Справа № 2а-4496/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Справа № 79513/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші Івано-Франківської
області на постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 10
травня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші Івано-Франківської
області про стягнення підвищення до
пенсії як дитині війни,-

В С Т А Н О В И В:

21.03.2011 року (шляхом подачі
адміністративного позову в поштове
відділення) позивач - ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
Івано-Франківської області, в якому
просить визнати відмову відповідача
щодо нарахування і виплати
недоплаченої їй державної соціальної
допомоги як дитині війни, 30% надбавки до
пенсії з 01.09.2010 року по теперішній час
незаконною; зобов'язати відповідача
виплати в повному обсязі недоплачену
їй, як дитині війни, щомісячну державну
соціальну 30% надбавку, що передбачена
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з 01.09.2010 року по
теперішній час.

Ухвалою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 8
квітня 2011 року позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші Івано-Франківської області
про стягнення підвищення до пенсії як
дитині війни в частині вимог за період
з 01.04.2010 року по 19.09.2010 року залишено без
розгляду.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 10
травня 2011 року позов задоволено.
Визнано дії управління Пенсійного
фонду України в м. Калуші
Івано-Франківської області щодо не
нарахування та невиплати в повному
обсязі за період з 19.09.2010 року на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум -
протиправними. Зобов'язано управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
Івано-Франківської області
нараховувати та виплатити з 19.09.2010 року
по 19.03.2011 року ОСОБА_1 підвищення пенсії
в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком, передбачене ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», з
врахуванням ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.
Постанову звернено до негайного
виконання.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. У
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 10
травня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити
позивачу у задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз.1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом.
Питання, пов'язані з підвищенням
розміру пенсії чи державної соціальної
допомоги, яка виплачується замість
пенсії відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», слід вирішувати шляхом
внесення змін до цього Закону.
Законодавством не визначено, які
органи повинні виплачувати підвищення
розміру пенсії, за рахунок яких коштів
і джерел, в якому порядку і яким чином
обчислювати даний розмір.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування,

їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції лише частково
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, що стверджується
пенсійним посвідченням позивача. У
Законі України «Про соціальний захист
дітей війни» визначено, що державні
соціальні гарантії дітям війни,
встановлені цим Законом, не можуть бути
обмежені або скасовані іншими
нормативно-правовими актами.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
позовом лише 21.03.2011 року (згідно
поштового штампу на конверті).

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
при зверненні до суду позивачем
пропущено шестимісячний строк
звернення до суду, передбачений ч.2 ст.99
КАС України та не наведено поважних
причин його пропуску.

Відповідно до ст.100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів справи не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із вищевказаним позовом, відсутність
поважних причин для поновлення строку,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
позивача про зобов'язання провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за 20.09.2010 року необхідно
залишити без розгляду.

Стосовно позовних вимог позивача щодо
здійснення нарахування та виплати
недоплаченого підвищення до пенсії за
2010-2011роки, суд апеляційної інстанції
вважає, що такі підлягають задоволенню,
так як Законами України "Про Державний
бюджет на 2010-2011 роки" дію ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" не зупинено. Відповідно до
Законів України "Про Державний бюджет
на 2010-2011 роки" розміри державних
соціальних гарантій на 2010-2011 роки, що
визначаються залежно від прожиткового
мінімуму, встановлюються відповідними
законами України, цим Законом, та
нормативно-правовими актами Кабінету
Міністрів України.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
за період з 21.09.2010 року по 21.03.2011 року суд
апеляційної інстанції не вбачає.

Доводи відповідача про те, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз.1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, тому
цей розмір не може застосовуватись для
інших розрахунків (доплат, підвищень,
дотацій, надбавок), є безпідставними,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення розміру пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику суду як
джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав
людини в рішенні від 08.11.2005 року у
справі Кечко проти України, заява №
63134/00, в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати
своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в
законодавство. Однак, якщо чинне
правове положення передбачає виплату
певних надбавок, і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними (п. 23
Рішення). Згідно з п. 26 даного Рішення
Суд не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

З врахуванням зазначеної вище позиції
Європейського суду з прав людини,
посилання відповідача на відсутність
відповідних асигнувань з державного
бюджету України на дані виплати суд
апеляційної інстанції не приймає.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Оскільки функцію з призначення,
нарахування та виплати підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги здійснює
Пенсійний фонд України в особі
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші Івано-Франківської області,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ст. 195, п.3 ч.1 ст.197, п.3 ч.1 ст.198,
п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
Івано-Франківської області
задовольнити частково.

Постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 10
травня 2011 року у справі №2а-4496/11
скасувати та прийняти нову постанову,
якою адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити.

Адміністративний позов в частині
позовних вимог про зобов'язання
провести нарахування та виплату
підвищення до пенсії відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за 20.09.2010 року - залишити
без розгляду.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
Івано-Франківської області щодо не
нарахування та невиплати ОСОБА_1
щомісячного підвищення до пенсії як
дитині війни в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 21 вересня 2010
року по 21 березня 2011 року з врахуванням
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Зобов'язати управління управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші
Івано-Франківської області нарахувати
та виплатити ОСОБА_1 щомісячне
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 21 вересня 2010 року по 21 березня
2011 року з врахуванням ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», та
виплачених сум.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник