Справа № 814/541/13-а
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/541/13-а

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Лісовська Н. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Ступакової І.Г., Шляхтицького
О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Державної податкової
інспекції у Ленінському районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби про
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В:

01.02.2013р. фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби (надалі - ДПІ у
Ленінському районі м. Миколаєва
Миколаївської області ДПС) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
28.01.2013 року №.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нову про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Згідно із п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання, належним чином повідомлені
про розгляд справи, не прибули сторони,
які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 26.12.2012р. по 29.12.2012 року посадовою
особою відповідача була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка позивача по
фінансово-господарським
взаємовідносинам з ПП «Союз Р.О.» за
жовтень 2011р., ТОВ «Метаком-Миколаїв» за
травень 2011р., ТОВ «Медіа-Меджик» за
листопад 2011р. - січень 2012р., ТОВ
«Олс-Вест» за жовтень 2010р. - грудень 2010р.
по податку на додану вартість, за
результатами якої складений акт
№34/17-200- від 09.01.2012року. /а.с.10-41/

Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п.198.1 п.198.6 ст.198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення суми ПДВ по
взаємовідносинам з контрагентами ПП
«Союз Р.О.», ТОВ «Метаком-Миколаїв», ТОВ
«Медіа-Меджик», ТОВ «Олс-Вест»; п.1, п.5
ст.203 ЦК України - операції по вказаним
контрагентам є безтоварними та в силу
ст.216 ЦК України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю, внаслідок чого занижено
податок на додану вартість у розмірі
23446,75грн.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем було прийнято податкове
повідомлення-рішення від 28.01.2013 року
№ про збільшення бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість на суму 23446,75грн. за основним
платежем, та 10661,98грн. за штрафними
санкціями. /а.с.7/

Разом з тим, відповідно до пункту 14.1.
статті 4 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом, а при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (пункти
200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу
України).

Згідно з п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно п. 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Отже, підставами для формування
податкового кредиту є наявність
належно оформленої податкової
накладної, сплата грошових коштів
контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника ПДВ виникає
право на податковий кредит.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Реальність здійснення господарських
операції за спірними договорами
поставки підтверджується первинними
документами: податковими, видатковими
накладними; рахунками-фактурами,
платіжними дорученнями, виписками по
рахунку.

Укладені між сторонами договори не
визнавалися недійсними в судовому
порядку. Позивачем було надано належні
та допустимі докази, які підтверджують
правові наслідки вчинених правочинів,
реальність господарських операцій,
використання придбаного товару в
господарській діяльності.

Позивач та його контрагенти, на час
здійснення господарських операцій,
були зареєстровані в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців та
знаходились за зареєстрованим
місцезнаходженням, перебували на
податковому обліку, мали свідоцтво
платника податку на додану вартість.

Отже, суми податку на додану вартість
були внесені позивачем до реєстру
отриманих податкових накладних від
контрагентів, включені до складу
податкового кредиту відповідних
податкових періодів, відображені у
реєстрах отриманих податкових
накладних, та відповідають даним
податкової декларації з податку на
додану вартість.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
вірно застосував норми матеріального
закону та вирішив справу по суті
правильно, тому постанова суду першої
інстанції в порядку ст.200 КАС України
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - залишенню без
задоволення.

Керуючись, ст.ст.197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 12 березня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: