровчого туризму.

Крім цього, відповідно до Закону
України "Про оздоровлення та
відпочинок дітей" дитячі заклади
оздоровлення та відпочинку можуть
надавати послуги з тимчасового
розміщення (проживання) та послуги
харчування. Зазначені послуги, згідно з
чинним законодавством, підлягають в
Україні обов'язковій сертифікації.

З огляду на наведене, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо
неправомірності дій позивача відносно
створення перешкод відповідачу у
проведенні перевірки, а відтак,
враховуючи, що в рішення відповідача
розмір штрафу визначено невірно, суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку щодо частково
задволеня позову в цій частині.

Що стосується штрафу у розмірі 116,00 грн.
колегія суддів зазначає наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідно до акту
перевірки відсутність посвідчень про
якість продукції встановлена по "Воді
питній очищеній сільногазованій
"Большой каньон" 0,5л, дата розливу 20
липня 2009 року, оприбуткованій за
накладною без номеру від 22 липня 2009
року (вартість партії товару - 57,60 грн.)
та по "Борошно пшеничному вищого сорту,
50 кг", оприбуткованому за накладною від
21 липня 2009 року № 1172 (вартість партії
товару - 165,00 грн.).

Під час судового розгляду, сторонами не
заперечувався факт наявності
вказаного порушення.

Позивач стверджує, що накладення
штрафу на посадову особу позивача за
порушення частини першої статті 155
Кодексу України про адміністративні
правопорушення, на підставі постанови
№ 1991 від 04 серпня 2009 року є підставою
для визнання протиправними дій щодо
накладення штрафу за відсутність
необхідної, доступної, достовірної та
своєчасної інформації про загальні
споживчі властивості продукції, тобто
відсутності посвідчень про якість
продукції, накладеного на юридичну
особу - позивача, встановлену у
постанові № 2531 від 24 листопада 2009 року.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що вказані види
відповідальності є різними видами
юридичної відповідальності.

Статтею 23 Закону України "Про захист
прав споживачів", який регулює
відносини між споживачами товарів,
робіт і послуг та виробниками і
продавцями товарів, виконавцями робіт
і надавачами послуг різних форм
власності, встановлено
відповідальність суб'єктів
господарювання сфери торговельного та
інших видів обслуговування, у тому
числі ресторанного господарства, за
порушення законодавства про захист
прав споживачів.

Кодекс України про адміністративні
правопорушення встановлює порядок
притягнення до адміністративної
відповідальності осіб.

Колегія судів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій
про те, що коли відбувається накладення
штрафів на суб'єкт господарювання за
нормами Закону України "Про захист прав
споживачів", а адміністративне
стягнення у вигляді штрафу,
встановлене Кодексом України про
адміністративні правопорушення, - на
громадян і посадових осіб,
законодавство не виключає їх
одночасного застосування, оскільки у
даному випадку мова йде про різні види
відповідальності, які застосовується
щодо різних суб'єкті, тобто юридичної
особи та посадову фізичну особу.

Відповідно до пункту 7 1 Закону України
"Про захист прав споживачів"
передбачено за відсутність необхідної,
доступної, достовірної та своєчасної
інформації про продукцію застосування
штрафних санкцій - у розмірі тридцяти
відсотків вартості одержаної для
реалізації партії товару, виконаної
роботи, наданої послуги, але не менше
п'яти неоподатковуваних мінімумів
доходів громадян, а у разі, коли
відповідно до закону суб'єкт
господарської діяльності не веде
обов'язковий облік доходів і витрат, - у
розмірі п'яти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що вартість партії товару,
на яку були відсутні посвідчення про
якість, складала 387,60 грн., а відтак
стягнення, накладене на позивача
відповідно до постанови від 24
листопада 2009 року № 2531 в розмірі 116,28
грн. відповідає встановленому
порушенню, та є правомірним.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Луганської обласної
комунальної установи "Дитячий
оздоровчий комплекс "Южний" відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 15
лютого 2012 року та ухвалу
Севастопольського апеляційного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша