Справа № 2а-13850/12/0170/24
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. м. Київ
К/800/59996/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.

Суддів: Вербицької О.В., Муравйова О.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги: Державної
податкової інспекції у
Бахчисарайському районі Головного
управління Міндоходів в Автономній
Республіці Крим та Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 15 жовтня 2013 року

у справі №2а-13850/12/0170/24

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1.)

до Державної податкової інспекції у
Бахчисарайському районі Автономної
Республіки Крим Державної податкової
служби (надалі - ДПІ у Бахчисарайському
районі АРК ДПС)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

Позивач звернувся до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з позовом, в якому
поставлено питання про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень ДПІ у
Бахчисарайському районі АРК ДПС
№1, № та № від 12
вересня 2012 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 12
квітня 2013 року у задоволені позову
відмовлено.

Постановою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 15 жовтня 2013 року
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийняте нове, яким
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 12 вересня 2012 року. В іншій частині
позову відмовлено.

Не погодившись з висновками суду
апеляційної інстанцій, відповідач
звернувся з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування судом норм
матеріального права, ставить питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції в частині
задоволення позову та залишення в силі
рішення першої інстанції.

Також, не погодившись з висновками суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся з касаційною скаргою до
Вищого адміністративного суду України,
в якій, посилаючись на порушення судом
норм процесуального права та
неправильне застосування судом норм
матеріального права, ставить питання
про скасування постанови суду
апеляційної інстанції в частині
відмови задоволення позову та
направлення справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Заслухавши доповідь судді, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скаргах, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційні скарги не
підлягають задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено попередніми судовими
інстанціями, податковим органом було
проведено планову виїзну перевірку з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства ФОП
ОСОБА_1. за період з 01 січня 2011 року по
31 грудня 2011 року.

За результатами перевірки складено акт
№126/17/233890657 від 28 серпня 2012 року, у
висновках якого встановлені порушення
позивачем перелік наступних положень:

- пп.16.1.5 п.16.1 ст.16, п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України, що знайшло
відображення в ненадані в повному
обсязі первинних документів,
пов'язаних з обчисленням та сплатою
податків та зборів;

- пп.164.2.17 п.164.2 ст.164, п.177.2 та п.177.4 ст.177
Податкового кодексу України, в
результаті чого ФОП ОСОБА_1.
донараховано податок на доходи
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності до сплати у
бюджет за 2011 року в сумі 16458,02грн;

- п.188.1 ст.188, п.189.1 ст.189, п.198.3 ст.198
Податкового кодексу України, внаслідок
чого встановлено заниження
нарахування та сплати податку на
додану вартість в періоді, що
перевірявся на загальну суму 4350,00грн.;

- п.11 ст.3 Розділу 2 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», що знайшло відображення у
проведенні позивачем розрахункових
операцій через реєстратор
розрахункових операцій без
використання режиму попереднього
програмування найменування, цін
товарів та обліку їх кількості.

На підставі вищевказаного акта
перевірки та за наслідками
адміністративного оскарження
відповідачем були прийняті
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючі частково
позовні вимоги, колегія апеляційного
суду цілком вірно та обґрунтовано
виходила з наступного.

В силу приписів ст.164 Податкового
кодексу України базою оподаткування
для доходів, отриманих від провадження
господарської або незалежної
професійної діяльності, є чистий
визначений річний оподатковуваний
дохід. Загальний оподатковуваний дохід
складається з доходів, які остаточно
оподатковуються під час їх нарахування
(виплати, надання), доходів, які
оподатковуються у складі загального
річного оподатковуваного доходу, та
доходів, які оподатковуються за іншими
визначеними правилами.

Відповідно до п.177.1, 177.2 та 177.3 ст.177
Податкового кодексу України доходи
фізичних осіб-підприємців, отримані
протягом календарного року від
провадження господарської діяльності,
оподатковуються за визначеними
ставками. Об'єкт оподаткування - це
чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом, виручка у грошовій та не
грошовій формі, і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи-підприємця. Для
фізичної особи-підприємця,
зареєстрованого як платник податку на
додану вартість, не включаються до
витрат і доходу суми податку на додану
вартість, що входять до ціни придбаних
або проданих товарів/робіт/послуг.

Як встановлено судом апеляційної
інстанції, підставою для прийняття
спірних податкових повідомлень -
рішень стало те, що ФОП ОСОБА_1. у
валовому доході були відображені суми
реалізації квітів в розмірі 985079,99 грн.,
тоді, як згідно фіскальних звітів за
період з 01 січня 2011 року по 16 травня 2011
року, позивачем здійснений продаж
квітів за готівкові кошти в сумі
1300368,90грн., невідображення у складі
валових доходів суми вартості товарів
у розмірі 14324,94 грн., на які не надані
документи щодо реалізації або
наявності залишків. Крім того, не
відобразив у складі витрат сум за
придбаний бензин А-95, використання
якого не пов`язано з його господарською
діяльністю, оскільки
вантажоперевезення здійснювались
транспортом, який працює на дизельному
паливі. Також включення ФОП ОСОБА_1. до
складу витрат вартості електричної
енергії, отриманої не у зв`язку з
проведенням господарської діяльності.

Відповідно до звітів про використання
реєстраторів розрахункових операцій
та книг обліку розрахункових операцій
за січень по травень 2011 року, сума
розрахунків по реєстратору
розрахункових операцій «Кроха»
становить 1300368,90грн., в тому числі й ПДВ
216728,15грн., в той час, коли сума валового
доходу відповідно до самостійно
обрахованих грошових зобов'язань
визначена в розмірі 985079,99грн, тому сума
валового доходу, відповідно, занижена
на 98560,76грн.

Окрім того, судом апеляційної
інстанції встановлено придбання
позивачем у січні - квітні 2011 року у ТОВ
«Віта-Гранд» квіти, які були
реалізовані з використанням
реєстратору розрахункових операцій
під одним найменуванням «Квітки».
Відповідно до фіскальних звітів №0757-0770
за період з 01 січня 2011 року по 16 травня
2011 року ФОП ОСОБА_1. було здійснено
продаж квітів за готівку на загальну
суму 1300368,90грн., в тому числі податок на
додану вартість в сумі 216728,15грн.

З врахуванням наведеного, судом
апеляційної інстанції обґрунтовано
зазначено, що погашення кредиторської
заборгованості не може бути включене
до собівартості реалізованих товарів,
тому отримання готівкових коштів за
операціями купівлі-продажу, які
підтверджені фіскальними звітами, за
товар, який запрограмований у
реєстраторі розрахункових операцій, як
«квіти» є підставою для включення
отриманих сум до складу доходів
фізичної особи-підприємця. Доводи
позивача щодо існування дебіторської
заборгованості за операціями продажу
товарів іншим підприємцям, та
підтвердження цієї обставинами актами
звірок та накладними, у даному випадку
судом апеляційної інстанції вірно не
взято до уваги, оскільки через
реєстратор розрахункових операцій
позивачем була проведена операція
реалізації товару, що спростовує
доводи про фактичне повернення
позивачу заборгованості його
дебіторами.

Стосовно не відображення ФОП ОСОБА_1. у
складі доходу вартості товару по
кафе-бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» необхідно
зазначити наступне.

Судами досліджувались податкові
накладні на придбання алкогольних
напоїв від ТОВ «Сімферопольський
вино-коньячний завод», Севастопольська
філія ТОВ «Кримська водочна компанія»,
ТОВ «ТБ «Мегаполіс», КФ ТОВ «Джерело»,
ТОВ «Трединг Компані». При цьому вірно
зазначено, що позивачем не
підтверджені факти реалізації
алкогольної продукції за
червень-липень 2011 року, залишки якої в
сумі 14324,94грн. не були враховані
останнім при визначені валового доходу
за 2011 року.

До того ж, ФОП ОСОБА_1. ні під час
розгляду справи у суді першої
інстанції, ні під час розгляду справи в
апеляційному порядку, не були надані
докази на обґрунтування доводів про
неправомірність висновків податкового
органу щодо виключення зі складу
витрат коштів на придбання бензину А-95
на суму 633,21грн.

Щодо доводів позивача про
правомірність включення до складу
витрат сум сплати за вартість
електричної енергії, отриманої згідно
рахунків - акті виконаних робіт ПАТ «ЕК
«Севастопольенерго» №34271 від 20 червня
2011 року, №39533 від 18 липня 2011 року, №46217
та №46218 від 19 серпня 2011 року в сумі
4499,84грн., судова колегія апеляційного
суду цілком правильно звернула увагу
на те, що акти виконаних робіт дійсно
виписані за адресою АДРЕСА_1, з
посиланням на договір №4343 від 11 травня
2004 року, який не містить посилань на
адресу об`єкту, на якому будуть
надаватися послуги з постачання
електроенергії.

При цьому суд касаційної інстанції
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції стосовно того,
що посилання позивача на додатки до
договору №4343 від 11 травня 2004
року про встановлення в рамках такого
договору розрахункових приладів на
об'єкті «ІНФОРМАЦІЯ_1», є не
переконливими, так як доказів щодо
відсутності інших місць встановлення
таких приладів ані під час розгляду
справи у першій інстанції, ані під час
розгляду справи в апеляційній
інстанції, надано не було.

А наявні в матеріалах справи
рахунки-акти виконаних робіт
підтверджують лише наявність інших
місць постачання електроенергії
позивачеві, як фізичній особі із
посиланням на зазначений договір.

Згідно п.7 підрозділу 10 розділу ХХ
«Перехідні положення» Податкового
Кодексу України штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 1 січня по 30 червня 2011 року
застосовуються у розмірі не більше 1
гривні за кожне порушення.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що порушення позивачем
норм ст.164 та ст.177 Податкового Кодексу
України мало місце не у період
січень-червень 2011 року, а на дату
подання ФОП ОСОБА_1. податкової
декларації про майновий стан і доходи,
в якої він відобразив суму загального
оподатковуваного доходу, отриманого
від провадження господарської
діяльності та суму податку, що підлягає
сплаті до бюджету, тобто 07 лютого 2012
року.

В свою чергу, підставою для визначення
позивачеві суми грошового зобов`язання
з податку на додану вартість
податковим органом послугувало:

- заниження податкових зобов`язань в
сумі 2864,99грн, у зв`язку з відсутністю
первинних бухгалтерських документів
щодо наявності залишків товару, що був
закуплений для реалізації в кафе
«ІНФОРМАЦІЯ_1», на кінець періоду, який
перевірявся;

- завищення податкового кредиту в сумі
1485 грн., у зв`язку з відображенням у
складі податкового кредиту сум податку
на додану вартість по сплаті за
електричну енергію ПАТ «ЕК
«Севастопольенерго», отриману згідно
рахунків - актів виконаних робот, які
були виписані на адресу позивача -
АДРЕСА_1.

Разом з тим, судом встановлено, що
залишки алкогольної продукції, що була
придбана у червні-липні 2011 року в сумі
14324,94грн., у тому числі податок на додану
вартість 2864,99грн., ФОП ОСОБА_1. не були
враховані при визначені валового
доходу за 2011 рік та податкових
зобов`язань з податку на додану
вартість.

Положення п.189.1 ст.189 Податкового
Кодексу України передбачають, що в разі
здійснення операцій відповідно до п.198.5
ст.198 цього Кодексу, база оподаткування
за необоротними активами визначається
виходячи з балансової/залишкової
вартості, що склалася станом на початок
звітного/податкового періоду, протягом
якого здійснюються такі операції, у
разі відсутності обліку необоротних
активів - виходячи із звичайної ціни, а
за товарами/послугами - виходячи з
вартості їх придбання.

Відповідно до п.198.5 ст.198 Податкового
Кодексу України, платник податку
зобов'язаний нарахувати податкові
зобов'язання виходячи з визначеної
бази оподаткування за
товарами/послугами, необоротними
активами, під час придбання або
виготовлення яких суми податку були
включені до складу податкового
кредиту, у разі якщо такі
товари/послуги, необоротні активи
починають використовуватися:

- в операціях, що не є об'єктом
оподаткування, крім передбачених
випадків проведення операцій;

- в операціях, звільнених від
оподаткування, міжнародних
договорів/угод, крім передбачених
випадків проведення операцій;

- в операціях, що здійснюються
платником податку в межах балансу
платника податку, у тому числі передача
для невиробничого використання,
переведення виробничих необоротних
активів до складу невиробничих
необоротних активів;

- в операціях, що не є господарською
діяльністю платника податку.

Таким чином, судом апеляційної
інстанції зроблені правильні висновки
стосовно того, що за умови відсутності
доказів на підтвердження реалізації
алкогольної продукції за
червень-липень 2011 року або
відображення у залишках товару на
кінець періоду, який перевірявся,
позивач необґрунтовано не облікував та
не відобразив суму вартості товару у
розмірі 14324,94грн. при визначені
податкових зобов`язань з податку на
додану вартість.

В силу приписів п.198.3 ст.198 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної/контрактної
вартості товарів/послуг, у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня визначених звичайних цін
та складається з сум податків,
нарахованих/сплачених платником
податку за встановленою ставкою
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів, у тому числі при їх імпорті, та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Враховуючи, що судом встановлено, що
витрати ФОП ОСОБА_1. по сплаті за
електричну енергію ПАТ «ЕК
«Севастопольенерго» не пов`язані з
веденням господарської діяльності, то
у позивача були відсутні підстави для
включення до складу податкового
кредиту сум сплаченого податку на
додану вартість.

Крім того, порушення позивачем режиму
попереднього програмування товарів, а
саме п.11 ст.3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг» підтверджується фіскальними
чеками №0757-0770 за період з 01 січня 2011
року по 16 травня 2011 року. З яких
вбачається, що товар був
запрограмований за групою, а не за
найменуванням, зокрема зазначено, що
продані квіти, а тому податковим
органом правомірно застосовано до
позивача штрафні (фінансові) санкції в
сумі 85 грн.

Стосовно застосування до позивача
штрафної санкції в сумі 510грн. за
податковим повідомленням-рішенням
№ від 12 вересня 2012 року, яке
прийнято на підставі ст.121 Податкового
Кодексу України, необхідно зазначити
наступне.

Пункт 121.1 статті 121 Податкового Кодексу
України визначає, що незабезпечення
платником податків зберігання
первинних документів облікових та
інших регістрів, бухгалтерської та
статистичної звітності, інших
документів з питань обчислення і
сплати податків та зборів протягом
установлених строків їх зберігання
та/або ненадання платником податків
контролюючим органам оригіналів
документів чи їх копій при здійсненні
податкового контролю у передбачених
випадках тягнуть за собою накладення
штрафу в розмірі 510 гривень.

Однак, ані в акті перевірки, ані в
запереченнях та поясненнях, ДПІ у
Бахчисарайському районі АРК ДПС так і
не зазначила незабезпечення
зберігання яких саме документів, як
порушення вимог закону, допущено
позивачем, а тому, податкове
повідомлення-рішення № від 12
вересня 2012 року прийняте відповідачем
безпідставно та необґрунтовано.

Доводи касаційної скарги не
спростовують зазначених висновків
суду.

За таких обставин, судом апеляційної
інстанції, виконано всі вимоги
процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини справи,
вирішено справу у відповідності з
нормами матеріального права,
постановлено обґрунтоване рішення, в
якому повно відображені обставини, що
мають значення для справи. Висновки
суду про встановлені обставини і
правові наслідки є вичерпними,
відповідають дійсності і
підтверджуються доказами,
дослідженими у судовому засіданні, а
тому підстав для їх перегляду з
мотивів, викладених в касаційній
скарзі не вбачається.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Бахчисарайському районі
Головного управління Міндоходів в
Автономній Республіці Крим - залишити
без задоволення.

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 15 жовтня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав,
встановлених статтею 237 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ О.В. Муравйов