Справа № 815/3403/13-а
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3403/13-а

Категорія: 10.3.4 Головуючий в 1 інстанції:
Танцюра К.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого судді Бойка А.В.,

суддів: Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Одеського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року по справі за позовом Одеського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
малого приватного підприємства
«Віртус» про стягнення суми
адміністративно-господарських
санкцій,-

В С Т А Н О В И В:

29.04.2012 року Одеське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
звернулось до суду першої інстанції з
адміністративним позовом до малого
приватного підприємства «Віртус» про
стягнення суми
адміністративно-господарських санкцій
про стягнення з відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за невиконання нормативу робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів у 2012 році у
розмірі 21998,86 грн. та пені за порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі 44 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28.05.2013 року
у задоволенні позову Одеському
обласному відділенню Фонду
соціального захисту відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, 10.07.2013 року Одеське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів подало апеляційну
скаргу.

Апелянт зазначає, що вказана постанова
ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Одеське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
посилалось на те, що малого приватним
підприємством «Віртус» не було
виконано нормативу робочих місць для
інвалідів, у зв'язку з чим відповідач
повинен сплатити суму
адміністративно-господарських санкцій
та пені.

На підставі викладеного в апеляційній
скарзі ставиться питання про
скасування постанови Одеського
окружного адміністративного суду від
28.05.2013 року та ухвалення нової
постанови, якою позовні вимоги
задовольнити.

Відповідно до вимог ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом встановлено, що середньооблікова
чисельність штатних працівників
малого приватного підприємства
«Віртус» у 2012 році склала 88 осіб, що
підтверджується копією звіту про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2012 рік (а.с. 7). У
відповідності з нормативом робочих
місць, призначених для
працевлаштування інвалідів,
відповідач повинен був створити 4
робочих місця для інвалідів.

Згідно зазначеного Звіту про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів впродовж 2012 року на
підприємстві працювало 4 інваліди.

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції Одеське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів,
посилалось на те, що мале приватне
підприємство «Віртус» невірно
вирахувало середньооблікову кількість
штатних працівників, яким відповідно
до чинного законодавства встановлена
інвалідність, та які працювали
протягом 2012 року на підприємстві.

Позивач зазначив, що згідно списку
працюючих інвалідів на підприємстві
протягом 2012 року працювало 4 інваліди,
при цьому кожен інвалід працював певну
кількість місяців протягом звітного
року.

Підсумовуючи місяці, які пропрацювали
на підприємстві позивача інваліди,
Одеське обласне відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
посилалось на те, що фактично у 2012 році
середньооблікова кількість штатних
інвалідів, які працювали у відповідача
становить 3 особи.

Крім того, Одеське обласне відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
зазначило, що підприємство не вживало
всіх заходів для виконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів, у зв'язку з чим позивач
вважає, що підприємство повинно
сплатити адміністративно-господарські
санкції за 1 робоче місце, призначене
для працевлаштування інвалідів і не
зайняте інвалідом у 2012 році в розмірі
21998,86 грн.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, колегія суддів суду
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно відмови у задоволенні
позовних вимог Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, зважаючи на наступне:

Згідно ст. 18 зазначеного Закону
підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Відповідно до вимог статті 19
зазначеного Закону, для підприємств,
установ, організацій, у тому числі
підприємств, організацій громадських
організацій інвалідів, фізичних осіб,
які використовують найману працю,
встановлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
самостійно розраховують кількість
робочих місць для працевлаштування
інвалідів відповідно до нормативу,
встановленого частиною першою цієї
статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів.
Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно здійснюють
працевлаштування інвалідів у рахунок
нормативів робочих місць виходячи з
вимог статті 18 цього Закону.

Колегія суддів суду апеляційної
інстанції звертає увагу на те, що
дійсно, з матеріалів справи вбачається,
що малим приватним підприємством
«Віртус» протягом 2012 року
працевлаштовувались інваліди, однак,
вони працювали не повний рік, а певну
кількість місяців.

Так, відповідно до п.3.2.5., п.3.2.6.
Інструкції зі статистики кількості
працівників, затвердженої працівників
наказом Державного комітету
статистики України від 28 вересня 2005 р.
№ 286, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 30 листопада 2005 р. за №
1442/11722 середньооблікова кількість
штатних працівників за період з
початку року обчислюється шляхом
підсумовування середньооблікової
кількості штатних працівників за всі
місяці роботи підприємства, що минули
за період з початку року до звітного
місяця включно, та ділення одержаної
суми на кількість місяців у цьому
періоді.

Підприємство, що працювало неповний
рік (сезонний характер виробництва або
створення після січня, за винятком тих
підприємств, які вимушено зупиняли
виробництво з ініціативи
адміністрації), середньооблікову
кількість штатних працівників за рік
визначає також шляхом підсумовування
зазначеної кількості працівників за
всі місяці роботи підприємства і
ділення одержаної суми на 12.

Згідно ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» для підприємств
встановлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів
залежно від середньооблікової
чисельності штатних працівників
облікового складу за рік.

Одеським обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів було
встановлено, що інвалід ОСОБА_2
працював в малому приватному
підприємстві «Віртус» 12 місяців,
інвалід ОСОБА_3 - 12 місяців, інвалід
ОСОБА_4 - 9 місяців, інвалід ОСОБА_5 - 3
місяці.

Таким чином, середньооблікова
кількість штатних працівників, яким
відповідно до чинного законодавства
встановлена інвалідність, та які
працювали у МПП «Віртус» становить 3
особи, при встановленому нормативі - 4
особи.

В свою чергу, відповідно до ст. 18-1
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» пошук
підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань здійснює Державна служба
зайнятості.

Статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» передбачено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Частиною 2 статті 218 Господарського
Кодексу України встановлено, зокрема,
що учасник господарських відносин
відповідає за невиконання або
неналежне виконання господарського
зобов'язання чи порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що ним вжито усіх
залежних від нього заходів для не
припущення господарського
правопорушення.

Статтею 238 Господарського кодексу
України передбачено, що за порушення
встановлених законодавчими актами
правил здійснення господарської
діяльності до суб'єктів господарювання
можуть бути застосовані
уповноваженими органами державної
влади або органами місцевого
самоврядування
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

Таким чином, відповідно до частини 2
статті 218 Господарського Кодексу
України адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
учасника господарських відносин за
порушення ним правил, встановлених
законодавчими актами, при наявності в
діях суб'єкту господарювання вини у
вчиненні такого порушення та якщо ним
не приймались заходи, спрямовані на
недопущення господарського
правопорушення.

Судом апеляційної інстанції
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що відповідачем
вжито всіх необхідних заходів для
працевлаштування інвалідів.

З матеріалів справи вбачається, що МПП
«Віртус» протягом 2012 року щомісячно
подавало до Одеського міського центру
зайнятості м. Одеси звіти за формою 3-ПН
«Звіт про наявність вакансій» із
вакансіями для осіб з обмеженими
фізичними можливостями (а.с. 17-28).

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів суду апеляційної інстанції
вважає, що МПП «Віртус» вживались всі
необхідні заходи, передбачені діючим
законодавством України для
працевлаштування інвалідів, а тому у
суду немає жодних підстав для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських
санкцій.

Посилання апелянта на те, що саме на
підприємство покладено обов'язок з
виявлення, підбору та працевлаштування
інвалідів відповідно до кількості
створених робочих місць для інвалідів,
є необґрунтованими.

Як вже зазначалось, обов'язок щодо
пошуку підходящої роботи для інваліда
покладено саме на державну службу
зайнятості.

Таким чином, не направлення для
працевлаштування інваліда
відповідними органами, не може
вважатися виною відповідача та
підставою для застосування до нього
адміністративно-господарських
санкцій.

Слід зазначити, що оскільки статтею 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
встановлена відповідальність за меншу
кількість працюючих інвалідів, ніж це
передбачено нормативом робочих місць,
з врахуванням положень статтей 18, 18-1
цього ж Закону стосовно обов'язку
державних органів щодо
працевлаштування інвалідів і
відсутність аналогічного обов'язку у
підприємств, установ, організацій, а
тому відповідальність підприємств,
установ, організацій може наступити
тільки у разі відмови у
працевлаштуванні інвалідів у
кількості відповідно до встановлених
нормативів. Тільки відмова у
працевлаштуванні є доказом того що
підприємство не забезпечило норматив
робочих місць.

Колегія суддів апеляційного суду
вважає, що МПП «Віртус» було надано
належні докази, які підтверджують
вжиття підприємством заходів для
працевлаштування інвалідів згідно
встановленого нормативу, а тому, в
даному випадку, відсутні підстави для
застосування до відповідача
адміністративно-господарських санкцій
за порушення нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи та постановлено судове рішення
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, у зв'язку з чим,
відповідно до ст. 200 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. ст. 184, 185, 197, 198, 200, 205, 206, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Одеського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28 травня 2013
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя:
А.В. Бойко

Суддя:
Т.М. Танасогло

Суддя:
О.В. Яковлєв