Справа № 804/14322/13-а
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В. при
секретаріЛегкій Ю.Г. за участю:
позивача відповідача Хорунженко В.С.
Гагарського А.П. розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "НВП
"Дніпрогазсервіс" до Криворізької
центральної об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправними та скасування
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство «Дніпрогазсервіс» до
Криворізької центральної об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
позивач просить визнати протиправним
та скасувати податкове
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що Криворізькою центральною
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області проведено позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю
науково-виробниче підприємство
«Дніпрогазсервіс» з питань дотримання
вимог податкового законодавства
України під час здійснення
взаємовідносин з ТОВ «Інсел» з 01.01.2013р. -
31.07.13р., за результатами якої складено
акт від 08.10.2013 року №640/22-01/35113172. На
підставі акту перевірки винесено
від 21.10.2013 року, яким визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 1072752,00 грн.
Позивач вважає висновки податкового
органу в акті перевірки безпідставними
та необґрунтованими, а тому винесене
податкове повідомлення-рішення
підлягає скасуванню.
Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки податковий орган прийшов до
висновків щодо порушення позивачем
податкового законодавства, які є
обґрунтованими та підтверджені
письмовими доказами, а тому
Криворізька центральна об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
прийнятті оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. На підставі
вищенаведеного, просить суд у
задоволенні позову відмовити у повному
В судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги,
просив позов задовольнити, з підстав
зазначених у позовній заяві.
Представник відповідача у судовому
засіданні позов не визнав, у
задоволенні позову просив відмовити.
Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що Криворізькою
центральною об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
позапланову невиїзну перевірку
Товариства з обмеженою
відповідальністю науково-виробниче
підприємство «Дніпрогазсервіс» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України під час
здійснення взаємовідносин з ТОВ
«Інсел» з 01.01.2013р. - 31.07.13р.
Перевіркою встановлені порушення п.44.1
ст. 44, ст.. 185, 198.1, п.198.3, п.198.4, ст.198
Податкового кодексу України від 02
грудня 2010 року № 2755-VI (зі змінами та
доповненнями) Податкового кодексу
України, ст.1, п.2 ст.3, ст.4, п.6 ст.8, п. 1 та п.
2 статті 9 Закону України від 16.07.1999р.
№996-XIV «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», пункту
2 „Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.95 №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.95 за
№168/704 підприємством завищено
податковий кредит на суму 715167,43 грн., в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 715167,43
грн., а саме: березень 2013 року на суму 102
628,52 грн., квітень 2013 року на суму 166 895,99
грн., травень 2013 року на суму 215 232,53 грн.,
червень 2013 року на суму 230410,38 грн.
За результатами перевірки складено Акт
від 08.10.2013 року №640/22-01/35113172 на підставі
якого винесено винесено податкове
року, яким визначено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 1072752,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи,
відповідно до агенського договору від
01.03.13 №6 ТОВ «НВП «Дніпрогазсервіс»
(Принципал), в особі директора Каспіна
Павла з однієї сторони та ТОВ «Інсел»
(Комерційний агент) в особі директорі
Бірюкова О.В., з другої сторони уклали
агентський договір про наступне:
Комерційний агент в порядку та на
умовах, визначених цим Договором та
чинним в Україні законодавством, за
агенську винагороду зобов'язується
надавати Принципалу послуги з
підтримки договірних відносин
визначених даним договором шляхом
посередництва в інтересах Принципала.
Відповідно агенського договору від
01.03.13 № 7 ТОВ «НВП «Дніпрогазсервіс»
(Принципал), в особі директора Каспіна
Павла з однієї сторони та ТОВ «Інсел»
(Комерційний агент) в особі директора
Бірюкова О.В., з другої сторони уклали
агентський договір про наступне:
Комерційний агент в порядку та на
умовах, визначених цим Договором та
чинним в Україні законодавством, за
агенську винагороду зобов'язується
надавати Принципалу послуги з
підтримки договірних відносин
визначених даним договором шляхом
посередництва в інтересах Принципала.
Перевіркою встановлено, що ТОВ
«Компанія «Інсел» на адресу ТОВ «НВП
«Дніпрогазсервіс» виписано (оформлено)
первинні документи, що підтверджується
актом перевірки (стор.4-9) та матеріалами
справи.
Сума податку на додану вартість по
вищезазначених податкових накладних
включено до податкового кредиту в
березні - червні 2013 року у сумі 715167,43
грн., а саме: березень 2013р. - 102628,52 грн.,
квітень - 166895,99 грн., травень 2013р. - 215232,53
грн., червень 2013р. - 230410,38 грн.,
відповідає даним додатку №5
«Розшифровка податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
Як вбачається з акту перевірки,
підставою для встановлення порушень з
боку позивача стало те, що Криворізькою
центральною об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
перевірці використано акт перевірки, а
саме: акт № 7250/224/34656476 від 28 грудня 2012
року про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання вимог податкового
законодавства України ТОВ "Лігран", в
якому зазначено, що на підставі довідки
за № 4763/10/04-051 від 05.03.2013 року, виданої
ДПІ у Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська, старшим державним
ревізором-інспектором відділу
перевірок з окремих питань Селезньовим
В'ячеславом Володимировичем згідно із
п.73.5 ст.73 Податкового кодексу України
здійснено відповідні заходи з метою
проведення зустрічної звірки ТОВ
питань фінансово-господарських
відносин за період січень - липень 2013
року та встановлено, що проведеною
звіркою неможливо підтвердити
реальність проведених господарських
відносин з урахуванням їх виду, обсягу,
якості та розрахунків з покупцями у
січні - липні 2013 року, в частині
реалізації товарів (робіт, послуг),
попередньо придбаних ТОВ «КОМПАНІЯ
контрагентів - постачальників у січні -
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового Кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV)
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV
передбачені обов'язкові реквізити, які
мають містити первинні та зведені
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення)
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників. Забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких позивачем
задекларовано грошові зобов'язання з
податку на додану вартість (договір,
податкові накладні, видаткові
накладні, платіжні доручення,
товарно-транспортні накладні).
Складені контрагентом податкові
накладні відповідають вимогам
законодавства України стосовно форми і
порядку їх оформлення, що не
заперечується матеріалами перевірки.

Таким чином, зобов'язання контрагентів
позивача не спричиняють
цивільно-правових чи податкових
наслідків для позивача, так само
позивач не може нести відповідальність
за будь-які порушення законодавства
вчинені його контрагентами.

Крім того, податковим органом в акті
перевірки зазначено, що правочини
відповідно до положень Цивільного
кодексу України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 та 5 статті 203 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу
України зазначено, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним, тобто
презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є лише
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

В постанові Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
зазначено перелік правочинів, які є
нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтею
228 ЦК:

правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина;

правочини, спрямовані на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31.01.2011 року №
14/11 у справі за позовом закритого
акціонерного товариства «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що «чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Верховний Суд України у вказаному
рішенні також наголосив, що такий
висновок «узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності».

Також суд звертає увагу на рішення
Європейського Суду з прав людини від 9
січня 2007 року, про порушення Україною
статті 1 Першого протоколу у справі
«Інтерсплав проти України».

Так, у п. 37 рішення вказується: «Заявник
стверджував, що він сплачував податки
відповідно до Закону і ці платежі
перевірялись декілька разів
державними органами. Він зазначив, що
він не несе відповідальності за
діяльність інших компаній, у яких він
купував металевий брухт, ціна на який
включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це
ПДВ покладався на ці компанії, а не на
заявника. Заявник підкреслив, що він не
мав ні компетенції, ні можливості
контролювати господарську діяльність
інших підприємств і ситуація, на яку
посилається Уряд, вказує на
незадовільну діяльність податкових
органів, за які заявник не повинен
нести відповідальність. Він далі
підкреслював, що численні перевірки
його діяльності які здійснювалися
податковими органами, не виявили
порушень, на підставі яких останні
могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п. 38 рішення зазначено:
«На думку Суду, коли державні органи
володіють будь-якою інформацією про
зловживання в системі відшкодування
ПДВ, що здійснюються конкретною
компанією, вони можуть вжити
відповідних заходів для запобігання
або усунення таких зловживань. Суд,
однак, не може прийняти зауваження
Уряду щодо загальної практики з
відшкодування ПДВ за відсутності
будь-яких ознак, які б указували на те,
що заявник був безпосередньо залучений
до таких зловживань».

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку щодо задоволення позовних
вимог.

Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення №
від 21.10.13р., винесене Криворізькою
центральною об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "НВП
"Дніпрогазсервіс" судовий збір у
розмірі 458,81 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
12 лютого 2014 року

Суддя О.В. Єфанова