Справа № 2-а/1970/1834/12
Суддя: Баранюк А.З.
Дата ухвалення: 2012-05-30 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 2-а/1970/1834/12

30 травня 2012 року

Тернопільський окружний
адміністративний суд, в складі:

головуючого судді Баранюка А.З. , судді
Хрущ В. Л., судді Мандзія О.П.

при секретарі судового засідання
Дудар М.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_1;

представника відповідача: Васильчук
І.Б;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Тернополі
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Державної митної служби України про
визнання нечинним наказу про
звільнення, поновлення на роботі та
стягнення заробітної плати за час
вимушеного прогулу, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (надалі - позивач) звернувся до
Тернопільського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до Державної
митної служби України (надалі -
відповідач) про визнання нечинним
наказу про звільнення, поновлення на
роботі та стягнення заробітної плати
за час вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог в
судовому засіданні позивач зазначив,
що він працював в митних органах з
жовтня 2003 року. За час роботи обіймав
різні посади у територіальних органах
митної служби та підрозділах
центрального апарату Державної митної
служби України, з 02.07.2009 року перебував
на посаді начальника відділу
стратегічного планування Департаменту
організаційно-інспекційної діяльності
митних органів Державної митної служби
України. В 2010 році Департамент
організаційно-інспекційної діяльності
митних органів Державної митної служби
України було ліквідовано у зв'язку із
введенням в дію нового штатного
розпису. Після цього неодноразово
вводилися в дію нові штатні розписи
центрального апарату та змінювалась
його структура. Після виходу на роботу
після тимчасової непрацездатності
29.03.2012 року позивача ознайомлено із
наказом про його звільнення у зв'язку
із скороченням посади відповідно до п. 1
ст. 40 КЗпП. Позивач пояснив, що його
незаконно було звільнено з роботи,
оскільки йому не була запропонована
посада відповідно до його кваліфікації
в центральному апараті Державної
митної служби України, та просив
поновити його на посаді з підстав,
наведених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
посилаючись на необґрунтованість
позовних вимог, та просила суд
відмовити у їх задоволенні. Зазначила,
що оскаржуваний наказ є правомірним з
огляду на те, що позивачу перед
вивільненням була запропонована інша
робота на тому ж підприємстві,
установі, організації, оскільки
центральний орган виконавчої влади
центральний апарат Державної митної
служби України та її територіальні
митні органи (регіональні митниці,
митниці, спеціалізовані митні установи
та організації) складають єдину митну
систему - митну службу України.

Розглянувши адміністративний позов та
додані до нього матеріали, заслухавши
пояснення позивача та представників
відповідача, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, судом
встановлено наступні обставини.

ОСОБА_1 працював в митних органах на
різних посадах з жовтня 2003 року. З 02.07.2009
року позивач перебував на посаді
начальника відділу стратегічного
планування Департаменту
організаційно-інспекційної діяльності
митних органів Державної митної служби
України. Позивач має спеціальне звання
- Радник митної служби I рангу,
присвоєне згідно наказу від 26.01.2009 року
№ 92-к.

Структура та штатний розпис
центрального апарату Держмитслужби на
2010 рік, введені в дію наказом
Держмитслужби від 10.03.2010 № 220,
передбачали структурний підрозділ -
Департамент
організаційно-інспекційної діяльності
митних органів, до складу якого входило
4 відділи, в тому числі і відділ
стратегічного планування, який
очолював позивач.

Наказом Державної митної служби
України від 07 квітня 2010 року № 331
введено в дію структуру та штатний
розпис центрального апарату Державної
митної служби України, згідно яких в
структурі центрального апарату
Держмитслужби був відсутній
Департамент
організаційно-інспекційної діяльності
митних органів Державної митної служби
України.

В подальшому структура та штатний
розпис центрального апарату
Держмитслужби змінювалися згідно із
наказами Держмитслужби України від 01
березня 2011 року № 146 та від 20 квітня 2011
року № 324, відповідно до яких в складі
Центрального апарату Держмитслужби не
передбачалося утворення Департаменту
організаційно-інспекційної діяльності
митних органів Державної митної служби
України (копії наказів містяться в
матеріалах справи).

З моменту прийняття наказу Державної
митної служби України від 07 квітня 2010
року № 331 позивач перебував у стані
тимчасової непрацездатності з 05.08.2010р.
по 16.12.2010р. та з 30.12.2010р. по 28.04.2011р.

29 квітня 2011 року, у зв'язку із введенням
нової структури центрального апарату
Держмитслужби України на підставі
наказу від 01.03.2011р. № 146, позивача
попереджено про наступне вивільнення у
зв'язку із скороченням чисельності
працівників та змінами в організації
виробництва і праці та одночасно
запропоновано роботу в інших митних
органах, а саме:

- посаду інспектора митного оформлення
№ 3 митного поста "Червона Могила"
Луганської митниці;

- інспектора служби митної варти
Луганської митниці;

- інспектора відділу митного
оформлення "Харків-пасажирський"
Харківської обласної митниці.

Від запропонованих посад позивач
відмовився, про що свідчить запис на
попереджені від 29.04.2011 (а.с. 135).

Мотивуючи відмову від запропонованих
посад, позивач послався на порушення
вимог трудового законодавства,
відсутність житла в містах Харкові та
Луганську, суттєві зміни в оплаті
праці, а також значну відстань до місця
постійного проживання. Крім того, під
час розгляду справи позивач пояснив
суду, що запропоновані йому посади -
зовсім не відповідають його
кваліфікації.

На момент попередження про наступне
вивільнення, відповідно до листів
Держмитслужби України до Головного
управління державної служби України
від 04.05.2011 року № 11.1/4-13/7126 та від 06.06.2011 №
11.1/4-13/8543, в центральному апараті ДМСУ
були наявними вакантні посади, які
могли б бути пропоновані позивачу. Так,
станом на 04.05.2011року були вакантні
посади інспекторів 51, начальників
відділів 9, завідувачів сектором 3 та
інші.

Після попередження про наступне
вивільнення позивач перебував у стані
тимчасової непрацездатності з 31.05.2011 по
03.06.2011, а також з 29.06.2011 по 28.03.2012.

У зв'язку з проведеним скороченням
чисельності і штату працівників
Держмитслужби та відмовою позивача від
запропонованих посад під час
попередження про наступне вивільнення
Держмитслужбою видано наказ від 30.06.2011
№ 1395-к, яким ОСОБА_1 звільнено із
займаної посади відповідно до пункту 1
статті 40 КЗпП України.

Враховуючи те, що позивач з 29.06.2011р. по
28.03.2012р. також перебував у стані
тимчасової непрацездатності
Держмитслужбою 29.03.2012 видано наказ №
658-к "Про скасування наказу від 30.06.2011р.
№ 1395-к" та наказ № 659-к "Про звільнення
ОСОБА_1" відповідно до пункту 1 статті 40
КЗпП України.

На думку позивача, оскаржуваний ним
наказ Державної митної служби України
29 березня 2012 року № 659-к - не відповідає
вимогам Кодексу законів про працю
України, а його звільнення - є таким, що
проведено з грубим порушенням
законодавства про працю.

Відповідно до статті 1 Положення про
Державну митну службу України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 18 липня 2007 року №
940, Державна митна служба України
(Держмитслужба) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра фінансів. Держмитслужба є
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

З метою реалізації Указу Президента
України від 09 грудня 2010 року № 1085/2010
"Про оптимізацію системи центральних
органів виконавчої влади", яким
передбачено скорочення чисельності
державних службовців, як центрального
апарату Держмитслужби України, так і її
територіальних органів, в центральному
апараті Держмитслужби України
відбулася реорганізація його
структурних підрозділів із
скороченням чисельності працівників.

На виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 10 грудня 2010 року
№ 1128 "Про деякі заходи щодо
забезпечення виконання Указу
Президента України від 09 грудня 2010 року
№ 1085", в центральному апараті Державної
митної служби України відбулася
реорганізація його структурних
підрозділів із скороченням штату
працівників на 30 %, а саме з 451 до 316
штатних одиниць.

Як вже зазначалось, наказами Державної
митної служби України було введено в
дію нові структури та штатні розписи
центрального апарату Державної митної
служби України.

Згідно з положеннями інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 26.05.2010 року № 753/11/13-10 "Про
розв'язання спорів, що виникають з
відносин публічної служби" розглядаючи
спори щодо звільнення публічних
службовців, суди мають враховувати
правову позицію Верховного Суду
України, викладену у справі за позовом
гр. Ж. до Президента України про
скасування Указу Президента України
стосовно звільнення та поновлення на
посаді, яка полягає у тому, що під час
вирішення спорів зазначеної категорії
пріоритетними є норми спеціальних
законів, а норми трудового
законодавства підлягають застосуванню
лише у випадках, якщо нормами
спеціальних законів не врегульовано
спірних відносин, та коли про
можливість такого застосування прямо
зазначено у спеціальному законі.

Тому, якщо у спеціальному законі
(Закони України "Про міліцію", "Про
Кабінет Міністрів України" тощо) не
передбачено або прямо заборонено
застосування норм трудового
законодавства, то особа може бути
звільнена виключно з підстав
передбачених цими законами. У той же
час, ряд спеціальних законів (Закони
України "Про державну службу", "Про
службу в органах місцевого
самоврядування" та ін.) передбачають
можливість поширення на службові
відносини трудового законодавства. У
зв'язку з цим, судам необхідно виходити
з того, що підстави припинення служби у
такому випадку діляться на загальні,
передбачені Кодексом законів про працю
України (далі КЗпП України), та
спеціальні, передбачені відповідними
спеціальними законами України.

У статті 30 Закону України "Про державну
службу" передбачено випадки
застосування положень, передбачених
Кодексом законів про працю України у
випадку припинення державної служби.
Відповідно до приписів частини 1 статті
30 Закону України "Про державну службу",
підстави припинення державної служби
можуть бути загальними, тобто
визначеними Кодексом законів про працю
України, та спеціальними,
передбаченими у цій нормі.

Позивача звільнено з публічної служби
за загальними правилами, відповідно до
пункту 1 частини першої статті 40 КЗпП, а
тому відповідач під час звільнення
позивача повинен був дотримуватися
гарантій встановлених Кодексом
законів про працю України.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 40 КЗпП трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадку змін в організації виробництва
і праці, в тому числі ліквідації,
реорганізації, банкрутства або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників.

Відповідно до частини 1 ст. 42 КЗпП
України при скороченні чисельності чи
штату працівників у зв'язку із змінами
в організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
Згідно із п. 1.2 інформаційного листа
Вищого адміністративного суду України
від 26.05.2010 року № 753/11/13-10 перевага в
залишенні на роботі може надаватися й
іншим категоріям працівників, якщо це
передбачено законодавством України.
Так, пунктом 1 частини 2 ст. 42 КЗпП
України передбачено, що при рівних
умовах продуктивності праці і
кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається сімейним - при
наявності двох і більше утриманців.

При звільненні позивача Державною
митною службою України не враховано, що
на його утриманні перебуває двоє
неповнолітніх дітей: ОСОБА_4
ІНФОРМАЦІЯ_1, та ОСОБА_5 ІНФОРМАЦІЯ_2
(копії свідоцтв про народження
долучено до матеріалів справи, а.с. 163,
164).

Відповідно до частини 3 статті 49-2 КЗпП
України одночасно з попередженням про
звільнення у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
власник або уповноважений ним орган
пропонує працівникові іншу роботу на
тому ж підприємстві, в установі,
організації. При відсутності роботи за
відповідною професією чи
спеціальністю, а також у разі відмови
працівника від переведення на іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації працівник, за
своїм розсудом, звертається за
допомогою до державної служби
зайнятості або працевлаштовується
самостійно. Водночас власник або
уповноважений ним орган доводить до
відома державної служби зайнятості про
наступне вивільнення працівника із
зазначенням його професії,
спеціальності, кваліфікації та розміру
оплати праці.

У підпункті 1 пункту 1 інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України "Про розв'язання спорів, що
виникають з відносин публічної служби"
від 26.05.2010 року № 753/11/13-10 уточнюється, що
згідно частини другої статті 40 КЗпП
України звільнення з підстав,
зазначених у пунктах 1, 2 і 6 цієї статті,
допускається, якщо неможливо перевести
працівника, за його згодою, на іншу
роботу, у випадку ліквідації юридичної
особи публічного права.

Суд звертає увагу на те, що на момент
звільнення позивача в структурі
центрального апарату Дермитслужби
України були вакантні посади, які могли
б бути запропоновані позивачу та те, що
позивач не відмовлявся від переведення
на іншу роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації. Так, на час
розгляду справи, відповідно до Звіту
про наявність вакансій від 04 травня 2012
року (форма № 3-пн), поданого
Держмитслужбою України до
Шевченківського районного центру
зайнятості міста Києва, в центральному
апараті Держмитслужби України було в
наявності 12 вакансій, які не були
запропоновані позивачу, зокрема,
відповідно до його кваліфікації (а.с.
144-147).

Суд не погоджується з поясненням
відповідача, що 11 працівників
центрального апарату Держмитслужби
України знаходяться у відпустці для
догляду за дитиною, оскільки це не
впливає на наявність чи відсутність
вакантних посад та на обов'язок
запропонувати позивачу іншу роботу в
центральному апараті Державної митної
служби України відповідно до його
кваліфікації та вимог трудового
законодавства.

Колегія суддів також не погоджується
із посиланням відповідача на
правомірність оскаржуваного наказу з
огляду на запропонування позивачу
роботи на посадах в інших митних
органах, а саме в містах Харкові та
Луганську у зв'язку з наступним.

Виходячи з вимог пункту 3 статті 21
Закону України "Про центральні органи
виконавчої влади" в центральних
органах виконавчої влади утворюються
територіальні органи, які діють на
підставі положень, що затверджуються
керівником центрального органу
виконавчої влади.

Відповідно до вказаного закону України
територіальні органи центрального
органу виконавчої влади утворюються як
юридичні особи публічного права в
межах граничної чисельності державних
службовців та працівників
центрального органу виконавчої влади і
коштів, передбачених на його утримання,
ліквідовуються, реорганізовуються за
поданням міністра, який спрямовує та
координує діяльність центрального
органу виконавчої влади, Кабінетом
Міністрів України.

Згідно ч.4 ст. 21 Закону України "Про
центральні органи виконавчої влади"
територіальні органи центрального
органу виконавчої влади набувають
статусу юридичної особи з дня внесення
до Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних осіб -
підприємців запису про державну
реєстрацію як юридичної особи та
припиняються як юридичні особи з дня
внесення до Єдиного державного реєстру
юридичних та фізичних осіб -
підприємців запису про державну
реєстрацію їх припинення.

Таким чином, центральний орган
виконавчої влади - центральний апарат
Державної митної служби України та її
територіальні органи (регіональні
митниці, митниці, спеціалізовані митні
установи та організації) складають
єдину митну систему - митну службу
України, проте є різними юридичними
особами, а тому не можуть розглядатися
як теж саме підприємство, установа,
організація в розумінні частини 3
статті 49-2 КЗпП України.

Тому суд вважає, що при звільненні
позивача відповідач був зобов'язаний
запропонувати вакантну посаду саме у
центральному апараті Державної митної
служби України, а вже у разі
відсутності таких вакантних посад
відповідач міг пропонувати позивачу
будь-яку іншу посаду і в інших митних
органах.

За змістом п. 18 постанови Пленуму
Верховного Суду України від 6 листопада
1992 року "Про практику розгляду судами
трудових спорів" звільнений без
законних підстав або з порушенням
установленого порядку працівник не
поновлюється на попередній роботі лише
у випадку, коли поновити його на роботі
неможливо внаслідок ліквідації
підприємства, установи, організації.

При цьому, відповідно до п.19 цієї
постанови розглядаючи трудові спори,
пов'язані зі звільненням за п. 1 ст. 40
КЗпП, суди зобов'язані з'ясувати, чи
дійсно у відповідача мали місце зміни в
організації виробництва і праці,
зокрема, ліквідація, реорганізація або
перепрофілювання підприємства,
установи, організації, скорочення
чисельності або штату працівників, чи
додержано власником або уповноваженим
ним органом норм законодавства, що
регулюють вивільнення працівника, які
є докази щодо змін в організації
виробництва і праці, про те, що
працівник відмовився від переведення
на іншу роботу або що власник або
уповноважений ним орган не мав
можливості перевести працівника з його
згоди на іншу роботу на тому ж
підприємстві, в установі, організації,
чи не користувався вивільнюваний
працівник переважним правом на
залишення на роботі та чи
попереджувався він за 2 місяці про
наступне вивільнення.

Судом встановлено, що при звільненні
позивача з роботи Державна митна
Служба не дотрималась вимог
законодавство в частині переведення
позивача на іншу роботу в центральному
апараті Державної митної служби
України, також не було враховано
переважне право позивача на залишенні
на роботі.

Згідно ч.1 ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, згідно якого суд
вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України. Суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Статтею 43 Конституції України
громадянам гарантується захист від
незаконного звільнення.

Способом захисту порушеного права у
відносинах публічної служби є, зокрема,
скасування судом наказу про звільнення
державного службовця та поновлення
його на посаді. Відповідно до п. 2 ч. 1 ст.
17 КАС України на спори з приводу
прийняття громадян на публічну службу,
її проходження, звільнення з публічної
служби поширюється юрисдикція
адміністративних судів.

Згідно статті 235 Кодексу законів про
працю України у разі звільнення без
законної підстави або незаконного
переведення на іншу роботу працівник
повинен бути поновлений на попередній
роботі органом, який розглядає
трудовий спір.

Відповідно до вимог ст. 256 КАС України
негайному виконанню підлягає
постанова суду про поновлення позивача
на посаді начальника відділу
стратегічного планування Департаменту
організаційно-інспекційної діяльності
митних органів Державної митної служби
України.

Як встановлено положеннями ч. 2 ст. 235
КЗпП України, при винесені рішення про
поновлення на роботі орган, який
розглядає трудовий спір, одночасно
приймає рішення про виплату
працівникові середнього заробітку за
час вимушеного прогулу або різниці в
заробітку за час виконання нижче
оплачуваної роботи, але не більше як за
один рік.

Пунктом 32 постанови Пленуму Верховного
Суду України від 6 листопада 1992 року
"Про практику розгляду судами трудових
спорів" передбачено, що при присудженні
оплати за час вимушеного прогулу
зараховується заробіток за місцем
нової роботи (одержана допомога по
тимчасовій непрацездатності, вихідна
допомога, середній заробіток на період
працевлаштування, допомога по
безробіттю), який працівник мав в цей
час.

Судом встановлено, що при звільненні з
роботи позивачу виплачено вихідну
допомогу в сумі 2406,00 грн., а тому
зазначена сума зараховується до оплати
за час вимушеного прогулу.

Відповідно до довідки Державної митної
служби України від 29.05.2012 р. № 14/1673
середньоденна заробітна плата
позивача становила - 117,37 грн. (а.с. 165).

Дослідивши матеріали справи, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, повно,
всебічно і об'єктивно з'ясувавши
обставини справи, суд дійшов висновку,
що позов підлягає до задоволення.

Керуючись ст.ст. 71,94, 158-167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити.

2. Скасувати наказ Державної митної
служби України від 29 березня 2012 року №
659-к "Про звільнення ОСОБА_1".

3. Поновити ОСОБА_1 на посаді начальника
відділу стратегічного планування
Департаменту
організаційно-інспекційної діяльності
митних органів Державної митної служби
України з 30 березня 2012 року.

4. Виплатити ОСОБА_1 заробітну плату за
час вимушеного прогулу в сумі 4870
(чотири тисячі вісімсот сімдесят) грн. 94
коп.

5. Постанова суду в частині поновлення
ОСОБА_1 на посаді та стягнення
заробітної плати за один місяць в
розмірі 3510 (три тисячі п'ятсот десять)
грн. підлягає до негайного виконання.

Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Тернопільський окружний
адміністративний суд у порядок і
строки, передбачені статтями 185-187
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строків апеляційного
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо воно не
скасовано, набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

В повному обсязі постанова буде
складена 01 червня 2012 року.

Суддя
Баранюк А.З.

копія вірна

Суддя
Баранюк А.З.