Справа № 826/15884/13-а
Суддя: Шелест С.Б.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Григорович
Суддя-доповідач: Шелест С.Б.
У Х В А Л А

Іменем України

03 квітня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуюча суддя : Шелест С.Б.

Судді: Пилипенко О.Є., Романчук О.М.

За участю секретаря судового
засідання: Горячевої А.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 06.12.13р. у справі
№826/15884/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві,
Державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
Реєстраційної служби України
Дурицької Марії Євгенівни про визнання
протиправним рішення та зобов'язання
вчинити дії

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання протиправним рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно від 30.07.13р. № 4530148
Дурицької М.Є. про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень та
зобов'язання провести державну
реєстрацію права власності на квартиру
АДРЕСА_1 на ім'я ОСОБА_2

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
06.12.13р. адміністративний позов
задоволено частково: визнано
протиправним та скасовано рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно від 30.07.13р. № 4530148
Дурицької М.Є. про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаною постановою
в частині позовних вимог у задоволенні
яких відмовлено, позивач подала
апеляційну скаргу, у якій просить суд
скасувати в цій частині постанову з
мотивів порушення судом норм
матеріального та процесуального права
та ухвалити нове рішення про
задоволення адміністративного позову.

Свої вимоги апелянт мотивує тим,
що позивач набула права власності на
квартиру на підставі нотаріально
посвідченого договору довічного
утримання укладеного з ОСОБА_4;
повторна реєстрація права власності на
квартиру за ОСОБА_4 є незаконною, що
встановлено судом.

У судовому засіданні представник
апелянта підтримав доводи апеляційної
скарги.

Представники відповідача у судове
засідання не з'явились, про причини
неявки суд не повідомили, про
проведення судового засідання
повідомлені належним чином.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, розглянувши
матеріали справи та апеляційну скаргу
позивача, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
15.12.94р. між ОСОБА_4 та позивачем був
укладений договір довічного утримання,
нотаріально посвідчений державним
нотаріусом дванадцятої Київської
державної нотаріальної контори.

Відповідно до п. 1 цього договору
позивач набула у власність квартиру
АДРЕСА_1, що належала ОСОБА_4 на підставі
реєстраційного свідоцтва, виданого
КМБТІ від 03.02.93р.

Вказаний договір був припинений повним
виконанням 01.07.2012 року у зв'язку зі
смертю особи, що знаходилась на
утриманні.

Судом першої інстанції встановлено, що
оскільки на час укладання договору
довічного утримання реєстрація права
власності не вимагалась, позивач
звернулась до КМБТІ лише в листопаді 2012
року після смерті ОСОБА_4 Проте, в
проведенні реєстрації права власності
на квартиру їй було відмовлено з тих
підстав, що після укладення договору
довічного утримання ОСОБА_4
зареєструвала за собою право власності
на квартиру в КМБТІ, а в подальшому -
склала заповіт від 06.03.2007 року на ім'я
іншої особи.

Рішенням Святошинського районного
суду м. Києва від 07.06.13р. по справі
№2/759/1585/13 частково задоволено позов
ОСОБА_2 про визнання заповіту недійсним
та визнання права власності на
квартиру, а саме: визнано недійсним
заповіт, складений ОСОБА_4 від 06.03.2007
року про розпорядження квартирою
АДРЕСА_1, в решті вимог - відмовлено.
Судове рішення мотивоване тим, що
ОСОБА_4, не будучи власником, не мала
права вчиняти дії щодо розпорядження
квартирою та проводити в КМ БТІ
реєстрацію права на квартиру, при
наявності первинної державної
реєстрації цієї квартири. У визнанні за
ОСОБА_2 права власності на квартиру суд
відмовив, оскільки таке право ніким не
оспорюється.

10.07.13р. позивач звернулась до
реєстраційної служби ГУЮ у м. Києві із
заявою про державну реєстрацію права
власності на квартиру, до якої були
додані: квитанції, що підтверджують
внесення плати за надання витягу з ДРП
та оплату державного мита; копії
документів, що посвідчують особу
заявника; технічний паспорт; копія
свідоцтва про смерть; рішення
Святошинського районного суду м. Києва,
що набрало законної сили; договір
довічного утримання. Заява та додані до
неї документи були прийняті державним
реєстратором РС ГУЮ у м. Києві, про що
свідчить картка прийому заяви № 3832786.

За результатами розгляду заяви, 30.07.12р.
державний реєстратор прав на нерухоме
майно Державної реєстраційної служби
України Дурицька М.Є. винесла рішення
№ 45301148 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень на підставі ст. 24 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», п.п. 16, 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженого постановою КМ
України від 22.06.2011 № 703.

Відмова державного реєстратора у
проведенні реєстрації мотивована тим,
що подане рішення Святошинського
районного суду м. Києва не є рішенням
про визнання права власності на майно,
а тому не є правовстановлюючим
документом, на підставі якого
проводяться реєстраційні дії.

Задовольняючи позов в частині визнання
протиправним та скасування рішення
№ 45301148 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, суд
першої інстанції виходив з того, що
документом, який підтверджує
виникнення у позивача права власності
є договір довічного утримання від
15.12.1994р., який був укладений відповідно
до законодавства та був підставою для
переходу права власності на нерухоме
майно, оскільки реєстрація права
власності на час укладання цього
договору не вимагалась.

З рішенням суду у частині задоволених
позовних вимог погодились усі сторони
у справі.

Відмовляючи в частині позовних вимог
про зобов'язання провести державну
реєстрацію права власності на вказану
квартиру на ім'я ОСОБА_2, з чим не
погодилась позивач, суд першої
інстанції виходив з того, що відмова у
реєстрації права власності з підстав,
зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6 частини
першої ст. 24 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» не
позбавляє заявника права на повторне
звернення із заявою за умови усунення
перешкод для реєстрації права
власності за новим правонабувачем;
подані заявником документи повернуті
повивачу, що унеможливлює провести
державну реєстрацію; проведення
реєстрації права власності за
позивачем на спірну квартиру неможливе
без попереднього внесення запису про
скасування державної реєстрації права
власності на квартиру за ОСОБА_4;
прийняття рішення про державну
реєстрацію речових прав та їх обмежень
є дискреційним повноваженням органів
реєстрації.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в
оскаржуваній частині відмови у
задоволенні позову, виходячи з
наступного.

Згідно Рекомендацій Комітету
Міністрів Ради Європи N R(80)2 стосовно
здійснення адміністративними органами
влади дискреційних повноважень,
прийнятої Комітетом Міністрів 11.03.1980 на
316-й нараді, під дискреційними
повноваженнями слід розуміти
повноваження, які адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду,
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

При цьому, з огляду на положення ст. 2
КАС України щодо компетенції
адміністративного суду останній не
може підміняти інший орган державної
влади та перебирати на себе
повноваження щодо вирішення питань,
які Конституцією України віднесені до
компетенції цього органу державної
влади.

Отже, адміністративний суд, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, виконуючи завдання
адміністративного судочинства щодо
перевірки відповідності їх прийняття
(вчинення), передбаченим ч. 3 КАС
України, критеріям, не втручається та
не може втручатися у дискрецію (вільний
розсуд) суб'єкта владних повноважень
поза межами перевірки за названими
критеріями.

Аналіз норм Кодексу адміністративного
судочинства України свідчить про те, що
завдання адміністративного
судочинства полягає не у забезпеченні
ефективності державного управління, а
в гарантуванні дотримання прав та
вимог законодавства, інакше було б
порушено принцип розподілу влади.
Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень, оскільки ключовим його
завданням є здійснення правосуддя.

З огляду на викладене, завдання,
покладені на реєстраційну службу, в
тому числі щодо реєстрації права
власності, за своєю правовою природою,
є її виключною компетенцією
(дискреційними повноваженнями), тобто
втручання в таку діяльність є формою
втручання в дискреційні повноваження
наведеного органу та виходить за межі
завдань адміністративного
судочинства.

Судом першої інстанції вірно
зазначено, що відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, зазначених у пунктах 4, 5-2 - 5-6
частини першої ст. 24 Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень», не
позбавляє заявника права повторно
звернутися із заявою за умови усунення
перешкод для державної реєстрації прав
та їх обтяжень. Більш того, суд не може
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень зареєструвати за
позивачем право власності на спірну
квартиру за відсутності пакету
документів передбаченого Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою КМ України від 22.06.11р. № 703,
оскільки в силу п. 24 вказаного Порядку,
у разі відмови у проведення
реєстраційних дій, подані особою
документи підлягають поверненню.

Приймаючи до уваги те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
висновки суду доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів дійшла
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ст.ст.195, 196, 200, 205, 206 КАС
України, Київський апеляційний
адміністративний суд

У Х
В А Л И В:

апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06.12.13р. у справі №826/15884/13-а -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 06.12.13р. у справі №826/15884/13-а -
без змін.

Дана ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуюча суддя
Шелест С.Б.

Судді :
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М.

Повний текст ухвали складений: 03.04.14р.

.

Головуючий суддя
Шелест С.Б.

Судді:
Романчук О.М

Пилипенко О.Є.