Справа № 2а-3842/10/1470
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/64355/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Борисенко І.В.

Шипуліна Т.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Заводському районі м. Миколаєва

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2011

у справі №2а-3842/10/1470

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «ТД «Агроінтер»

до Державної податкової інспекції
у Заводському районі м. Миколаєва

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ТД «Агроінтер» (далі
по тексту - позивач, ТОВ «ТД
«Агроінтер») звернулося до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у Заводському районі м. Миколаєва)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення №/0 від
07.06.2010, в частині нарахування податку на
додану вартість в сумі 5310653,00 грн., та
застосування штрафної санкції в сумі
2655496,00 грн., а в сього у сумі 7966149,00 грн.;
визнання неправомірних дій щодо
зобов'язання здійснити коригування:
валових витрат та доходів в сумі 151154340,00
грн.; податкових зобов'язань, в сумі
30790730,00 грн.; податкового кредиту в сумі
26686766,00 грн.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010, яка
залишена без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 01.06.2011, позов задоволено.

В касаційні скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і постановити
нове рішення про відмову у позові,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Представники сторін в судове засідання
не з'явились, про дату, час і місце
судового засідання були повідомлені
належним чином.

В зв'язку з цим касаційний розгляд
справи проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що перевіркою встановлено
порушення податкового законодавства, а
саме: - в період з 01.01.2007 по 31.12.2009
підприємством віднесено податкові
накладні по придбанню товарів (робіт,
послуг), виписаних в 2006-2007 роках, що
призвело до завищення податкового
кредиту з податку на додану вартість на
суму 4950908,00 грн.; підприємством не
подано декларацію з податку на додану
вартість за грудень 2009 року, внаслідок
чого занижено податкові зобов'язання
на суму 359745,00 грн.; підприємством не
включено до складу податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість, за жовтень 2009 року суму 2254,00
грн.; підприємством укладено нікчемні
правочини з ТОВ «КМС-Агросервіс», НВК
«Наско», НВК «Новомет», ПП «Браун
Трейд», ПП «Оксі-Трейд».

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 81 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп. 7.2.6 цього пункту).

Обов'язковою умовою з яким норми Закону
України «Про податок на додану
вартість», окрім вимог щодо належного
документального оформлення
господарської операції, установлених
пп. 7.2.6 п. 7.2, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 цього
Закону, є реальність господарської
операції, здійсненої у рамках
провадження економічної діяльності
платника.

Отже, при розгляді справи для перевірки
законності формування платником
податкового кредиту, судам необхідно
з'ясовувати реальність виконання
операцій з поставки покупцеві
(позивачу у справі) товарів та послуг у
рамках господарських правовідносин з
контрагентом.

Для цього судам необхідно з'ясувати
характер та зміст спірних операцій з
поставки товарів, дослідити усі
первинні документи, які належить
складати залежно від певного виду
господарської операції, наявність у
підприємств-контрагентів основних
засобів та трудових ресурсів,
необхідних для вчинення дій, що
становлять зміст відповідних операцій
з поставки, і на підставі цього зробити
вмотивований висновок про те, чи
відбувся дійсний рух активів між
учасниками відповідних операцій, що
судами попередніх інстанцій в повній
мірі зроблено не було.

Так, судами попередніх інстанцій не
досліджено питання наявності товару,
який був придбаний позивачем ТОВ
«КМС-Агросервіс», НВК «Наско», НВК
«Новомет», ПП «Браун Трейд», ПП
«Оксі-Трейд», не досліджено питання
зберігання товару позивачем подальшої
реалізації, або використання у власній
господарській діяльності.

Судами попередніх інстанцій, під час
розгляду справи, необхідно було
з'ясувати можливу обізнаність позивача
щодо дефектів у правовому статусі його
контрагента (відсутність реєстрації
як платника податку на додану вартість,
відсутність у відповідних посадових
осіб чи інших представників
контрагента повноважень на складання
первинних, розрахункових документів,
податкових накладних, тощо). Відповідні
обставини можуть бути з'ясовані,
зокрема, з використанням даних Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

Зазначені обставини стосуються
предмету доказування і підлягають
обов'язковому аналізу судом. Частинами
4 та 5 ст. 11 КАС України визначено, що на
суд покладається обов'язок вживати
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.
Проте, судами попередніх інстанцій, в
порушення вказаних норм права, не було
досліджено усіх обставин справи.

За таких обставин, висновок суду про
задоволення позову зроблено без
належного з'ясування усіх обставин, що
мають значення для правильного
вирішення спору.

Крім того, стосовно задоволення
позовних вимог про визнання
протиправними дій податкового органу
щодо визнання нікчемними укладених з
ТОВ «КМС-Агросервіс», НВК «Наско», НВК
«Новомет», ПП «Браун Трейд», ПП
«Оксі-Трейд» колегія судів зазначає, що
обраний позивачем спосіб захисту
порушеного права - визнання дій
відповідача протиправними не
ґрунтується на положеннях кодексу
адміністративного судочинства.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України, завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових та
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання ними делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 цього Кодексу
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Контролюючий орган не позбавлений
права викладати в акті перевірки
власні висновки щодо зафіксованих
обставин, оцінка акту перевірки, в тому
числі і оцінка дій посадових осіб
податкового органу щодо викладення у
ньому висновків перевірки, а також щодо
самих висновків перевірки, надається
уповноваженими законом органами влади
при вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такого
акту, оскільки вчинення дій суб'єктом
владних повноважень в частині
проведення перевірки та висновків
викладених в акті перевірки є способом
реалізації наданої законом функції
суб'єкту владних повноважень.

Відповідно до п. 2 ст. 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Оскільки, передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала та постанова у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати,
що рішення є законним тоді, коли суд,
виконавши всі вимоги процесуального
закону і всебічно перевіривши
обставини справи, вирішив спір
відповідно до норм матеріального
права, а обґрунтованим визнається
рішення, в якому повно відображені
обставини, що мають значення для
справи, висновки суду про встановлені
обставини і правові наслідки є
вичерпними, відповідають дійсності і
підтверджуються достовірними
доказами, дослідженими у судовому
засіданні.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 227, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Заводському районі м.
Миколаєва задовольнити частково.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 21.10.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 01.06.2011
скасувати, справу направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)І.В. Борисенко (підпис)Т.М.
Шипуліна