Справа № 820/9618/13-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р. Справа № 820/9618/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 13.11.2013р.
по справі № 820/9618/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Державної міграційної служби
України; третя особа - Головне
управління Державної міграційної
служби України в Харківської області
про скасування рішення та зобов'язання
вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, громадянин Сирійської
Арабської Республіки ОСОБА_1, звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
міграційної служби України, третя
особа - Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області, у якому просить
суд скасувати рішення Державної
міграційної служби України №573-13 від
17.09.2013р. та зобов'язати Державну
міграційну службу України переглянути
рішення про відмову ОСОБА_1 у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 13.11.2013р. у
задоволенні позову ОСОБА_1 до
Державної міграційної служби України,
третя особа - Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії було відмовлено у повному обсязі.

ОСОБА_1 не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подало апеляційну
скаргу, в якій просить суд скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.11.2013р.
та прийняти нову про задоволення
позовних вимог.

Обґрунтовуючи апеляційну скаргу
позивачем було вказано, постанова суду
першої інстанції є необґрунтованою,
незаконною і підлягає скасуванню.

Відповідач надав заперечення на
апеляційну скаргу, в яких виклав свій
погляд на обставини справи та зазначив,
що постанова суду першої інспекції є
законною та обґрунтованою, в зв'язку з
чим просить постанову суду першої
інстанції без змін, а апеляційну скаргу
без задоволення.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_1 є громадянином Сирії, що
підтверджується копією паспорту
(а.с.34-38).

Громадянин ОСОБА_1 30.05.2013 року звернувся
до Головного управління Державної
Міграційної служби України у
Харківській області із заявою про
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту, в якій
вказав, що не бажає повертатися до
країни його громадянства, оскільки там
склалася складна політична ситуація,
також він є військовозобов'язаним, але
в армії не служив, та по поверненню до
Сирії він повинен буде вступити до лав
армії та приймати участь у бойових діях
проти мирного населення, що
протиричить його релігіозним
переконанням. (а.с. 25-26).

Відповідно до п. 2 ст. 2, ст.ст. 5, 8 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту", на виконання
наказу МВС України від 07.09.2011 року №649
ГУ ДМСУ в Харківській області наказом
№147 від 30.05.2013 року заява ОСОБА_1 була
прийнята до попереднього розгляду (а.с.
52).

З ОСОБА_1 була проведена співбесіда
(а.с.68-73) та 14.06.2013 р. складено висновок
щодо прийняття рішення про оформлення
документів для вирішення питання щодо
визнання біженцем або особою, яка
потребує додаткового захисту (а.с.75-76).

Наказом ГУ ДМСУ в Харківській області
від 15.06.2013 року №167 прийнято рішення про
оформлення документів для вирішення
питання щодо визнання біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту гр. ОСОБА_1 (а.с.78).

Головним управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області складено висновок
від 16.08.2013 року, щодо відмови у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту гр. Сирії ОСОБА_1, у
зв'язку з відсутністю обґрунтованих
побоювань стати жертвою переслідувань
за ознакою національності,
віросповідання, громадянства та
належності до певної соціальної групи
або політичних переконань, загрози
його життю безпеці чи свободі в країні
походження, побоювання застосування
щодо смертної кари або виконання
вироку про смертну кару чи тортур,
нелюдського або такого, що принижує
гідність, поводження чи покарання, а
також на підставі того, що заявник не
навів вагомих свідчень щодо можливості
переслідування у Сирії (а.с.108-114).

Державною міграційною службою України
прийнято рішення від 17.09.2013 року про
відмову позивачу у визнанні біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту №573-13, оскільки відповідно до
абзацу 4 частини 1 статті 6 Закону
України "Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту", стосовно ОСОБА_1
встановлено, що умови, передбачені п.п.
1, 13 частини 1 статті 1 вказаного Закону,
відсутні (а.с.116).

Позивач не погоджуючись із рішенням
про відмову у визнанні його біженцем
або особою, яка потребує додаткового
захисту звернувся до суду із даним
адміністративним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволені позову, виходив з того, що
рішення Державної міграційної служби
України про відмову у визнанні
біженцем або особою, яка потребує
додаткового захисту гр. Сирії ОСОБА_1
прийнято згідно з вимогами діючого
законодавства, прийнято на підставі
повного і всебічного вивчення обставин
особової справи позивача та в межах
компетенції відповідача.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суду першої інстанції
враховуючи наступне.

Позивач, зазначає, зокрема, що він є
особою призовного віку. У нього була
оторочка від служби у армії, в зв'язку з
навчанням. На даний час він вже не
навчається, та по поверненню на
батьківщину його заберуть в армію. Там
йде війна, і він не бажає нікого
вбивати.

Пунктами 1 та 13 частини 1 статті 1 Закону
України «Про біженців та осіб, які
потребують додаткового або
тимчасового захисту» від 8 липня 2011
року № 3671-VI визначені критерії
віднесення особи до категорії біженців
чи осіб, які потребують додаткового або
тимчасового захисту.

Так, відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 1 вказаного
Закону біженець - особа, яка не є
громадянином України і внаслідок
обґрунтованих побоювань стати жертвою
переслідувань за ознаками раси,
віросповідання, національності,
громадянства (підданства), належності
до певної соціальної групи або
політичних переконань перебуває за
межами країни своєї громадянської
належності та не може користуватися
захистом цієї країни або не бажає
користуватися цим захистом внаслідок
таких побоювань, або, не маючи
громадянства (підданства) і
перебуваючи за межами країни свого
попереднього постійного проживання, не
може чи не бажає повернутися до неї
внаслідок зазначених побоювань.

Згідно п. 13 ч. 1 ст. 1 цього ж Закону особа,
яка потребує додаткового захисту, -
особа, яка не є біженцем відповідно до
Конвенції про статус біженців 1951 року і
Протоколу щодо статусу біженців 1967
року та цього Закону, але потребує
захисту, оскільки така особа змушена
була прибути в Україну або залишитися в
Україні внаслідок загрози її життю,
безпеці чи свободі в країні походження
через побоювання застосування щодо неї
смертної кари або виконання вироку про
смертну кару чи тортур, нелюдського або
такого, що принижує гідність,
поводження чи покарання.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
зазначені позивачем у матеріалах
особової справи факти не дають підстав
вважати, що він переслідувався в Сирії.
Позивач не був причетний до подій,
через які б мали обґрунтований страх
утисків, переслідувань, погроз,
нелюдського поводження, чи
дискримінації.

Проте, суд апеляційної інстанції
наголошує, що в рішенні відповідача
відсутні доводи, які б спростували
можливість стати жертвою
переслідувань в разі повернення
позивача до Сирії, в зв'язку з чим
порушена ст. 3 Європейської конвенції
про права людини, яка забороняє
вислання осіб у країну, де вони можуть
зазнати переслідувань, тортур,
нелюдського або такого, що принижує
гідність, поводження.

Так, зокрема, у грудні 2012 року
Управління Верхового Комісара ООН
опублікувало Рекомендації УВКБ ООН з
питань міжнародного захисту стосовно
осіб, що залишають Сирійську Арабську
Республіку, в яких зазначається, що
Міжнародний Комітет Червоного Хреста
вважає конфлікт у Сирії збройним
конфліктом не міжнародного характеру.
У документі наводяться подробиці
впливу конфлікту на гуманітарну
ситуацію та ситуацію з правами людини,
зокрема, дітей та палестинських
біженців. У результаті напруженої
ситуації, що склалася у Сирії, УВКБ ООН
вважає, що більшість її громадян, які
звертаються за міжнародним захистом,
відповідають критеріям поняття
«біженець» за Конвенцією про статус
біженців 1951 року, інші мають право на
додатковий захист.

Крім того, 22 жовтня 2013 року Управління
Верхового Комісара ООН опублікувало
оновлену редакцію документа
«Рекомендації УВКБ ООН з питань
міжнародного захисту стосовно осіб, що
залишають Сирійську Арабську
Республіку» зі змісту якого
вбачається, що після опублікування
попередньої редакції вказаних
Рекомендацій збройний конфлікт в Сирії
продовжує загострюватися, в результаті
чого вибухнула масштабна гуманітарна
криза. Крім того, УВКБ ООН, як і раніше
наголошує, що більшість громадян Сирії,
які звертаються за міжнародним
захистом, відповідають критеріям
поняття «біженець» за Конвенцією про
статус біженців 1951 року, інші мають
право на додатковий захист. Також, у
документі дається перелік вразливих
груп осіб, серед яких, зокрема, особи, що
ухиляються від військової служби,
палестинські біженці, групи
національних меншин.

Таким чином, на теперішній момент та на
момент звернення за наданням статусу в
країні громадянського походження
позивача склалася небезпечна для життя
ситуація, яка цілком обґрунтовано
викликає побоювання за життя та
можливі переслідування.

Європейський суд з прав людини у справі
«Суфі і Елмі проти Сполученого
Королівства» (8319/07 та 11449/07) зазначив, що
повернення особи у ситуацію
громадянської війни може складати
загрозу тортур, нелюдського або такого,
що принижує гідність, поводження чи
покарання (п.п. 217-241). Суд зазначив, що
критеріями для оцінки
інтенсивності/напруженості загального
насилля в країні з військовим
конфліктом є: чи сторони конфлікту
використовують методи або тактики
війни, які збільшують ризик втрат серед
цивільного населення або які були
безпосередньо спрямовані проти
цивільного населення; чи використання
таких методів та/або тактик
застосовувались усіма сторонами
конфлікту; чи конфлікт був
локалізованим чи всеохоплюючим;
кількість осіб, яких було вбито,
поранено або які буди переміщені в
результаті боротьби.

Отже, ситуації в Сирії за інтенсивністю
та напруженістю становить ризик для
людини, яку висилають в цю країну. Так,
сторони конфлікту використовують
методи та тактики війни, які збільшують
ризик втрат серед цивільного
населення.

Водночас, відповідачем взагалі не
взято до уваги інформацію по країні
походження позивача. Зокрема, того
факту, що на теперішній час в Сирії
триває громадянська війна,
систематично порушуються права людини
та основні свободи, які здійснюються
сирійською владою та різними
недержавними угрупованнями.

Безпідставним є висновок відповідача
про те, що позивач не пов'язує свої
особисті проблеми з загальними
проблемами в аспекті критичного стану
в Сирії, оскільки позивач мотивував
своє звернення до влади України за
захистом саме побоюваннями
повертатися у країну громадянської
належності.

Крім того, спростовуючи доводи
відповідача, колегія суддів наголошує,
що ситуація виникнення цілком
обґрунтованих побоювань
переслідування може скластися як під
час знаходження людини у країні свого
походження (у цьому випадку особа
залишає країну у пошуках притулку), так
і під час знаходження людини в Україні,
через деякий час після від'їзду з
країни походження (тобто, ситуація в
країні походження змінилася після
від'їзду, породжуючи серйозну
небезпеку для заявника), або може
ґрунтуватися на діях самого заявника
після його від'їзду, коли повернення до
країни походження стає небезпечним.
Таке цілком обґрунтоване побоювання
повинно бути на цей час.

Таким чином, формальне ставлення з боку
відповідача до перевірки усіх
обставин, викладених позивачем
порушило принцип рівності перед
законом, що призвело до прийняття
противоправного рішення про відмову
ОСОБА_1 у визнанні біженцем або особою,
яка потребує додаткового захисту.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про
правомірність прийнятого рішення
Державної міграційної служби України
№573-13 від 17.09.2013р.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Підстави для скасування судового
рішення та ухвалення нового
закріпленні в ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи, що суд першої інстанції
допустив порушення норм матеріального
та процесуального права, неповно
з'ясував обставини, що мають значення
для правильного вирішення спору, дав
неналежну оцінку доказам, а його
висновки не відповідають фактичним
обставинам справи, колегія судів
вважає за необхідне, відповідно до ч. 2
ст. 205 Кодексу адміністративного
судочинства України, скасувати
постанову суду першої інстанції та
ухвалити нову постанову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст.
198, ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 13.11.2013р. по
справі № 820/9618/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позовні
вимоги ОСОБА_1 до Державної
міграційної служби України; третя
особа - Головне управління Державної
міграційної служби України в
Харківської області про скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії - задовольнити.

Скасувати рішення Державної
міграційної служби України №573-13 від
17.09.2013р.

Зобов'язати Державну міграційну службу
України переглянути рішення про
відмову ОСОБА_1 у визнанні біженцем або
особою, яка потребує додаткового
захисту.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П’янова Я.В.