Справа № 2а-13873/11/2070
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/26566/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Лосєва А.М., Бившевої
Л.І., Кошіля В.В.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Нововодолазької
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області
Державної податкової служби

на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
20.12.2011

та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 27.03.2012

у справі №2а-13873/11/2070

за позовом Приватного
акціонерного товариства
«Новоселівський
гірничо-збагачувальний комбінат»

до Нововодолазької
міжрайонної державної податкової
інспекції

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 20.12.2011,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2012,
адміністративний позов задоволено,
скасовано податкове
повідомлення-рішення від 06.10.2011 №
.

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати судові рішення
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких наводить
доводи законності та обґрунтованості
оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, щопредставниками
податкового органу проведено
позапланову документальну невиїзну
перевірку позивача з питань
правомірності дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість при проведенні
взаємовідносин з ТОВ «Метрудтранс» за
березень - квітень 2011 року, за
результатами якої 29.09.2011 складено акт №
1799/07-0-12 (надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів пунктів 198.1, 198.2
статті 198, пунктів 200.3, 200.4 статті 200
Податкового кодексу України, що
виразилося у безпідставному завищенні
суми бюджетного відшкодування податку
на додану вартість на суму 350 335,00 грн., у
тому числі за квітень 2011року в сумі 187
518,00 грн., та травень 2011року в сумі 162 817,00
грн.

На підставі актавідповідачем прийнято
податкове повідомлення-рішення від
06.10.2011 №, яким зменшено позивачу
суму бюджетного відшкодування (у тому
числі заявленого в рахунок зменшення
податкових зобов'язань наступних
періодів) податку на додану вартість у
розмірі 350 335,00 грн. за основним платежем
та 2,00 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що на момент укладення
договору з позивачем ТОВ «МетРудТранс»
було зареєстроване як платник податку
на додану вартість, та видало позивачу,
належним чином оформлені податкові
накладні, які були законною підставою
для формування податкового кредиту.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту
14.1статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно зрозділом V цього
Кодексу.

Згідно з підпунктом «а» пункту 198.1
статті 198Податковий кодекс України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Пунктом 198.2 статті 198Податкового
кодексу України визначено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 15.04.2009 між позивачем
(клієнт) та ТОВ «МетРудТранс»
(експедитор) укладено договір на ТЕО
№МРТ-157, згідно умов якого експедитор
зобов'язується за дорученням та за
рахунок клієнта організовувати
перевезення експортно-імпортних та
внутрішніх вантажів залізничним
транспортом по території України та за
її межами у об'ємах і в напрямку,
відповідно до заявок клієнта.

На виконання вказаного договору у
березні 2011 року ТОВ «МетРудТранс»
перевезло позивачу вантаж на суму 1 125
112,17 грн., у тому числі 193 801,33грн. податок
на додану вартість, та у квітні 2011 року
на суму 1 008 900,00 грн., у тому числі 168 150,00
грн.податок на додану вартість, що
підтверджується актами виконаних
робіт №03 від 31.03.2011, №04 від 30.04.2011до
договору №РТ-157 від 15.04.2009, а також
актами звірки №3 та №4.

Відповідно до пункту 198.3 статті
198Податкового кодексу України, у
редакції, яка діяла на час виникнення
спірних правовідносин, податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду в
тому числі у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пунктом 201.1 статті
200Податкового кодексу України,платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної;в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.6 статті
198Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Судами встановлено,що ТОВ
«МетРудТранс», на виконання укладеного
з позивачем договору, виписало
податкові накладні за фактом надання
транспортно-експедиційних послуг на
суму 393 961,88 грн., у тому числі 65 660,31 грн.
податок на додану вартість, на суму 582
933,87 грн. у тому числі 97 155,64 грн. податок
на додану вартість у розмірі, на суму 1
125 112,17 грн., у тому числі 187 518,70 грн.
податок на додану вартість.

Суми податку на додану вартість за
вказаними податковими накладними,
включені позивачем до складу
податкового кредиту звітного періоду.

На момент укладення та виконання
договору з позивачем ТОВ «МетРудТранс»
мало статус платника податку на додану
вартість.Виписані податкові накладні в
повному обсязі відповідали за формою і
змістом вимогам первинних документів,
встановленим приписамиПодаткового
кодексу УкраїнитаЗакону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність».

Крім того, доводи податкового органу
щодо фіктивності правочинів, укладених
з ТОВ «МетРудТранс», у зв'язку з
відсутністю у останнього необхідних
умов для здійснення
фінансово-господарської діяльності, не
знайшли свого документального
підтвердження.

Підсумовуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає висновки судівпершої та
апеляційної інстанцій про скасування
податкового повідомлення-рішення від
06.10.2011 № законними та
обґрунтованими.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних судових рішень, судами
першої та апеляційної інстанцій були
порушені норми матеріального та
процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Нововодолазької
міжрайонної державної податкової
інспекції Харківської області
Державної податкової службизалишити
без задоволення.

2. Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 20.12.2011 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 27.03.2012у
справі № 2а-13873/11/2070залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236- 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) В.В.
Кошіль