Справа № 2а-1570/342/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"05" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/22504/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Лосєва А.М., Бившевої
Л.І., Кошіля В.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Південної митниці

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.05.2011

та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 06.03.2012

у справі № 2а-1570/342/2011

за позовом Державного
підприємства «Одеський морський
торговельний порт»

до Південної митниці

про скасування
податкових повідомлень,

В С Т А Н О В И В:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18.05.2011,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 06.03.2012, задоволено позовні вимоги
Державного підприємства «Одеський
морський торговельний порт» (надалі -
позивач, ДП «Одеський морський
торговельний порт») до Південної
митниці (надалі - відповідач) про
скасування податкових повідомлень від
29.09.2010 № 203 та № 204.

Вважаючи, що рішення судів попередніх
інстанцій прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України із
касаційною скаргою, у якій просить
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від
18.05.2011 та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2012 і
постановити нове рішення про відмову у
задоволенні позову в повному обсязі.

Позивач надав письмові заперечення на
касаційну скаргу, в яких наводить
доводи законності та обґрунтованості
оскаржуваних судових рішень.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДП «Одеський морський
торговельний порт» 02.10.2009, відповідно
до п.2 Постанови Кабінету Міністрів
України від 16.05.1996 № 536 «Про реалізацію
вантажів, що знаходяться у морських
торговельних портах і на припортових
залізничних станціях понад
установлені терміни», звернулося до
голови Одеської обласної державної
адміністрації, голови Обласної комісії
з питань вилучення та реалізації
вантажів, які зберігаються понад
установлені терміни в морських
торгівельних портах з
листом-повідомленням про наявність у
порту таких вантажів станом на 27.08.2009.

Обласною комісією після розгляду
звернення позивача 03.11.2009 складено акт
№ 54 про вилучення та передачу
позивачеві для подальшої реалізації
вантажу, зокрема: вантажу
електролампочок без цоколю.

10.02.2010 експертом Одеської регіональної
торгово-промислової палати проведено
експертне дослідження та визначено код
товару: 8539 - електричні лампи
розжарювання або газорозрядні,
включаючи лампи герметичні
спрямованого світла, ультрафіолетові
або інфрачервоні лампи, дугові лампи:
8539 90 - частини: 8539 90 90 00 - інші.

26.03.2010 згідно додатку № 54/19 до акта від
03.11.2009 № 54 погоджено результати
цінової експертизи вилученого та
переданого ДП «Одеський морський
торговельний порт» вантажу
(електролампочки без цоколя) та
дозволено його реалізацію.

01.06.2010 вантаж заявлено до митного
оформлення за ВМД (ІМ 40) № 500060701/2010/009079,
у графі 31 якої зазначено «Залежаний
вантаж. Частини електричних ламп
розжарювання загального призначення.
Запасні скляні колби з стеблом,
провідниками з однорідною
вольфрамовою ниткою, тримачами, без
цоколя, прозорі, потужністю 25 W, 60 W, 75 W,
та 100 W. Всього 225 000 шт. Країна
виробництва невідома. Торгівельна
марка відсутня». В графі 33 зазначено
код товару 8539 90 90 00.

Зазначена ВМД прийнята до митного
оформлення за заявленими
декларантом-позивачем даними щодо
вантажу. Товар, який пройшов митний
контроль, випущено митним органом у
вільний обіг відповідно до вибраного
декларантом митного режиму (ІМ -40).

В акті камеральної перевірки
зазначено, що товар, задекларований за
ВМД (ІМ 40) № 500060701/2010/009079 у товарній
підкатегорії УКТЗЕД 8539 90 90 00, повинен
класифікуватися у товарній
підкатегорії УКТЗЕД 8539 22 90 10 зі
ставкою ввізного мита - 10 %.

На підставі акта камеральної перевірки
від 09.09.2010 № к/0016/10/500000000/1125666
відповідачем прийнято податкові
повідомлення від 29.09.2010 № 203 та № 204 про
нарахування сум податкового
зобов'язання:

- по сплаті ввізного мита у розмірі 22
242,99 грн., в тому числі: 21 183,80 грн. -
основний платіж, 1059,19 грн. - штрафні
санкції;

- по сплаті податку на додану
вартість у розмірі 4 448,60 грн., в тому
числі: 4 236,76 грн. - основний платіж, 211,84
грн. - штрафні санкції.

Скасовуючи спірні податкові
повідомлення, суди попередніх
інстанцій дійшли висновку, що
відповідачем-суб'єктом владних
повноважень не надано доказів того, що
товар, задекларований за ВМД (ІМ 40) №
500060701/2010/009079, має основну властивість
комплектного чи завершеного виробу,
внаслідок чого має класифікуватись у
товарній підкатегорії УКТЗЕД 8539 22 90 10.

Переглянувши судові рішення у межах
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги, з огляду на наступне.

Так, нормами п. 35 Митного кодексу
України зазначено, що пропуск товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України - це дозвіл митного
органу на переміщення товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України з урахуванням заявленої
мети такого переміщення після
проведення митних процедур, пов'язаних
відповідно до пункту 19 тієї самої
статті зі здійсненням митного контролю
за переміщенням товарів і транспортних
засобів через митний кордон України,
митного оформлення цих товарів і
транспортних засобів, а також із
справлянням передбачених законом
податків і зборів.

За змістом п. 10.3 ст. 10 Закону України
від 03.04.1997 № 168/97-ВР «Про податок на
додану вартість» платники податку, які
імпортують товари (супутні послуги) на
митну територію України для їх
використання або споживання на митній
території України, відповідають за
дотримання правил надання інформації
для розрахунку бази оподаткування
(суми податку, належного до сплати)
митним органам.

Відповідно до пп. 4.2.1 п. 4.2 ст. 4 Закону
України від 21.12.2000 № 2181-III «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами», якщо згідно з
нормами цього пункту сума податкового
зобов'язання розраховується
контролюючим органом, платник податків
не несе відповідальності за
своєчасність, достовірність та повноту
нарахування такої суми, проте несе
відповідальність за своєчасне і повне
погашення нарахованого податкового
зобов'язання та має право на оскарження
цієї суми у порядку, встановленому цим
Законом.

За змістом ст. 313 Митного кодексу
України класифікація товарів, тобто
віднесення товарів до класифікаційних
групувань, зазначених в УКТЗЕД, є
виключною компетенцією митних органів.

Таким чином, якщо митні органи,
приймаючи вантажні митні декларації,
віднесли товар до певного коду
товарної номенклатури та пропустили
товар на митну територію України (після
сплати імпортером передбачених
законом податків і зборів), то в
подальшому вони не мали правових
підстав для прийняття податкових
повідомлень про донарахування
податкових зобов'язань у зв'язку з
виявленням помилки стосовно
класифікації товару, зокрема, з
посиланням на результати камеральної
перевірки та на положення підпункту
«в» пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», дія
якого не поширюється на митні органи.

Наведений висновок відповідає позиції
Верховного Суду України, викладеній у
постанові від 21.01.2011 у справі за позовом
Акціонерного товариства закритого
типу «Торговий дом Астрон» до Східної
митниці Державної митної служби
України та постанові від 12.09.2011 у справі
за позовом Приватного підприємства
«Містерія-ДК» до Вінницької митниці
Державної митної служби України про
визнання недійсними податкових
повідомлень.

Таким чином, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, з
урахуванням наведених обставин та
положень част. 1 ст. 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
про обов'язковість судових рішень
Верховного Суду України, погоджується
із висновками судів попередніх
інстанцій про відсутність в діях
позивача порушень податкового
законодавства та про невідповідність
закону оскаржуваних повідомлень від
29.09.2010 № 203 та № 204 щодо визначення
податкових зобов'язань зі сплати
ввізного мита та податку на додану
вартість.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень судами першої та
апеляційної інстанцій було порушено
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини 3 статті 220-1
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Південної митниці
залишити без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.05.2011 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 06.03.2012 у
справі № 2а-1570/342/2011 залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис) Л.І. Бившева (підпис)В.В.
Кошіль