Справа № 2а-591/11/1370
Суддя: Коморний Олександр Ігорович
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2014 року
№ 2а-591/11/1370
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючий - суддя
секретар судового засідання
представника позивача
представника відповідача
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державної податкової
інспекції у Стрийському районі
Львівської області про стягнення з
ОСОБА_3 податку з власників
транспортних засобів.
Обставини справи.
Позивач, Державна податкова
інспекція у Стрийському районі
Львівської області, звернувся з
позовом до суду про стягнення з
відповідача, ОСОБА_3, податку з
власників транспортних засобів в сумі
Позовні вимоги обґрунтовано тим,
що відповідачем при реєстрації
придбаних транспортних засобів марки
VOLKSWAGEN T4 (державний номерний знак
НОМЕР_1) та VOLKSWAGEN T4 (державний номерний
знак НОМЕР_2) не сплачено податок з
власників транспортних засобів у
визначеному законом розмірі, відтак
місцевий бюджет недоотримав кошти в
Ухвалою суду від 01.09.2011 року
провадження у справі зупинено.
Провадження у справі поновлено ухвалою
суду від 18.10.2013 року.
У зв'язку з проведеною
реорганізацією позивача (а.с.147-150),
судом відповідно до ст. 55 Кодексу
адміністративного судочинства України
допущено заміну відповідача
правонаступником - Стрийською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Львівській області та
роз'яснено, що усі дії, вчинені в
адміністративному процесі до вступу
правонаступника, обов'язкові для
правонаступника в такій самій мірі, у
якій вони були б обов'язкові для особи,
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, повідомив про
просить позов задовольнити.
Представник відповідача проти позову
заперечив, пояснив, що відповідачем при
реєстрації транспортних засобів
сплачено усі необхідні податки,
оскільки реєстрація в іншому випадку
не могла бути проведе, несплачені кошти
не є податковим боргом, відтак
відповідач не має права на їх стягнення
у судовому порядку, просить у
задоволенні позову відмовити повністю.
Суд заслухав пояснення представників
сторін, повно, всебічно та об'єктивно
оцінив подані докази у їх сукупності та
За отриманою інформацією від
Львівського ВРЕР ДАІ при ГУ МВСУ у
Львівській області (лист №9/2074 від
31.08.2010р.) на запит від 28.04.2010 року
№9504/10/17-108/174 (а.с.9), позивачем з'ясовано,
що відповідач, ОСОБА_3 здійснив в
Львівському обласному ВРЕР ДАІ першу
реєстрацію в Україні таких
автомобілів: 24.02.2010р. автомобіль
ФОЛЬКСВАГЕН марки Т4, 1998 року випуску,
об'єм двигуна 1896 см. куб., номерний знак
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3.; 10.03.2010р.,
автомобіль ФОЛЬКСВАГЕН марки Т4, 2000
року випуску, об'єм двигуна 2461 см. куб.,
номерний знак НОМЕР_2, номер кузова
НОМЕР_4 (а.с.10-11, 76-78, 84-94). Проте кошти із
сплати податку при реєстрації цих
автомобілів до місцевого бюджету не
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч.1 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
Відповідно до п.5 ч.2 ст.17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори за зверненням
суб'єкта владних повноважень у
випадках, встановлених Конституцією та
Згідно з ч. 2 ст.18 КАС України, окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська або Севастопольська
міська рада, їх посадова чи службова
особа, крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ з приводу їхніх
рішень, дій чи бездіяльності у справах
про адміністративні проступки та
справ, які підсудні місцевим загальним
судам як адміністративним судам.
Закріплений у ч. 1 ст.11 КАС України
принцип змагальності сторін
передбачає, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюється на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
Вміщений у ч. 2 цієї ж статті принцип
диспозитивності визначає, що суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідного до цього Кодексу, і не
може виходити за межі позовних вимог.
Суд може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.
Відповідно до ч. 1 ст. 138 Кодексу
адміністративного судочинства
України, предметом доказування є
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги чи заперечення або які
мають інше значення для вирішення
справи (причини пропущення строку для
звернення до суду тощо) та які належить
встановити при ухваленні судового
рішення у справі.

З огляду на зміст викладених норм
процесуального права та зважаючи на те,
що вимогами заявленого позову є
стягнення несплаченого податку з
власників транспортних засобів,
предметом доказування у даній справі є
обставини, які свідчать про наявність
підстав, з якими закон пов'язує
можливість стягнення податку з
власників транспортних засобів у
судовому порядку, обґрунтованість їх
розміру, встановлення факту їх сплати у
добровільному порядку або
встановлення відсутності такого факту
тощо.

Законом України "Про систему
оподаткування" від 25.06.1991 р. № 1251-XII у
редакції чинній на час виникнення
спірних відносин (далі - Закон № 1251-XII)
визначено, що ставки, механізм
справляння податків і зборів
(обов'язкових платежів), за винятком
особливих видів мита та збору у вигляді
цільової надбавки до діючого тарифу на
електричну та теплову енергію, збору у
вигляді цільової надбавки до
затвердженого тарифу на природний газ
для споживачів усіх форм власності, і
пільги щодо оподаткування не можуть
встановлюватися або змінюватися
іншими законами України, крім законів
про оподаткування.

Відповідно до ст.2 Закону № 1251-XII, під
податком і збором (обов'язковим
платежем) до бюджетів та до державних
цільових фондів слід розуміти
обов'язковий внесок до бюджету
відповідного рівня або державного
цільового фонду, здійснюваний
платниками у порядку і на умовах, що
визначаються законами України про
оподаткування.

Податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів є, відповідно до п.10. ч.1 ст.14
Закону № 1251-XII, загальнодержавним
податком.

Правове регулювання податку з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів
здійснюється у відповідності до Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів» від
11.12.1991р. N 1963-XII у редакції чинній на час
виникнення спірних відносин (далі -
Закон № 1963-XII)

Статтею 20 Закону України "Про систему
оподаткування" передбачено, що
контроль за правильністю та
своєчасністю справляння податків і
зборів (обов'язкових платежів)
здійснюється державними податковими
органами та іншими державними органами
в межах повноважень, визначених
законами.

Аналогічними за змістом є завдання,
функції та права органів державної
податкової служби, встановлені Законом
України «Про державну податкову
службу» № 509-XII вiд 04.12.1990р. (у редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин).

Відповідно до п. 1 ст.2 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні», завданнями органів державної
податкової служби є здійснення
контролю за додержанням податкового
законодавства, правильністю
обчислення, повнотою і своєчасністю
сплати до бюджетів, державних цільових
фондів податків і зборів (обов'язкових
платежів), а також неподаткових
доходів, установлених законодавством.

До функцій органів державної
податкової служби, належить функція
здійснення контролю за своєчасністю,
достовірністю, повнотою нарахування і
сплати податків та зборів (ст.8 Закону
України «Про державну податкову службу
в Україні»).

Відповідно до ст. 1 Закону № 1963-XII,
платниками податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів є
підприємства, установи та організації,
які є юридичними особами, іноземні
юридичні особи (далі - юридичні особи), а
також громадяни України, іноземні
громадяни та особи без громадянства
(далі - фізичні особи), які здійснюють
першу реєстрацію в Україні, реєстрацію,
перереєстрацію транспортних засобів
та/або мають зареєстровані в Україні
згідно з чинним законодавством власні
транспортні засоби, які відповідно до
статті 2 цього Закону є об'єктами
оподаткування.

Об'єктами оподаткування відповідно до
ст. 2 Закону № 1963-XI є, зокрема,
автомобілі, призначені для перевезення
не менше 10 осіб, включаючи водія, - код
8702; автомобілі легкові - код 8703;
автомобілі вантажні - код 8704.

Перша реєстрація в Україні - це
реєстрація транспортного засобу в
Україні, яка здійснюється
уповноваженими державними органами
України вперше щодо цього
транспортного засобу (ст. 3 Закону №
1963-XI).

Оскільки відповідач здійснив
24.02.2010р. першу реєстрацію автомобіля
ФОЛЬКСВАГЕН марки Т4, 1998 року випуску,
об'єм двигуна 1896 см. куб., номерний знак
НОМЕР_1, номер кузова НОМЕР_3 та 10.03.2010р.
першу реєстрацію автомобіля
ФОЛЬКСВАГЕН марки Т4, 2000 року випуску,
об'єм двигуна 2461 см. куб., номерний знак
НОМЕР_2, номер кузова НОМЕР_4, то
відповідач є платником такого податку.

Відповідно до ч. 1 ст. 5 Закону № 1963-XI,
податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів сплачується фізичними
особами - перед проведенням першої
реєстрації в Україні, реєстрацією,
перереєстрацією транспортних засобів,
а також перед технічним оглядом
транспортних засобів щорічно або один
раз за два роки, але не пізніше першого
півріччя року, в якому провадиться
технічний огляд.

Фізичні особи - платники податку,
відповідно до ч. 6 цієї ж статті,
зобов'язані пред'являти органам, що
здійснюють першу реєстрацію в Україні,
реєстрацію, перереєстрацію, зняття з
обліку або технічний огляд
транспортних засобів, квитанції або
платіжні доручення про сплату податку
за попередній (у разі здійснення
сплати) та за поточний роки, а платники,
звільнені від сплати цього податку, -
відповідний документ, що дає право на
користування цими пільгами.

Відповідно до ч. 5-8 ст. 6 Закону № 1963-XI,
сума податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, що сплачується фізичними
особами, обчислюється за ставками,
визначеними у статті 3 цього Закону. У
разі виявлення юридичних чи фізичних
осіб, які не сплачували податок з
власників транспортних засобів та
інших самохідних машин і механізмів,
вони зобов'язані сплатити податок не
більш як за три попередні роки.
Перерахування неправильно сплаченого
податку допускається не більш як за три
попередні роки. Органи, що здійснюють
державну реєстрацію транспортних
засобів, зобов'язані щомісячно
повідомляти податкові органи про
транспортні засоби, зареєстровані або
зняті з реєстрації протягом
попереднього місяця, за формою,
затвердженою центральним податковим
органом України, та їх власників.

У разі приховування (заниження)
об'єктів оподаткування, з власників
транспортних засобів відповідно до ст.
7 Закону № 1963-XI, стягуються сума
несплаченого податку, а також пеня або
штраф у порядку, передбаченому законом.

Відповідно до ч. 5 ст. 50 Бюджетного
кодексу України від 21.06.2001р. податки,
збори (обов'язкові платежі) та інші
доходи державного бюджету визнаються
зарахованими в доход державного
бюджету з моменту зарахування на
єдиний казначейський рахунок
державного бюджету.

Згідно листа фінансового управління
Стрийської міської ради від 21.12.2010 року
№ 02-02/296 (а.с.12), наданого на запит
інспекції за період з 20.02.2010 року по
20.03.2010 року від відповідача до бюджету
суми податку з власників транспортних
засобів, який справляється при
проведенні першої реєстрації не
надходили.

Факт несплати даного податку з
власників транспортних засобів при
проведенні першої реєстрації ОСОБА_3
підтверджується і відповіддю
Західного регіонального управління КБ
«Приватбанк» від 04.11.2010 року вих. № 5949
(а.с.13. 15-16) та відповіддю на запит від
Львівського ВРЕР ДАІ при ГУ МВС України
у Львівській області від 31.08.2010 року
вих. № 9/2074 (а.с.9-11).

Крім того, згідно відповіді ЗАТ КБ
«Приватбанк» на запит суду, квитанції
про сплату відповідачем 24.10.2010р. та
10.03.2010р. податку з власників
транспортних засобів не знайдено
(а.с.134).

Оскільки сума податку з власників
транспортних засобів, яка мала бути
сплачена відповідачем під час
первинної реєстрації не зарахована до
місцевого бюджету, суд вважає, що
відповідач не виконав обов'язку із
сплати податку. При цьому та обставина,
що транспортні засоби було
зареєстровано, не є доказом того, що
податок відповідачем сплачено, як і не
є підставою для звільнення відповідача
від конституційного обов'язку такий
податок сплатити.

Згідно наведених вище положень Закону
України «Про податок з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів», сума
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, що сплачується фізичними
особами, розраховується саме фізичною
особою за ставками встановленими цим
Законом.

Законом України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" від 21.12.2000, № 2181-III, а саме п. 4.2
ст. 4, визначено в яких випадках
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму податкового
зобов'язання, а саме у разі якщо: а)
платник податків не подає у
встановлені строки податкову
декларацію; б) дані документальних
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях; в)
контролюючий орган внаслідок
проведення камеральної перевірки
виявляє арифметичні або методологічні
помилки у поданій платником податків
податковій декларації, які призвели до
заниження або завищення суми
податкового зобов'язання; г) згідно з
законами з питань оподаткування
особою, відповідальною за нарахування
окремого податку або збору
(обов'язкового платежу), є контролюючий
орган.

Оскільки у спірних правовідносинах на
податковий орган не покладено
обов'язку самостійно здійснювати
нарахування податку з власників
транспортних засобів та інших
самохідних машин і механізмів, що
підлягає сплаті і не передбачено
декларування такого податку платником,
то податкове повідомлення рішення і
податкові вимоги, відповідно до ст. 6
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами", з приводу сплати даного виду
податку не виносяться.

Разом з тим, як зазначалось вище,
податковий орган не позбавлений права
щодо стягнення податків, в тому числі
податку з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів, оскільки разі приховування
(заниження) об'єктів оподаткування, з
власників транспортних засобів
відповідно до ст. 7 Закону № 1963-XI,
стягуються сума несплаченого податку,
а також пеня або штраф у порядку,
передбаченому законом.

Як встановлено судом з матеріалів
справи, відповідачем 10.03.2010 р.
зареєстровано автомобіль марки
ФОЛЬКСВАГЕН T4 (державний номерний знак
НОМЕР_2), з об'ємом циліндрів двигуна 2461
см. куб.

З урахуванням положень Закону України
«Про податок з власників транспортних
засобів та інших самохідних машин і
механізмів» сума податку обчислюється:
1000 грн. (оскільки вік автомобіля більше
8 років - ставка податку 1000 грн. за 100 куб.
см.) х 24,61 (об'єм двигуна) = 24610 грн.

За зареєстрований відповідачем 24.02.2010р.
автомобіль ФОЛЬКСВАГЕН Т4 (державний
номерний знак НОМЕР_1) 1000 грн. (оскільки
вік автомобіля більше 8 років - ставка
податку 1000 грн. за 100 куб. см.) х 18,96
(об'єм двигуна) = 18960 грн.

Суд звертає увагу відповідача, що
проведення державної реєстрації
транспортних засобів не може слугувати
беззаперечним фактом сплати всіх
податків та обов'язкових платежів
власником транспортних засобів;
обов'язок органів ДАІ проводити таку
реєстрацію лише за умови сплати всіх
податків і обов'язкових зборів не
спростовує наведеного висновку, а
недотримання вказаного обов'язку з
боку цього органу і не поступлення
коштів до бюджету не звільняє власника
транспортних засобів від сплати
податку.

У матеріалах справи відсутні і
відповідачем не надано доказів
скасування в судовому порядку
проведеної першої реєстрації
транспортних засобів, чи доказів
визнання у судовому порядку недійсними
укладених відповідачем договорів
купівлі-продажу автомобілів (тобто, не
спростовано факту придбання
автомобілів), чи доказів оскарження
протиправних дій працівників ДАІ щодо
проведення реєстрації автомобілів
(тобто, не спростовано факт оформлення
права власності на вказані автомобілі),
чи доказів визнання відповідача
потерпілим від злочину тощо.

Суд також зазначає відповідачеві, що
неправомірні дії третіх осіб, які для
ухилення від сплати податків ймовірно
були залучені відповідачем при
реєстрації придбаних ним транспортних
засобів, не звільняють відповідача від
відповідальності за несплату податку,
оскільки відповідач є власником
транспортних засобів придбання яких
ним не заперечується, але такі
неправомірні дії є підставою для
пред'явлення відповідачем у подальшому
регресних вимог до таких осіб про
відшкодування шкоди.

За правилами, встановленими ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч.1 ст.69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Проте, згідно з ч.1 ст. 70 КАС України,
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, відповідно до ч.4 цієї ж
статті, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

З урахуванням викладеного, суд не може
брати до уваги як доказ сплати податку
факт реєстрації транспортного засобу,
оскільки в матеріалах справи є докази
ненадходження податку до бюджету, а
будь-які докази сплати відповідачем
вказаної суми податку (дублікат
банківської квитанції, платіжного
доручення, квитанція банківського
терміналу тощо), або ж докази
неможливості такі надати, відповідачем
не подано.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ст. 67 Конституції України
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

З огляду на наведене, оскільки іншого
не було встановлено у визначеному
законом порядку, позов заявлено
позивачем у порядку та з підстав
передбачених законом, розмір
заявленого до стягнення податку з
власників транспортних засобів,
несплаченого відповідачем, відповідає
визначеному Законом № 1963-XI, доказів
сплати відповідачем податку з
власників транспортних засобів в сумі
43570 грн., як при реєстрації
транспортного засобу, так і на час
прийняття судом рішення, у матеріалах
справи немає, відповідачем податок і
надалі добровільно не сплачений,
потерпілим відповідач не визнаний,
доказів які б спростовували
вищенаведені фактичні обставини
справи, встановлені судом,
відповідачем суду не надано.

Відтак суд дійшов висновку, що позовні
вимоги законні, обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС
України, судові витрати у формі
судового збору, з відповідача не
належить стягувати.

Керуючись ст. ст. 7-14, 50, 71, 86, 143, 158, 160-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в :

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Стягнути до місцевого бюджету м.
Стрия з ОСОБА_3 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_5) податок
з власників транспортних засобів в
сумі 43570 (сорок три тисячі п'ятсот
сімдесят) грн.

3. Судові витрати з сторін не
стягуються.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку, передбаченому ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в строк
та в порядку, визначеному ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У судовому засіданні оголошено вступну
та резолютивну частини постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано 31.03.2014р. о 17:00 год.

Суддя
Коморний О.І.