Справа № 667/7966/13-а
Суддя: Спічак О. Б.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 667/7966/13-а
ПОСТАНОВА

Іменем України

01 квітня 2014 року Комсомольським
районним судом м. Херсона у складі:

головуючого судді: Спічак О.Б.,

при секретарі: Кирпиченко І.А.,

розглянувши матеріали
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_1 до управління пенсійного фонду
України в м. Херсоні про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
призначити виплату пенсії,

встановив:

20 вересня 2013 року ОСОБА_2, який діє
від імені та в інтересах ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом до УПФУ в м.
Херсоні про визнання дій
неправомірними та зобов'язання
призначити виплату пенсії. В
обґрунтування позову посилається на
те, що ОСОБА_1 є громадянином України та
проживав на її території до 04.10.1999 року
проживав ,а з 07.10.1999 року проживає в
Ізраїлі. При цьому позивач стоїть на
консульському обліку посольства
України в Ізраїлі, у м. Херсоні має
власне житло за адресою: 73021, АДРЕСА_1. у
якому проживає, коли перебуває на
території України.

13 вересня 2012 року позивач особисто
звернувся до відповідача з заявою про
призначення йому пенсії за віком,
додавши до заяви копії документів, то
засвідчують його особу, місце
проживання, вік та інше, пред'явивши
оригінали цих документів.

Листом відповідач повідомив
позивачу, що відсутні підстави для
призначення йому пенсії, оскільки він
разом з заявою про призначення пенсії
не надав до пенсійного фонду паспорт
громадянина України з відміткою про
реєстрацію місця проживання в Україні,
що є обов'язковою умовою призначення
пенсії.

Позивач зазначив, що такі дії
відповідача суперечать рішенню
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-пр/2009, яким визнані
неконституційними положення ст.ст.49, 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» на підставі чого просить
суд: визнати протиправною
бездіяльність відповідача щодо
призначення і виплати позивачу пенсії
за віком; зобов'язати відповідача
призначити позивачу пенсію за віком
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з моменту звернення за
призначенням пенсії - з 13 вересня 2012
року; зобов'язати відповідача
здійснити виплати позивачу
призначеної пенсії шляхом
перерахування належних сум пенсії на
визначені позивачем банківські
рахунки; зобов'язати відповідача в
межах шістьох місяців з дня набрання
законної сили рішення суду здійснити
виплату позивачу пенсії за минулий час
з нарахуванням та виплатою компенсації
втрати частини доходів у зв'язку з
порушенням строків виплати пенсії
згідно із Законом України «Про
компенсацію громадянам втрати частини
до у зв'язку з порушенням строків їх
виплати».

Представник відповідача позов не
визнав, надав до суду заперечення проти
позову, в яких вказує на відсутність
правових підстав для призначення
виплати ОСОБА_1 пенсії за віком та
пропущення позивачем строків
звернення до суду.

Вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, суд встановив .

ОСОБА_1 є громадянином України та з
1999 року постійно проживає в державі
Ізраєль.

13 вересня 2012 року позивач особисто
звернувся до відповідача з заявою про
призначення йому пенсії за віком,
додавши до заяви копії документів, то
засвідчують його особу, місце
проживання, вік та інше, пред'явивши
оригінали цих документів.

Листом № 645/Р-1 від 27.09.2012 року
відповідач повідомив позивача про
відсутність підстави для призначення
йому пенсії, оскільки він разом з
заявою про призначення пенсії не надав
до пенсійного фонду паспорт
громадянина України з відміткою про
реєстрацію місця проживання в Україні,
що є обов'язковою умовою призначення
пенсії.

У листі відповідача № 285/П-1 від
15.07.2013 року останній додатково
роз'яснив, що право позивача на пенсію
не виникло і у зв'язку з тим, що рішення
Конституційного суду України № 25-пр/2009
року поширюється виключно на осіб, яким
пенсія була призначена та які виїхали
на постійне проживання за кордон після
07.10.2009 року.

Постановою Комсомольського
районного суду м.Херсона від 16.10.2013 року
визнано неправомірними дії Управління
ПФУ в м.Херсоні щодо відмови у
призначенні і виплаті пенсії за віком
позивачу, який проживає за межами
України та зобов»язано управління ПФУ
в м.Херсоні здійснити нарахування та
виплату пенсії за віком ОСОБА_1, який
проживає за межами України, починаючи з
20.03.2013 року. В іншій частині позову
відмовлено. Постанова набрала законної
сили.

Ухвалою Комсомольського районного
суду м.Херсона від 16.10.2013 року позовіні
вимоги в частині зобов»язання
здійснити нарахування та виплату
пенсії за віком починаючи з 13.09.2012 року
по 19.03.2013 рік залишено без руху. Вказана
ухвала суду скасована Одеським
апеляційним адміністративним судом
11.02.2014року.

Отже, суд розглядає вимоги
позивача щодо зобов»язання Управління
ПФУ в м.Херсоні здійснити нарахування
та виплату пенсії за віком ОСОБА_1
починаючи з 13.09.2012 року по 19.03.2013 рік.

Так, згідно ст.24 Конституції України
громадяни мають рівні конституційні
права і свободи та є рівними перед
законом. Не може бути привілеїв чи
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічної та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.
Згідно
ст.1ЗаконуУкраїни«Пропенсійнезабезпеч
ення» громадяни України мають право
на державне пенсійне забезпечення за
віком, по інвалідності, у зв'язку з
втратою годувальника та в інших
випадках, передбачених цим Законом.

Державою гарантовано право людини
отримувати пенсію з метою забезпечення
рівня життя, не нижчого від
прожиткового мінімуму.

Згідно з ч.1 ст.7 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування»,
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування здійснюється за
принципами : рівноправності
застрахованих осіб щодо отримання
пенсійних виплат та виконання
обов'язків стосовно сплати страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування.

Таким чином, позивач, проживаючи в
Ізраїлі, як громадянин України, має
такі ж самі конституційні права, як і
інші громадяни України, так як
Конституція Україні та пенсійне
законодавство України не допускає
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії, за
ознакою місця проживання громадянина
України.

Згідно ч.2 ст.2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

Кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір свого місця проживання, зі
збереженням усіх конституційних прав.

Згідно п.2 ч.1 ст.49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», чинний з 01.01.2004
року, виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду припиняється на весь час
проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Згідно ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» у разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
шість місяців наперед перед від'їздом,
рахуючи з місяця, що настає за місяцем
зняття з обліку за місцем постійного
проживання. Під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Міжнародних договорів між
Україною та Ізраїлем стосовно
призначення та виплати пенсії не
укладалось.

Вказані норми Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» є аналогічними нормам
ст.92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення».

Відповідно до рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 в справі №
1-32/2009 за конституційним поданням
Верховного Суду України щодо
відповідності Конституції України
положень п.2 ч.1 ст.49 та другого речення
ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» вказані положення
визнано неконституційними - такими, що
не відповідають Конституції України та
такими, що втрачають чинність з дня
ухвалення цього рішення.

З прийняттям рішення
Конституційним Судом України від 07
жовтня 2009 року виключена така підстава
для призначення пенсійних виплат як
проживання пенсіонера за кордоном, що є
підставою для поновлення
конституційного права позивача на
виплату пенсії, незалежно від місця
його постійного проживання.

Згідно ч.2 ст.152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З огляду на зазначене, положення
пункту 2 частини 1 статті 49 та другого
речення статті 51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність з 07
жовтня 2009 року, тобто від дати
ухвалення Конституційним Судом
України рішення № 25-рп/2009.

Після прийняття зазначеного
рішення і на теперішній час не прийнято
інших законів, які регламентують
виплату пенсій пенсіонерам, що
постійно проживають у державах, з якими
Україною не укладено відповідного
договору.

За таких обставин суд дійшов
висновку, що посилання відповідача на
ст.51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» не може бути правовою
підставою для відмови позивачеві в
отриманні передбаченого статтею 46
Конституції України соціального
захисту у вигляді отримання пенсії,
оскільки позбавлення позивача такого
права суперечить Конституції України.

Суд критично оцінює посилання
відповідача на те, що рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 поширюється
лише на тих осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після 07 жовтня 2009 року. Так, в
мотивувальній частині зазначеного
рішення Конституційний Суд України
фактично визнав неконституційною ч.2
ст.92 Закону України «Про пенсійне
забезпечення», на підставі якої за
позивачем не визнається право на
отримання пенсії. За таких обставин суд
вважає, що виплата пенсії позивачеві
має бути призначена, незалежно від дати
його виїзду на постійне місце
проживання за кордон.

На підставі викладеного, суд
вважає за необхідне на підставі ч.2 ст.11
КАС України захистити права позивача
шляхом зобов'язання відповідача
здійснити нарахування та виплату
позивачеві пенсії за віком з моменту
звернення до відповідача з відповідною
заявою, а саме з 13.09.2012 року по 19 березня
2013рік.

Керуючись Конституцією України,
Законом України «Про пенсійне
забезпечення», Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», Законом України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні», рішенням
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009, ст.ст.5 - 12, 17, 86,
99, 100, 159 - 163, 183-2 КАС України, суд

постановив:

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Херсоні здійснити
нарахування та виплату пенсії за віком
ОСОБА_1 , який проживає за межами
України, за період з 13 вересня 2012 року
по 19 березня 2013 року.

Постанова суду може бути оскаржена
до Одеського апеляційного
адміністративного суду через
Комсомольський районний суд м. Херсона
шляхом подачі апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови.

Суддя:О. Б. Спічак