Справа № 2а-8703/12/2670
Суддя: Федотов І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2а-8703/12/2670
Головуючий у 1-й інстанції: Головань
О.В. Суддя-доповідач: Федотов І.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого - судді Федотова І.В.,

суддів - Ісаєнко Ю.А. та Епель О.В.,

при секретарі - Трегубенко Є.А.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
України на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 серпня 2012 року у справі за
адміністративним позовом Державної
фінансової інспекції України до
управління Державної автомобільної
інспекції Міністерства внутрішніх
справ України про зобов'язання вчинити
певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

Державна фінансова інспекція України
(далі - позивач) звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
управління Державної автомобільної
інспекції Міністерства внутрішніх
справ України (далі - відповідач) про
зобов'язання управління Державної
автомобільної інспекції Міністерства
внутрішніх справ України виконати
вимогу Державної фінансової інспекції
України від 12 січня 2012 року № 08-17/51
шляхом відшкодування шкоди в розмірі
1278200 грн. за рахунок винних осіб в
порядку, визначеному статтями 130-136
Кодексу законів про працю України.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 серпня 2012 року у задоволенні
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23 серпня 2012 року та ухвалити нову про
задоволення адміністративного позову.
На думку апелянта, зазначену постанову
суду прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
сторін, які з'явились в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду першої
інстанції - скасуванню, з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, між
Департаментом Державної автомобільної
інспекції (далі - ДАІ) МВС України та
закритим акціонерним товариством (далі
- ЗАТ) «ІНКОМ» було укладено договір від
12 серпня 2009 року №2К/7, згідно з яким ЗАТ
«ІНКОМ» як виконавець за завданням
Департаменту ДАІ МВС України
зобов'язується в порядку та на умовах,
встановлених договором, розробити
робочий проект системи реєстрації,
обліку та контролю транспортних
засобів, їх власників та
адміністративних правопорушень у
сфері забезпечення безпеки дорожнього
руху ДАІ МВС України, впровадити
центральний рівень підсистеми
«Адмінпрактика» АСРОК ТЗ ДАІ,
інтегрувати та налаштувати реплікації
підсистеми «Адмінпрактика» АСРОК ТЗ
ДАІ між ДДАІ (ЦБДР та АС) та УДАІ ГУМВС
України в м. Києві.

На підставі постанови Апеляційного
суду міста Києва від 14 жовтня 2011 року №
01-8813-ПП та направлень від 18 жовтня 2011
року №№ 60-62, відповідними посадовими
особами Державної фінансової
інспекції України було проведено
позапланову ревізію окремих питань
фінансово-господарської діяльності
управління Державної автомобільної
інспекції Міністерства внутрішніх
справ України за період з 01 серпня 2009
року по 01 жовтня 2011 року, за
результатами якої складено акт від 23
листопада 2011 року № 08-21/5.

Згідно з висновками зазначеного акту
перевірки, Державною фінансовою
інспекцією України було виявлено
збитки позивача у розмірі 1 278 200 грн.,
завдані внаслідок невиконання ЗАТ
«ІНКОМ» вимог пункту 1 статті 629,
частини 1 статті 610 Цивільного кодексу
України та вимог пунктів 1.1.2, 1.1.3
договору від 12 серпня 2009 року № 2К/7.

На підставі та на виконання висновків
акту перевірки від 23 листопада 2011 року
№08-21/5 позивачем було винесено вимогу
від 12 січня 2012 року № 08-17/51, якою на
відповідача покладено зобов'язання
відшкодувати за рахунок винних осіб у
порядку, визначеному статтями 130-136
Кодексу законів про працю України,
шкоду в розмірі 1278200 грн.

Колегія суддів встановила, що
відмовляючи у задоволенні
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що під час
проведення ревізії позивачем не
перевірялося фактичне виконання
відповідачем та його контрагентом
договірних зобов'язань, на підставі
яких управлінням Державної
автомобільної інспекції Міністерства
внутрішніх справ України було
витрачено 1278200 грн., а також з того, що
спірна вимога не містить переліку
винних посадових осіб, що у своїй
сукупності, на думку суду першої
інстанції, є підставою для відмови у
задоволенні позову.

Однак, колегія суддів не може
погодитися з такими висновками суду
першої інстанції, з огляду на наступне.

Спірні правовідносини регулюються
Конституцією України, нормами Закону
України «Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні»
(далі - Закон № 2939-ХІІ), Порядком
проведення інспектування Державною
фінансової інспекцією, її
територіальними органами,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 20 квітня 2006 року
№ 550 (далі - Порядок № 550).

Так, частиною 2 статті 19 Конституції
України регламентовано, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частин 1, 2, 4 статті 2
Закону № 2939-ХІІ, головним завданням
державної контрольно-ревізійної
служби є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Перевірка державних закупівель
полягає у документальному та
фактичному аналізі дотримання
підконтрольними установами
законодавства про державні закупівлі
та проводиться органами державної
контрольно-ревізійної служби на всіх
стадіях державних закупівель.

Аналогічні правові приписи закріплені
в пункті 2 Порядку № 550.

Згідно з пунктом 7 статті 10 Закону №
2939-ХІІ, головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах, зокрема, надається
право пред'являти керівникам та іншим
службовим особам підконтрольних
установ, що ревізуються, вимоги щодо
усунення виявлених порушень
законодавства з питань збереження і
використання державної власності та
фінансів.

У частині 2 статті 15 Закону № 2939-ХІІ
закріплено, що законні вимоги
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби є
обов'язковими для виконання службовими
особами об'єктів, що ревізуються.

Пунктом 10 статті 10 Закону № 2939-ХІІ
закріплено, що головному
контрольно-ревізійному управлінню
України, контрольно-ревізійним
управлінням в Республіці Крим,
областях, містах Києві і Севастополі,
контрольно-ревізійним підрозділам
(відділам, групам) у районах, містах і
районах у містах надається право
звертатися до суду в інтересах держави,
якщо підконтрольною установою не
забезпечено виконання вимог щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Отже, з викладених законодавчих
положень вбачається, що законодавством
встановлений порядок проведення
перевірок органами Державної
фінансової інспекції України та
регламентовано право зазначеного
суб'єкта владних повноважень на
проведення претензійно-позовної
роботи із підконтрольними установами,
якими не було виконано вимог Державної
фінансової інспекції України щодо
усунення виявлених ревізією порушень
законодавства з питань збереження і
використання активів.

Таким чином, єдиною правовою підставою
для покладення на підконтрольну
установу зобов'язання виконати вимогу
Державної фінансової інспекції
України щодо усунення виявлених
порушень законодавства у примусовому
порядку шляхом ухвалення відповідного
судового рішення є наявність
сукупності наступних умов: 1) звернення
Державної фінансової інспекції
України з адміністративним позовом до
суду; 2) наявність невиконаної у
добровільному порядку вимоги
зазначеного суб'єкта владних
повноважень, яка не визнавалася
протиправною та не скасовувалася в
адміністративному або судовому
порядку.

При цьому, колегія суддів вважає
доцільним та необхідним дослідити
обставини, які стали підставою для
винесення позивачем спірної вимоги, -
факт невиконання контрагентом
відповідача - ЗАТ «Інком» частини робіт
за спірним договором від 12 серпня 2009
року № 2К/7 на загальну суму 1278200 грн., що
підтверджується висновком Київського
науково-дослідного інституту судових
експертиз від 18 листопада 2011 року №
11928/11-36, відомостями, установленими
Державною фінансовою інспекцією в ході
проведення зустрічної звірки в Центрі
безпеки дорожнього руху та
автомобілізованих систем (далі - ЦБДР
та АС), який є структурним підрозділом
відповідача, а також актами
прийому-передачі виконаних робіт за
спірним договором.

Проведення ґрунтовного аналізу
зазначених матеріалів справи, а також
первинної документації, складеної на
підставі та на виконання сторонами
договору від 12 серпня 2009 року № 2К/7,
зокрема, специфікацій товарів та робіт,
платіжних доручень, актів
прийому-передачі, прибуткових та
видаткових накладних, зведених
переліків вартості товарів і робіт,
калькуляцій, надає підстави
стверджувати, що у даному випадку не
вбачається реальність виконання
контрагентом відповідача робіт з
установлення програмного забезпечення
шляхом впровадження центрального
рівня підсистеми «Адмінпрактика»,
навчання працівників користування нею
та передання прав перегляду і паролів
адміністратора баз даних АІС
«Адмінпрактика» працівникам ЦБДР та
АС, що у своїй сукупності обумовлює
завдання шкоди управлінню Державної
автомобільної інспекції Міністерства
внутрішніх справ України у розмірі 1278200
грн. через здійснення відповідачем
необґрунтованих витрат.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що у пункті 10.2 спірного договору
вказано термін його дії до 31 грудня 2009
року, що у сукупності зі складеними
актами прийому-передачі, свідчить про
завершення правовідносин між
контрагентами за даним договором за
відсутності факту виконання ними своїх
зобов'язань у повному обсязі.

Таким чином, оскільки у даному випадку
вбачається необґрунтоване витрачання
коштів державною установою, що
призвело до завдання їй збитків у
розмірі 1278200 грн., відсутні жодні
відомості щодо проведення управління
Державної автомобільної інспекції
Міністерства внутрішніх справ України
претензійно-позовної роботи із ЗАТ
«Інком» або відомості щодо скасування
спірної вимоги в адміністративному чи
судовому порядку, а також встановлено
факт невиконання відповідачем вимоги
Державної фінансової інспекції
України від 12 січня 2012 року № 08-17/51 у
добровільному порядку, то суд
апеляційної інстанції приходить до
висновку про наявність достатньої
правової підстави для задоволення
адміністративного позову шляхом
зобов'язання управління Державної
автомобільної інспекції Міністерства
внутрішніх справ України виконати
вимогу Державної фінансової інспекції
України від 12 січня 2012 року № 08-17/51,
здійснивши відшкодування шкоди в
розмірі 1278200 грн. за рахунок винних осіб
в порядку, визначеному статтями 130-136
Кодексу законів про працю України.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає помилковими висновки суду
першої інстанції щодо
необґрунтованості позовних вимог.

Таким чином, судова колегія приходить
до висновку, що судом першої інстанції
було неповно з'ясовано обставин, що
мають значення для справи та
неправильно застосовано норми
матеріального права, що обумовлює
необхідність скасування постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23 серпня 2012 року.

Відповідно до статті 202 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення,
зокрема, є неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справ
та порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

З огляду на це, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції
України - задовольнити, а постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23 серпня 2012 року -
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити адміністративний
позов в повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 159, 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
212, 254 КАС України, судова колегія,

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції України
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23 серпня 2012 року
скасувати.

Ухвалити нову постанову, якою
адміністративний позов Державної
фінансової інспекції України до
управління Державної автомобільної
інспекції Міністерства внутрішніх
справ України про зобов'язання вчинити
певні дії задовольнити.

Зобов'язати управління Державної
автомобільної інспекції Міністерства
внутрішніх справ України виконати
вимогу Державної фінансової інспекції
України від 12 січня 2012 року № 08-17/51
шляхом відшкодування шкоди в розмірі
1278200 грн. за рахунок винних осіб в
порядку, визначеному статтями 130-136
Кодексу законів про працю України.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст постанови виготовлено
31.03.2014 року.

Головуючий суддя

Федотов І.В.

Судді:

Ісаєнко Ю.А.

Епель О.В.