Справа № 2а-3061/11
Суддя: Кушнерик М.П.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
Справа № 118520/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Кушнерика М.П.

суддів
Мікули О.І., Курильця А.Р.

розглянувши в порядку письмового
провадження у місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Кременецькому районі
Тернопільської області на постанову
Кременецького районного суду
Тернопільської області від 06.06.2011р. по
справі за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі Тернопільської
області про визнання дій
неправомірними та зобов"язання
перерахувати та виплатити пенсію,-

В С Т А Н
О В И Л А:

18.05.2011р. позивач звернулася до суду з
адміністративним позовом, у якому
просила визнати неправомірними дії
пенсійного органу та зобов»язати
нарахувати та виплатити підвищення до
пенсії як дитині війни з 01.01.2008р. та
квітень 2011 року в сумі 5058,60грн..

Ухвалою суду від 19.05.2011р. позовні
вимоги за період з 01.01.2008р. по 17.11.2010р.
залишено без розгляду, відповідно до
ст.99, 100 КАС України.

Постановою Кременецького районного
суду Тернопільської області від
06.06.2011р. заявлений позов задоволено.
Визнано неправомірними дії
відповідача. Зобов'язано пенсійний
орган провести перерахунок та виплату
позивачу підвищення до пенсії як
дитині війни за період з 18.11.2010р. в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" з
врахуванням ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та виплачених сум.
Постанова підлягає негайному
виконанню.

Не погодившись із постановою суду, її
оскаржив відповідач, який покликаючись
на порушення судом норм матеріального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи, просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову по справі про
відмову в позові.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовують тим, що відповідно до ст.7
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» фінансове забезпечення
державних соціальних гарантій,
передбачених цим Законом, здійснюється
за рахунок коштів Державного бюджету
України.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає до задоволення з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
виходив з того, що позивач належить до
категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітей війни, а тому має право
на встановлене ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
підвищення до пенсії.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та відповідно до ст.6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" (у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) мала право на отримання
підвищення виплачуваної їй пенсії за
віком.

Позивач перебуває на обліку у
відповідача.

Стосовно позовних вимог щодо
здійснення позивачу нарахування та
виплати недоплаченого підвищення до
пенсії за 2010 рік, колегія суддів вважає,
що такі підлягають задоволенню, так як
Законом України "Про Державний бюджет
на 2010 рік" дію ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей" не зупинено.
Відповідно до Закону України "Про
Державний бюджет на 2010 рік" розміри
державних соціальних гарантій на 2010 р.,
що визначаються залежно від
прожиткового мінімуму, встановлюються
відповідними законами України, цим
Законом, та нормативно-правовими
актами Кабінету Міністрів України.
Таким чином, відповідач у 2010 році,
повинен діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни".

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" розмірі
за вказаний період, колегія суддів не
вбачає.

Колегія суддів вважає, що відсутні
підстави обмежувати орган,
відповідальний за здійснення
нарахування і виплати пенсії позивача
певним часовим проміжком, якщо не
відбулося змін у законодавстві. З
самого визначення поняття пенсії
випливає, що ці виплати здійснюються на
постійній основі, один раз на місяць
протягом невизначеного періоду часу.
Цей вид виплати не є строковим, а тому
не може бути призначений на якийсь
строк. Кінцевий термін, або строк, на
який призначається пенсія не може
встановлюватись, оскільки це
суперечить самому визначенню та суті
пенсії.

Вимога про стягнення суми не
підлягає до задоволення, оскільки
визначення суми пенсії належить до
компетенції відповідача.

У зв'язку з тим, що функції з
призначення, нарахування та виплати
пенсії позивача здійснює Пенсійний
фонд України в особі Управління
Пенсійного фонду в Кременецькому
районі Тернопільської області, а також
виходячи з вимог п.15 Положення про
Пенсійний фонду України, затв.
постановою КМ України № 1261 від 24.10.2007р.,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі, який і здійснює
нарахування сум пенсій.

Покликання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування передбачених
Законом України "Про соціальний захист
дітей війни" доплат до пенсії як на
причину невиконання покладених на
нього зобов'язань до уваги не
приймаються, оскільки реалізація
особою права, що пов'язане з отриманням
бюджетних коштів, яке базується на
спеціальних та чинних на час
виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Доводи апелянта про неправильне
застосування судом вимог ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" колегія
суддів до уваги не приймає, оскільки
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається за правилами лише цього
Закону, чинним законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, тому слід застосовувати
цей розмір.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.256 КАС України
негайно виконуються постанови суду про
присудження виплат пенсій, інших
періодичних платежів з Державного
бюджету України або позабюджетних
державних фондів - у межах суми
стягнення за один місяць.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції правильно по суті вирішив
розглядуваний спір, однак із
помилковим застосуванням норм
процесуального права, через що
оскаржувану постанову слід змінити в
частині допущення постанови до
негайного виконання.

Керуючись ст.ст.160, 195, 197, п.2 ч.1 ст.198, п.1
ст.201, 200, ч.2 ст.205, ст.207, 254 КАС України,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И
Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Кременецькому районі Тернопільської
області - залишити без задоволення.
Постанову Кременецького районного
суду Тернопільської області від
06.06.2011р. у справі №1909/2а-3061/11 - змінити в
частині негайного виконання.

Звернути зазначену постанову до
негайного виконання - у межах суми
стягнення за один місяць.

В решті постанову Кременецького
районного суду Тернопільської області
від 06.06.2011р. у справі №1909/2а-3061/11 -
залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
М.П.Кушнерик

Судді
О.І.Мікула

А.Р.Курилець