Справа № 872/8526/13
Суддя: Прокопчук Т.С.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

27 березня 2014 рокусправа № 811/847/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Прокопчук Т.С.

суддів: Божко Л.А.
Лукманової О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Надточій В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби

на постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 1
квітня 2013 року

по справі за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Кіровоградської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 (далі ФОП ОСОБА_2 ) звернувся до
суду з адміністративним позовом до
відповідача Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби
(Кіровоградської ОДПІ) про скасування
податкового повідомлення - рішення
№ від 01.03.2013 року ,яким позивачу
збільшена сума грошового зобов'язання
з податку на додану вартість у розмірі
62 060,70 грн., у тому числі за основним
платежем у розмірі 43 345,13 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) у розмірі 18 715,57 грн.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав в
повному обсязі та просив задовольнити
позовні вимоги.

Представники відповідача в судовому
засіданні заперечив проти задоволення
адміністративного позову з підстав,
зазначених у письмових запереченнях.

Постановою Кіровоградського
окружного адміністративного суду від 1
квітня 2013 року позовні вимоги
задоволені, податкове повідомлення -
рішення № від 01.03.2013 року визнане
протиправним та скасоване, на користь
позивача стягнені судові витрати в
сумі 620, 61грн.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем
Кіровоградською ОДПІ подано
апеляційну скаргу, в якій апелянт
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

В судове засідання апеляційного суду
сторони не з'явилися, про день розгляду
справи повідомлені належним чином, у
зв'язку з чим фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
відповідно ст.41 КАС України не
здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, а також правильність
застосування судом норм матеріального
права та правової оцінки обставин у
справі, суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до ч.1 ст.11 КАС України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

В судовому засіданні встановлено, що
ФОП ОСОБА_2 зареєстрований
Кіровоградською ОДПІ як платник
податку на додану вартість.

Відповідачем Кіровоградською ОДПІ з
06.02.2013 року по 08.02.2013 року проведена
позапланова невиїзна перевірка ФОП
ОСОБА_2 з питань достовірності
декларування податку на додану
вартість по взаємовідносинах з СГ-ФО
ОСОБА_3 за червень-вересень 2011 року,
січень - лютий 2012 року, якою виявлено
порушення позивачем п.
198.1,198.2,198.3,198.6,ст.198,п.201.4,п.201. 6 , п. 201.10 ст.
201 ПК України, в частині завищення
податку на додану вартість за
зазначений період часу на загальну
суму 43345,13 грн.

Визначаючи позивачу грошове
зобов'язання з ПДВ, відповідач виходив
з того, що позивач протягом
перевіреного періоду мав господарські
взаємовідносини з СГ- ФО ОСОБА_3, при
вчиненні правочинів з яким виявлені
порушення в частині недодержання вимог
ст.ст. 203, 215, 216, ч. 2 ст.228,ст.ст. 655, 656, 662 ЦК
України, оскільки правочин з
зазначеним контрагентом не були
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними,
ці правочини мають ознаки нікчемності.

Позиція податкового органу про
недійсність даних у податковій
звітності позивача ґрунтується на
отриманих від податкового органу акту
перевірки контрагента позивача СГ-ФО
ОСОБА_3 про неможливість проведення
зустрічної звірки щодо підтвердження
господарських операцій за період
січень 2010 року - липень 2012 року.

За результатами перевірки 15.02.2013 року
складено акт №85/17-1/НОМЕР_1.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення № від 01.03.2013
року про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в сумі 62 060,70 грн., з
яких за основним платежем в сумі 43345,13
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) в сумі 18715,57 грн.

За результатами адміністративного
оскарження позивачем податкового
повідомлення-рішення, скарга залишена
без задоволення, а оскаржуване
податкове повідомлення - рішення без
змін.

Не погодившись з винесеним
податковим повідомленням - рішенням,
позивач оскаржив вищезазначене
податкове повідомлення-рішення в
судовому порядку.

Згідно пп.14.1.181 п.14.1 ст.14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до приписів п.198.3 ст.198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

При цьому, п.198.6 ст.198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними. У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Таким чином, витрати для цілей
визначення податкового кредиту мають
бути фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Згідно із п.44.1 ст.44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Із матеріалів справи вбачається, що між
ФОП ОСОБА_2 та контрагентом СГ-ФО
ОСОБА_3 укладені договори №8 від 07.06.2011
року, № 3 від 03.01.2012 року про поставку
товару: яйце куряче в асортименті.

Відповідно до п.201.7 ст.201 ПК України,
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового
кредиту.(п.201.10 ст.201 ПК України).

Згідно вищевказаних норм, Податковим
кодексом України встановлено
вичерпний перелік документів
(податкова накладна, митна декларація,
товарний чек, інший платіжний чи
розрахунковий документ), на підставі
яких у платника податків виникає право
на включення відповідних сум до
податкового кредиту.

Пунктами 201.8. та 201.9. ст. 201 ПК України
встановлено, що право на нарахування
податку та складання податкових
накладних надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу. Не дає права на віднесення сум
податку до податкового кредиту
податкова накладна, виписана
платником, звільненим від сплати
податку за рішенням суду, після
набрання чинності таким рішенням суду.

Із матеріалів справи видно, що
зазначені договори були спрямовані на
реальне настання правових наслідків та
набуття сторонами цивільних прав та
обов'язків, що обумовлені ними,
оскільки здійснення СГ-ФО ОСОБА_3
поставки товару по договорам
підтверджується первинними
бухгалтерськими документами,
оформленими у відповідності із
Законом України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
№ 996-XIV від 16.07.1999 року, а саме:
податковими накладними, видатковими
накладними, рахунками фактурами,
товарно-транспортними накладними,
виписками з банку про оплату товару, а
також копіями з книги обліку № 706/1
доходів і витрат, яку ведуть фізичні
особи-підприємці, крім осіб, що обрали
спрощену систему оподаткування, і
фізичні особи, які провадять незалежну
професійну діяльність.

Отриманий товар позивач використав у
власній господарській діяльності,
реалізував іншим контрагентам , а саме:
ПАТ "Кіровоградський хлібзавод" , ВАТ
"Олександрійський хлібзавод" , ВАТ
"Паляниця", споживчому товариству
"Сервіс Плюс", ЗАТ "Максим М", ТОВ
"Кіровоградоптсервіс", ТОВ "Копілка", ПП
"КСІМ", ФОП ОСОБА_4, ТОВ "ПлейсФуд-3Т", ТОВ
"Кіровоградхліб", ТОВ "Вересень Плюс", що
підтверджено наданими податковому
органу договорами купівлі-продажу
товару, видатковими накладними,
податковими накладними, які
відображено позивачем у податкових
зобов'язаннях та включено в реєстр
виданих податкових накладних.

Викладене свідчить, що суми ПДВ за
вищезазначеними податковими
накладними позивачем правомірно
включені до складу податкового кредиту
за червень 2011 року на суму 5916 грн., за
липень 2011 року на суму 2093,33 грн., за
серпень 2011 року на суму 10380 грн., за
вересень 2011 року на суму 11607 грн., за
січень 2012 року на суму 10348,80 грн., за
лютий 2012 року на суму 3000 грн., на
загальну суму 43 345, 13 грн., та
відображені у реєстрі отриманих
податкових накладних.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що відповідно до приписів
Податкового кодексу України
відповідачу згідно покладених на нього
функцій та повноважень не надано право
щодо встановлення нікчемності
правочинів, укладених чи неукладених
суб'єктами господарювання при
перевірці їх господарської діяльності
; разом з тим податкові органи не
позбавлені права звернутися до суду з
вимогою про визнання недійсним
правочину при умові його укладання
контрагентами з метою, завідомо
суперечною інтересам держави та
суспільства, та стягнення в дохід
держави коштів, одержаних сторонами
оспорюваного правочину за такими
угодами відповідно до вимог ч.3 ст.228 ЦК
України.

Оскільки відповідачем не надані
належні докази фіктивності
(нікчемності) укладених позивачем з
контрагентом СГ-ФО ОСОБА_3 правочину,
рішення суду про визнання його таким,
також не існує судових рішень, якими
контрагент позивача визнаний
фіктивним, а його установчі документи -
недійсними, суд першої інстанції
дійшов правильного висновку, що
відповідачем висновок про нікчемність
правочинів зроблений на припущеннях.

Матеріалами справи доведений факт
дійсного виконання позивачем та його
контрагентом господарської угоди,
позивач не мав підстав вважати
діяльність зазначеного контрагента
СГ-ФО ОСОБА_3 протиправною, так як на час
дії угоди контрагент позивача був
зареєстрований в установленому
порядку як платник ПДВ, мав право
виписувати та надавати податкові
накладні, не був виключений із Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців.

За таких обставин суд апеляційної
інстанції вважає, що позивач виконав
передбачені чинним податковим
законодавством умови щодо
підтвердження свого права на
податковий кредит та має документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту по операціям з
контрагентом СГ-ФО ОСОБА_3, а тому
висновки податкового органу щодо
збільшення платежу з податку на додану
вартість згідно податкового
повідомлення-рішення № від 01.03.2013
року за основним платежем 43 345,13 грн. - є
неправомірними.

Неправомірність визначення
відповідачем суми грошового
(податкового) зобов'язання за
наслідками перевірки обумовлює
відсутність правових підстав згідно
чинного податкового законодавства для
застосування штрафних санкцій у
розмірі 18 715,57 грн.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України, суд
першої інстанції правильно присудив з
Державного бюджету України на користь
позивача здійснені ним та
документально підтверджені судові
витрати в сумі 620,61грн.

Згідно ч.1 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу, а
суд згідно ст. 86 цього Кодексу оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Приймаючи до уваги викладене,
враховуючи те, що відповідачем не
доведено правомірність своїх дій та їх
відповідність нормам діючого
законодавства України , суд
апеляційної інстанції погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
визнання протиправними та скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення є законним та
обґрунтованим.

Доводами апеляційної скарги вказані
обставини не спростовуються.

За таких обставин суд вважає, що судом
першої інстанції в достатньому обсязі
з'ясовано обставини справи та ухвалене
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права і
підстави для його скасування відсутні.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, 205, 206 КАС
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Кіровоградської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 1 квітня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Т.С. Прокопчук

Суддя:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова