Справа № 814/4181/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/4181/13-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Птичкіна В.В. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року по справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «АБМ» до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області про
скасування постанови від 24 вересня 2013
року № 183,-

В С Т А Н О В И Л А:

Приватне підприємство «АБМ» (далі -
позивач, або ПП «АБМ») звернулось до
суду з адміністративним позовом, в
якому просило скасувати постанову
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області (далі -
відповідач, або Інспекція ДАБК у
Миколаївській області) від 24.09.2013 року
№ 183 про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року вказані вимоги задоволено,
визнано протиправною і скасовано
постанову Інспекції
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області
від 24.09.2013 року № 183 про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову, наголошуючи,
зокрема, на правомірності винесення
оскаржуваної постанови.

В судове засідання представники сторін
не прибули, попередньо звернувшись з
заявами про розгляд справи за їх
відсутності, які викладені в поданій
апеляційній скарзі та запереченнях
позивача на неї.

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Крім того, відповідно до приписів п. 2 ч.
1 ст. 197 КАС України, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Колегія суддів, з огляду на зазначене, а
також враховуючи те, що в матеріалах
справи достатньо доказів для вирішення
справи, - дійшла висновку про
можливість розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
розгляду, за результатами позапланової
перевірки об'єкта «Реконструкція
нежитлової будівлі
рятувально-водолазної станції на
воді», за адресою: вул. Ватутіна, буд. 1,
м. Миколаїв, проведеної на
підставі вимоги прокуратури
Корабельного району м.
Миколаєва від 05.08.2013 року № (15-05) 4240вих-13,
посадовими особами відповідача
встановлено порушення ПП «АБМ»
(розробник проектної документації
об'єкта будівництва) вимог ст. 31 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», п. 1.5 Наказу
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України № 109 від 07.07.2011
року «Про затвердження Порядку надання
містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки, їх склад та
зміст», п. 4.3 ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та зміст
проектної документації на
будівництво», ДБН В.2.2-15-2005 «Будинки і
споруди. Житлові будинки. Основні
положення», п. 1 Містобудівних умов та
обмежень забудови земельної ділянки,
виданих Управлінням регіонального
розвитку, містобудування та
архітектури Миколаївської
облдержадміністрації за № 25 від 23.05.2012
року, а саме: проектна документація
розроблена з відхиленням від
містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки, виданих
Управлінням регіонального розвитку,
містобудування та архітектури
Миколаївської облдержадміністрації за
№ 25 від 23.05.2012 року; при
проектуванні реконструкції нежитлової
будівлі використовується ДБН В.2.2-15-2005
«Житлові споруди», який поширюється на
проектування житлових будинків (акт
від 09.09.2013 року (а.с.56-57)).

За результатами розгляду справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності позивача притягнуто до
відповідальності згідно з абз. 2 ч. 1 ст. 2
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності» та
накладено на ПП «АБМ» штраф в сумі 103230
грн. (а.с.61).

Не погоджуючись з вказаної постановою
щодо накладення на позивача штрафу за
порушення у сфері містобудівної
діяльності останній звернувся до суду
з позовом про визнання її протиправною
та скасування.

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи вказані вимоги ПП «АБМ»,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що у Інспекції ДАБК у Миколаївській
області не було підстав перевіряти
відповідність проектної документації
вимогам містобудівного законодавства,
що, відповідно, на думку суду першої
інстанції, є підставою для скасування
оскаржуваної постанови про накладення
на позивача штрафу за порушення у сфері
містобудівної діяльності. Крім того,
доходячи висновку про наявність
підстав для задоволення позову та
скасування оскаржуваної постанови, суд
першої інстанції зазначив, що
відповідачем не було забезпечено
можливість реалізації позивачем
наданих йому прав у зв'язку з
неповідомленням підприємства позивача
про проведення спірної перевірки.

Однак, колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції та вважає, що при вирішенні
справи судом першої інстанції не
надано належної оцінки фактичним
обставинам справи та доказам, які
свідчать про наявність в діях позивача
складу правопорушення, передбаченого
абз. 2 ч. 1 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності».

Так, колегія суддів наголошує, що
частиною 1 статті 31 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
встановлено, що проектна документація
на будівництво об'єктів розробляється
у порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування, з
урахуванням вимог містобудівної
документації та вихідних даних і
дотриманням вимог законодавства,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та затверджується замовником.

Відповідно до п. 9 Порядку розроблення
проектної документації на будівництво
об'єктів, затвердженого Наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 16.05.2011 року №
45, проектна документація на
будівництво об'єктів розробляється з
урахуванням вимог містобудівної
документації, вихідних даних на
проектування та дотриманням вимог
законодавства, будівельних норм,
державних стандартів і правил, у тому
числі вимог доступності для інвалідів
та інших маломобільних груп населення.

Відповідно до ст. 29 Закону України «Про
регулювання містобудівної
документації» та п. 4 вказаного Порядку
основними складовими вихідних даних є:
містобудівні умови та обмеження;
технічні умови; завдання на
проектування.

В пункті 13 декларації про початок
виконання будівельних робіт
від 06.06.2012 року № МК 4
(а.с.39-44) зазначено, що на об'єкт
«Реконструкція нежитлової будівлі
рятувально-водолазної станції на
воді», за адресою: вул. Ватутіна, буд. 1,
м. Миколаїв, Управлінням регіонального
розвитку, містобудування та
архітектури облдержадміністрації
23.05.2012 року видані містобудівні умови
та обмеження за № 25 (а.с.51-52), відповідно
до яких граничнодопустима висота
будівель: два поверхи.

Проте, фактично в проектній
документації позивачем запроектовано 4
поверхи - 1 півповерх та 3 - поверхи, що
підтверджується змістом Робочого
проекту спірного об'єкта будівництва,
зокрема, листом 1, стадія «П» 019-2011-АР,
поверховість складає 3 поверхи (графа
«Техніко-економічні показники»),
листами 5, 4, стадія «П» 019-2011-АР, де
зазначено відстань між перекриттям
будівлі (а.с.67-71), наданою «Загальною
пояснювальною запискою», в якій в графі
«Технічна частина» вказано, що
запроектована будівля є 3-поверхневою
та зазначено приміщення, що
розташовується на кожному з 3-х
поверхів нежитлової будівлі
водолазно-рятувальної станції,
розділом 3.2 «Техніко-економічні
показники» листа 4 «Загальної
пояснювальної записки» 019-2011 ПЗ:
поверхневість будівлі - 3 (а.с.99а-131).

Згідно з результатами технічної
інвентаризації спірного об'єкта
будівництва станом на 29.11.2012 року
згідно з «Експлікацією приміщень до
плану поверхів будинку» та «Технічною
характеристикою. Загальні відомості»
будівля має 4 поверхи, що
підтверджується технічним паспортом
КП ММБТІ від 29.11.2012 року,
інвентаризаційна справа № 3117: І-й -
поверх, ІІ-й - напівповерх, ІІІ-й -
поверх, ІV-й - поверх (а.с.63-66).

Крім того, в декларації про готовність
об'єкта до експлуатації від 25.12.2012
№ МК 2 в графі «Основні
показники об'єкта» зазначено, що за
проектом поверховість об'єкта складає 4
поверхи (а.с.45-50).

Посилання позивача, що технічний
поверх не може вважатись окремим
поверхом колегія суддів вважає
безпідставним, оскільки згідно ДБН
В.2.2-9-2009 «Громадські будинки та
споруди», поверх технічний - поверх для
розміщення інженерного обладнання та
прокладання комунікацій; може бути
розташований у нижній (у тому числі
технічне підпілля), верхній (у тому
числі технічне горище) або у середній
частині будинку. Розміщення приміщень
нетехнічного призначення у технічному
поверсі не дозволяється. Позивачем з
відхиленням від містобудівних умов та
обмежень від 23.05.2012 року №
25 проектується 3 поверхи (у тому числі
технічний) та півповерх (загалом 4
поверхи). При цьому, як пояснив
представник позивача, під час розгляду
справи в суду першої інстанції, на
технічному поверсі запроектовано
розміщення як інженерного обладнання,
так і приміщення тренажерного та
ігрового залу, що не є приміщенням
технічного призначення.

Також, колегія суддів вважає
безпідставними посилання позивача на
допущення технічної помилки в
містобудівних умовах та обмеженнях від
23.05.2012 року № 2, оскільки будь-яких
доказів вказаним обставинам останнім
не надано. Натомість за запитом
відповідача до Управління
містобудування та архітектури
Миколаївської обласної державної
адміністрації встановлено, що на об'єкт
видавалися єдині містобудівні умови та
обмеження за № 25 від 23.05.2012 року, до яких
змін щодо поверховості не вносилось
(копія листа від 14.10.2013 року № 966-01-23
(а.с.53)).

Крім того, як вірно наголошено
апелянтом, посилаючись на наявність в
містобудівних умовах та обмеженнях
технічної описки, як на доказ
відсутності в діях позивача
правопорушення містобудівного
законодавства, останній зазначає про
наявність листа Управління
містобудування та архітектури
Миколаївської обласної державної
адміністрації, проте, як при подачі
позовної заяви, так і в запереченнях на
подану апеляційну скаргу, жодних
реквізитів цього листа не вказує.
Наявний же в матеріалах справи лист
Управління містобудування та
архітектури Миколаївської обласної
державної адміністрації від 02.10.2013 року
№ 930-01-26 не містить жодних посилань на
допущені технічні помилки при
складанні містобудівних умов та
обмежень за № 25 від 23.05.2012 року (а.с.20).

Щодо використання будівельних норм для
проектування житлових приміщень при
розробленні проектної документації на
нежитлове приміщення колегія суддів
зазначає наступне.

Згідно з п. 1.2 Правил охорони життя
людей на водних об'єктах України,
затверджених Наказом Міністерства
України з питань надзвичайних ситуацій
та у справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи
від 03.12.2001 року № 272,
рятувальний пост - це структурний
підрозділ підприємства, установи та
організації незалежно від форм
власності, що знаходиться у
визначеному, обладнаному і оснащеному
рятувальними засобами та іншим
спеціальним спорядженням місці;
постійно, сезонно чи тимчасово вирішує
завдання охорони життя людей у зоні
відповідальності рятувального поста.

Розділом III вказаного Наказу
встановлені вимоги до рятувального
поста, його склад та оснащення, зокрема,
відповідно до п. 3.1 рятувальний пост
розташовується у приміщенні літнього
типу з вишкою та оглядовим майданчиком
для спостережень. Тимчасовий
рятувальний пост допускається
розміщувати у наметі.

Згідно з ДБН В.2.2-9-99 «Громадські будинки
і споруди», водолазно-рятувальна
станція є громадським будинком.

Робочий проект розроблений позивачем
на об'єкт - обслуговування нежитлового
приміщення по вул. Ватутіна, 1, в м.
Миколаєві - реконструкція нежитлового
приміщення водолазно-рятувальної
станції.

Преамбулою ДБН В.2.2-9-99 встановлено, що
ці норми поширюються на проектування
нових і реконструкцію існуючих
будинків, споруд та комплексів
громадського призначення, а також
вбудовано-прибудованих приміщень
громадського призначення. Перелік
основних нормативних документів, на
які є посилання в цих нормах, наведений
у додатку Б.

ДБН В.2.2-9-99 не містить посилань щодо
можливості використання при
розробленні проектної документації
ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні
положення».

Відповідно до преамбули ДБН В.2.2-15-2005
«Житлові будинки. Основні положення»
його норми поширюються на проектування
нових і реконструкцію житлових
будинків. При цьому, згідно з додатком Б
«Терміни та визначення понять» ДБН
В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні
положення»: житлове приміщення -
опалюване приміщення, розташоване у
надземному поверсі, призначене для
цілорічного проживання і яке
відповідає санітарно-епідеміологічним
вимогам щодо мікроклімату і
повітряного середовища, природного
освітлення, допустимих рівнів
нормованих параметрів відносно шуму,
вібрації, ультразвуку та інфразвуку,
електричних та електромагнітних полів
та іонізуючого випромінювання.
Нежитлове приміщення - приміщення в
структурі житлового будинку, що не
відноситься до житлового фонду.

Згідно з п. 2.50 розділу «Нежитлові
поверхи (приміщення)» ДБН В.2.2-15-2005 у
першому, другому та цокольних поверхах
житлових будинків допускається
розміщувати приміщення
адміністративні, магазинів роздрібної
торгівлі, громадського харчування,
побутового обслуговування тощо згідно
з переліком та відповідними вимогами
щодо загальної площі та кількості
відвідувачів.

Згідно з Робочим проектом 019-2011-АР
(листи 6, 8 стадії «П»), ПП «АБМ»
запроектовано розміщення у нежитловій
будівлі водолазно-рятувальної станції
спальних кімнат, передбачених для
проживання, та в листі 4 стадії «П»
014-2011-ГП «Реконструкція нежитлового
приміщення по вул. Ватутіна, 1, в м.
Миколаєві» в графі «Ведомость жилых и
общественных зданий и сооружений»
проектувальником зазначено, що
проектується індивідуальний житловий
будинок. Відповідно до технічного
паспорту від 29.11.2012 року № 3117,
запроектована позивачем будівля має 14
кімнат, тобто житлових приміщень. Таким
чином, проектна документація на
реконструкцію нежитлової будівлі
водолазно-рятувальної станції
розроблена на підставі будівельних
норм, які не поширюються на
проектування таких об'єктів. Факт
використання ДБН В.2.2-15-2005 «Житлові
будинки. Основні положення»
підтверджений позивачем в
адміністративному позові.

Проте, зазначеним обставинам судом
першої інстанції не надано жодної
оцінки.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
безпідставно дійшов висновку щодо
наявності підстав для скасування
оскаржуваної постанови про накладення
на позивача штрафу за порушення у сфері
містобудівної діяльності не надавши
належної оцінки фактичним обставинам
справи та доказам, які свідчать про
наявність в діях позивача складу
правопорушення, передбаченого абз. 2
ч. 1 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності».

Посилання суду першої інстанції на
відсутність у відповідача повноважень
щодо перевірки відповідності
проектної документації вимогам
містобудівного законодавства, як на
підставу для скасування оскаржуваної
постанови про накладення на позивача
штрафу за порушення у сфері
містобудівної діяльності, колегія
суддів вважає безпідставними, оскільки
згідно з п. 2 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України № 553 від
23.05.2011 року, яким повинен керуватись
відповідач приступаючи до перевірки,
при наявності відповідних підстав для
її проведення, Інспекція ДАБК здійснює
перевірки всіх процесів, що стосуються
створення об'єкта будівництва, у тому
числі проектної документації.

Крім того, перевірка Інспекцією ДАБК
проектної документації та притягнення
проектувальника до відповідальності
передбачена, також, Законом України
«Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», при цьому, штраф може бути
накладено на суб'єктів містобудування
протягом шести місяців з дня виявлення
правопорушення, але не пізніш як через
три роки з дня його вчинення (ч. 11 ст. 2).

Таким чином, зазначеною нормою Закону
додатково закріплено, що перевірка
об'єкта будівництва проводиться
незалежно від факту прийняття об'єкта
до експлуатації, а штрафні санкції
накладаються на суб'єктів
містобудування (у тому числі на
проектувальника) в межах трирічного
строку з дня вчинення правопорушення.

Також, колегія судів не погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
накладенню на підприємство позивача
штрафу мало передувати здійснення щодо
цього суб'єкта містобудування
державного архітектурно-будівельного
контролю, оскільки Інспекція ДАБК,
відповідно до законодавства, не
здійснює перевірку суб'єктів
містобудування під час здійснення
заходів державного
архітектурно-будівельного контролю, а
перевіряє об'єкт архітектури та у разі
виявлення порушень містобудівного
законодавства притягає винних
суб'єктів містобудування до
відповідальності. До суб'єктів
містобудування, які можуть бутті
притягнуті до відповідальності за
результатами перевірки, належать:
замовник будівництва, проектувальник,
підрядник, особи, що здійснюють
авторський/технічний нагляд (Закон
України «Про основи містобудування»,
Закон України «Про регулювання
містобудівної діяльності», Закон
України «Про архітектурну
діяльність»).

Крім того, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку, що відповідачем не було
забезпечено можливість реалізації
позивачем наданих йому прав у зв'язку з
неповідомленням підприємства позивача
про проведення спірної перевірки,
оскільки ДАБК у Миколаївській області
письмово повідомила про проведення
позапланової перевірки замовника
будівництва ТОВ «Басвар» листом
від 22.08.2013 року № 7/14-4299-13 (а.с.36-37), яке
вручено 27.08.2013 року, що підтверджується
рекомендованим повідомленням про
вручення поштового відправлення (а.с.38),
в якому вказано про необхідність бути
присутнім при перевірці представників
проектної організації та надати
посадовій особі Інспекції документи
стосовно перевіряємого об'єкту.

За таких обставин, оскільки при
розгляді справи судом першої інстанції
не повно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи та висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, що в свою чергу
призвело до неправильного вирішення
справи, колегія суддів вважає, що
судове рішення відповідно до вимог п. 4
ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з прийняттям по справі
нової постанови про відмову у
задовленні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області на
постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року - задовольнити.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 14 листопада
2013 року по справі за адміністративним
позовом Приватного підприємства «АБМ»
до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області про скасування
постанови від 24 вересня 2013 року № 183 -
скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Приватного
підприємства «АБМ» до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області про
скасування постанови від 24 вересня 2013
року № 183 - залишити без задоволення.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності через 5 днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена в
касаційному порядку протягом 20 днів
після набрання чинності безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/