Справа № 810/1038/14
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року 810/1038/14

приміщення суду за адресою: м. Київ, бул.
Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 15 год. 09
хв.

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Лиска І.Г.

при секретарі:
Васковець М.С.

за участю представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» до
Київської митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправними та скасування рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями "Цеппелін Україна ТОВ" з
позовом до Київської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними та
скасування рішень про коригування
митної вартості товарів від 15.08.2013 року
№125130000/2013/565133 та від 16.08.2013 року
№125130000/2013/565181.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що при митному оформленні
товару, який ввозився на територію
України, він визначив їх митну вартість
за основним методом - ціною договору
(контракту), заявив цей показник у
декларації митної вартості, до якої
додав документи, що її підтверджують
згідно з переліком, визначеним Митним
кодексом України. Однак, на думку
позивача, орган доходів і зборів
безпідставно не погодився із заявленою
декларантом митною вартістю товару,
визначеною за ціною договору
(контракту), та незаконно прийняв
рішення про коригування митної
вартості товару із застосуванням
третього методу.

Як стверджував позивач, він не
погодився з рішеннями митного органу
про коригування заявленої митної
вартості товару, але з метою випуску
задекларованого товару у вільний обіг
сплатив різницю між сумою митних
платежів (гарантійне зобов'язання),
обчисленою згідно з митною вартістю
товару, визначеною декларантом, та
сумою митних платежів, обчисленою
згідно з митною вартістю товару,
визначеною митним органом та надав
додаткові документи, які вимагались. У
подальшому позивач скористався
наданим законом правом і звернувся до
суду з даним позовом, в якому просить
визнати протиправним та скасувати
рішення митного органу про коригування
митної вартості.

Відповідач - Київська митниця
Міндоходів позову не визнала. В
обґрунтування заперечень проти позову
відповідач зазначив, що продавець і
покупець є пов'язаними юридичними
особами, тому під час розмитнення
товару у посадової особи митного
органу виникли обґрунтовані сумніви з
приводу правильності визначення
декларантом митної вартості, в зв'язку
з чим від декларанта було витребувано
додаткові документи на підтвердження
заявленої вартості товару. Декларант
не подав додаткових документів та
побажав отримати рішення про
коригування митної вартості для
випуску товарів у вільний обіг,
згідно ст. 55 МКУ.

Після випуску товарів у вільний обіг
декларант надав додаткові документи.

Як стверджував відповідач, надані
позивачем документи виявились
недостатніми для визнання заявленої
позивачем митної вартості за основним
методом, тому митний орган законно та
обґрунтовано прийняв рішення про
коригування митної вартості, підстави
для його скасування відсутні.

У судовому засіданні представник
позивача Каратаєва Л.О. позовні вимоги
підтримала, просила суд позов
задовольнити, підтвердила обставини,
викладені у позовній заяві та
додаткових поясненнях до позову.

Представник відповідача Юрченко М.Ю. у
судовому засіданні проти позову
заперечувала з підстав, викладених у
письмових запереченнях, вважає дії
щодо визначення митної вартості
товарів законними і такими, що
відповідають нормам чинного
законодавства України, а оскаржувані
рішення про коригування митної
вартості - обґрунтованими та
правомірними.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вислухавши представників сторін, суд
вважає встановленими наступні
обставини та відповідні їм
правовідносини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Цеппелін Україна
ТОВ" є юридичною особою, що
зареєстрована 26.11.1998 року
Голосіївською районною у місті Києві
державною адміністрацією.

Позивач здійснює господарську
діяльність у сфері оптової торгівлі
іншими машинами й устаткуванням.

1 лютого 2013 року між Товариством з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Цеппелін
Україна ТОВ» (покупець) та Компанією
«Zeppelin International AG» продавець, Швейцарія)
був укладений Договір купівлі-продажу
обладнання № ZIAG-ZUK-2013. Відповідно до
умов цього Договору продавець
зобов'язується продавати та
поставляти, а покупець приймати та
оплачувати екскаватори, бульдозери,
грейдери та іншу техніку й частини до
неї згідно кількості та цін, зазначених
в інвойсах, які є додатком до цього
договору.

Поставка обладнання здійснюється
автомобільним або залізничним
транспортом на умовах СІР Київ або EXW
(Інкотермс-2010) в строки та обсягах,
узгоджених сторонами (пункт 2.1.
Договору). Ціни на обладнання
визначаються за кожною окремою
позицією в транспортному інвойсі на
кожну одиницю. Оплата кожної отриманої
партії повинна бути здійснена протягом
60 календарних днів після дати поставки
в доларах США або в Євро.

Для реалізації умов вказаного Договору
купівлі-продажу у серпні 2013 року
Товариство з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ» з
метою проведення митного оформлення
товару дорожня техніка «Caterpillar»:
колісний екскаватор-навантажувач,
модель 428F, в комплекті з двома ковшами,
с.н. CAT0428FТLBH02045, 2013 року виробництва,
країна виробництва Великобританія;
колісний екскаватор-навантажувач,
модель 428F, в комплекті з двома ковшами,
с.н. CAT0428FСLBH01693, 2013 року виробництва ,
країна виробництва Великобританія до
митного поста Київської митниці
Міндоходів були подані митні
декларації №125130000/2013/565074 від 15.08.2013
року, №125130000/2013/565156 від 16.08.2013року.

Найменування товару та його ціна були
визначенні у відповідності до інвойсів
№№ 204765/5, 204458/104 від 15.08.2013 року до
Договору № ZIAG-ZUK-2013. Митна вартість
визначена за 1-м методом (за ціною угоди)
такого визначення. Товар поставлявся
на умовах СІР м. Київ, у зв'язку з чим
додаткові транспортні витрати
відсутні.

До кожної митної декларації був
наданий комплект обов'язкових
документів для визначення митної
вартості товару, а саме: декларація
митної вартості; зовнішньоекономічний
договір; інвойс, пакувальний лист.

Митна вартість вказаного вище товару
визначена позивачем за ціною
господарської операції, вчиненої у
відповідності до вимог
зовнішньоекономічного контракту га
становить: відповідно до інвойсу №
204765/5 від 15.08.2013 року 69789,66 Доларів США
557828,75 гривень) та № 204458/104 від 15.08.2013 на
69554,61 Доларів США (555950,00 гривень).

Посадовою особою митного поста було
опрацьовано подані до митного
оформлення документи, проаналізовано
інформацію, що містилась у
товаросупровідних документах, наданих
до митного оформлення, цінову
інформацію ЄАЇС Міндоходів на товари,
що ввозились на митну територію
України у період заявлення товару до
митного оформлення. На обох
деклараціях митної вартості посадова
особа відповідача вчинила запис про
необхідність надання додаткових
документів, а саме: прайс-лист
виробника; копія митної декларації
країни відправлення, рахунки на
користь третіх осіб, Договір з третіми
особами, оплата за попередні поставки,
Виписок з бухгалтерських та
банківських документів, що стосуються
відчудження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних на
території України, Довідкову
інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
оцінюваними товарами, висновок
експертної організації.

На час здійснення митного оформлення
товару позивач не мав можливості
надати всі додаткові документи.

У зв'язку з ненаданням додаткових
документів відповідач самостійно
розраховує митну вартість з
використанням третього методу (за
ціною договору щодо подібних
аналогічних) товарів) такого
визначення та видав рішення про
визначення митної вартості товару від
15.08.2013року №125130000/2013/565133 та від 16.08.2013
року №125130000/2013/565181.

Попередньо подані ВМД було анульовані
шляхом видання карток-відмови в
прийнятті митних декларацій та митному
оформленні товару №125130000/2013/00748 від
15.08.2013 та №125130000/2013/00752 від 16.08.2013 року.

Позивачем було випущено товар у
вільний обіг, відповідно до пункту 2
частини 3 статті 52 та частини 7 статті 55
Митного кодексу України.

Позивач звернувся до
митного органу із Заявами № 08.10-13/3 від
08.10.2013 року та №08.10-13/1 від 08.10.2013 року, до
яких були додані додатково витребувані
відповідачем документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товарів, що декларуються, а
саме: Облікова картка суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності
№100/2012/0000965 від 05.10.2012 року,
Зовнішньоекономічний договір
купівлі-продажу №ZIAG-ZUK-2013 від 01.02.2013
року ; ВМД ІМ-40 № 125130000/2013/565181 від 16.08.2013
року ; ВМД ІМ-74 № 125130000/2013/230691 від 25.06.2013
року; Міжнародна автомобільна накладна
СМR б/н від 21.06.2013року; Рішення
№125000004/2013/110985/2 від 15.08.2013 року; Інвойс №
204458/104 від 15.08.2013 року; Звіт про оцінку
товару №199 від 29.08.2013року; Експортна ВМД
МRN 13GВ02Х7; Декларація митної
вартості до ВМД № 125130000/2013/565156 від 16.08.2013
року; Лист від продавця про відсутність
у виробника техніки прайс-листів від
15.05.2013року ; Договір купівлі-продажу
обладнання № CL0690 від 16.08.2013 року;
Видаткова накладна № КVRN0008184 від 21.08.2013
року ; Акт приймання-передачі
обладнання б/н від 21.08.2013року;
Картка-відмови № 125130000/2013/00752 від 16.08.2013
року; Довідка з банку № МО/130924/2 від
24.09.2013року; Облікова картка суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності №
100/2012/0000965 від 05.10.2012 року;
Зовнішньоекономічний договір
купівлі-продажу №ZIAG-ZUK-2013 від 01.02.2013
року; ВМД ІМ-40 № 125130000/2013/565133 від 15.08.2013
року; ВМД ІМ-74 № 125130000/2013/230642 від 11.06.2013
року; Міжнародна автомобільна накладна
СМR б/н від 21.06.2013року; Рішення
№125000004/2013/110989/2 від 16.08.2013 року; Інвойс №
204765/5 від 15.08.2013 року; Експортна ВМД МRN
13GВ05Х10; Декларація митної
вартості до ВМД №125130000/2013/565074 від 15.08.2013
року; Лист від продавця про відсутність
у виробника техніки прайс-листів від
15.05.2013року ; Договір купівлі-продажу
обладнання № CС0695 від 22.08.2013 року;
Видаткова накладна № КVRN від 04.09.2013
року ; Акт приймання-передачі
обладнання б/н від 04.09.2013року;
Картка-відмови № 125130000/2013/00748 від 15.08.2013
року; Довідка з банку № 130924/2 від
24.09.2013року.

Листом від 14.10.2013 року № 61-45/4/12-3562
відповідач відмовив у застосуванні
митної вартості, заявленої
декларантом, та зазначив підставою для
відмови ненадання документів в повному
обсязі, а також аналіз рівня митої
вартості товарів в максимально
наближений період на момент митного
оформлення.

Крім того, в листі-відмові від 14.10.2013
року № 61-45/4/12-3562 відповідач, також,
зазначає про неможливість
застосування заявленого декларантом
рівня митної вартості, враховуючи
наявну взаємозалежність продавця і
покупця.

Як встановлено судом, підстави для
визначення митної вартості за 3-м
методом, згідно з інформацією,
наведеною в рішеннях про визначення
митної вартості відповідач зазначив
наступні: 1-й метод (за ціною угоди) не
застосовується тому, що декларантом не
подано додаткові документи для
підтвердження митної вартості; Методи
визначення митної вартості за ціною
договору щодо ідентичних товарів не
застосовуються у зв'язку з
невиконанням вимог ст. 59 МКУ. Митну
вартість визначено за ціною договору
щодо подібних (аналогічних) товарів з
урахуванням Рішення про коригування
митної вартості товарів від 25.04.2013 року
№ 125000004/2013/110499/1.

Не погоджуючись з рішеннями про
коригування митної вартості товарів
від 15.08.2013року №125130000/2013/565133 та від
16.08.2013 року №125130000/2013/565181, позивач
звернувся до суду з даним позовом.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів регулюються
положеннями Митного кодексу України, а
також положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Відповідно до статті 246 Митного кодексу
України метою митного оформлення є
забезпечення дотримання встановленого
законодавством України порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
через митний кордон України, а також
забезпечення статистичного обліку
ввезення на митну територію України,
вивезення за її межі і транзиту через
її територію товарів.

В силу приписів статті 318 Митного
кодексу України митний контроль
передбачає виконання органами доходів
і зборів мінімуму митних
формальностей, необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи.

Відповідно до статті 248 Митного кодексу
України митне оформлення
розпочинається з моменту подання
органу доходів і зборів декларантом
або уповноваженою ним особою митної
декларації або документа, який
відповідно до законодавства її
замінює, та документів, необхідних для
митного оформлення, а в разі
електронного декларування - з моменту
отримання органом доходів і зборів від
декларанта або уповноваженої ним особи
електронної митної декларації або
електронного документа, який
відповідно до законодавства замінює
митну декларацію.

Декларування здійснюється шляхом
заявлення за встановленою формою
(письмовою, усною, шляхом вчинення дій)
точних відомостей про товари, мету їх
переміщення через митний кордон
України, а також відомостей, необхідних
для здійснення їх митного контролю та
митного оформлення, зокрема: код товару
згідно з УКТ ЗЕД; фактурна вартість
товарів; митна вартість товарів та
метод її визначення; суми митних
платежів; спосіб забезпечення сплати
митних платежів (у разі застосування
заходів гарантування їх сплати) (стаття
257 МК України).

Статтями 49, 50 Митного кодексу України
визначено, що митною вартістю товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Відомості про митну вартість товарів
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів.

Частинами четвертою та п'ятою статті 58
Митного кодексу України також
передбачено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті. При цьому, ціна, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті, - це загальна сума всіх
платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.

Згідно із статтею 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.

Заявлення митної вартості товарів
здійснюється декларантом. При цьому,
декларант зобов'язаний: заявляти митну
вартість, визначену ним самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з митним органом;
подавати митному органу достовірні
відомості про визначення митної
вартості, які повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню; нести всі додаткові
витрати, пов'язані з коригуванням
митної вартості або наданням митному
органу додаткової інформації (стаття 52
Митного кодексу України).

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за основним методом
(тобто за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції)) та другорядними: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); за резервним. Основним
методом визначення митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Статтею 53 Митного кодексу України
встановлено, що у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, зокрема, є:
декларація митної вартості та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості (у випадку, коли такі
витрати не включені до складу митної
вартості, що передбачено ч. 10 ст. 58 МКУ);
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару. за
наявності - інші платіжні та/або
бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У судовому засіданні встановлено, що у
відповідності до ч. 10 ст. 58 МКУ у
позивача відсутні витрати, які прямо
або опосередковано можуть вплинути на
митну вартість товарів, та які не
включені у ціну товару за контрактом, а
саме: не існує витрат, понесених
покупцем для сплати комісійних та
брокерських винагород; вартості
ящиків тари (контейнерів), в яку
упаковано товар, або іншої упаковки, що
для митних цілей вважаються єдиним
цілим з відповідними товарами;
вартості упаковки або вартості
пакувальних матеріалів та робіт,
пов'язаних із пакуванням; покупцем
прямо або опосередковано не
поставлялися будь-яки товари
безоплатно або за зниженими цінами для
використання у зв'язку з виробництвом
та продажем на експорт в Україну
оцінюваних товарів, у тому числі:
сировина, матеріали, деталі,
напівфабрикати, комплектувальні
вироби тощо, які увійшли до складу
оцінюваних товарів; інструменти,
штампи, шаблони та аналогічні предмети,
використані у процесі виробництва
оцінюваних товарів; матеріали,
витрачені у процесі виробництва
оцінюваних товарів (мастильні
матеріали, паливо тощо); інженерні
та дослідно-конструкторські роботи,
дизайн, художнє оформлення, ескізи та
креслення, виконані за межами України і
безпосередньо необхідні для
виробництва оцінюваних товарів;
покупець не сплачує роялті та інші
ліцензійні платежі, що стосуються
оцінюваних товарів та які покупець
повинен сплачувати прямо чи
опосередковано як умову продажу
оцінюваних товарів; покупець не має
зобов'язань щодо сплати будь-якої
частини виручки від будь-якого
подальшого перепродажу товарів, що
оцінюються, їх використання або
розпорядження ними на митній території
України, яка прямо чи опосередковано
йде на користь продавця; покупець не
несе витрати, які пов'язані с
організацією транспортування
оцінюваних товарів до місця ввезення
на митну територію України; покупець не
несе витрати на навантаження,
вивантаження та обробку оцінюваних
товарів, які пов'язані з їх
транспортуванням до аеропорту, порту
або іншого місця ввезення на митну
територію України; покупець не несе
витрати на страхування цих товарів.

З урахуванням ч. 10 ст. 58 МКУ, в контексті
частини 2 статті 53 МКУ усі наявні у
позивача документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товару, були
надані відповідачу під час здійснення
митного оформлення товарів, а саме:
Декларація митної вартості, яка
подається відповідно до п. 3 ч. 5 ст. 52
МКУ; Договір купівлі-продажу №ZIAG-ZUK-2013
від 01.02.2013р.; інвойси та пакувальні
листи до них.

Як встановлено у судовому
засіданні на момент подачі зазначених
документів у позивача були відсутні
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару, у
зв'язку з тим, що відповідно до п. 4.4.
Договору №ZIAG-ZUK-2013 від 01.02.2013 року
термін сплати складає 60 календарних
днів після дати поставки товару.

Крім того, у позивача були відсутні, на
час митного оформлення, будь-яки
платіжні та/або бухгалтерські
документи, що підтверджують вартість
товару та містять реквізити, необхідні
для ідентифікації ввезеного товару.

В силу частини п'ятої статті 53 Митного
кодексу України забороняється
вимагати від декларанта або
уповноваженої ним особи будь-які інші
документи, відмінні від тих, що
зазначені в цій статті.

З аналізу частин першої та другої
статті 53 Митного кодексу України
вбачається, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Це також відповідає стандартним
правилам, встановленим пунктами 3.16 та
3.17 Загального додатку до Міжнародної
конвенції про спрощення та
гармонізацію митних процедур, до якої
Україна приєдналась згідно із Законом
України від 15.02.2011 № 3018-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
приєднання України до Протоколу про
внесення змін до Міжнародної конвенції
про спрощення та гармонізацію митних
процедур", якими запроваджено
стандартні правила: на підтвердження
декларації на товари митна служба
вимагає тільки ті документи, які є
необхідними для проведення контролю за
даною операцією та забезпечення
виконання усіх вимог щодо застосування
митного законодавства; митний контроль
обмежується мінімумом, необхідним для
забезпечення дотримання митного
законодавства. У випадках, коли окремі
підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на
товари з причин, які визнані митною
службою обґрунтованими, вона дозволяє
подачу таких документів протягом
визначеного періоду часу.

Крім того, це узгоджується з
проголошеними у статті 8 Митного
кодексу України принципами здійснення
державної митної справи на засадах
законності та презумпції
невинуватості, єдиного порядку
переміщення товарів, транспортних
засобів через митний кордон України,
спрощення законної торгівлі;
заохочення доброчесності.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України передбачено, що в разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Отже, частина 3 статті 53 Митного кодексу
передбачає виключний перелік підстав,
за яких митним органом можуть бути
затребувані додаткові документи. До
таких випадків належать: 1) у разі якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки; 2) якщо такі
документи не містять всіх відомостей,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів; 3)
якщо такі документи не містять
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари. В такому випадку декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу ситного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) надати даткові документи,
виключний перелік яких зазначений у
частині 3 статті 53 МК України.

В порушення зазначеної вище норми
митного законодавства відповідачем не
був обґрунтований факт витребування
додаткових документів, без посилання
на будь-які виявлені в обов'язкових
документах розбіжності або неточності
чи ознаки підробки посадова особа
відповідача на зворотному боці
Декларації про визначення митної
вартості зазначає перелік додаткових
документів, які в обов'язковому порядку
необхідно надати та видає оскаржувані
Рішення про коригування у зв'язку з
ненаданням таких документів.

Відповідно до правової позиції
Верховного суду України , викладеної у
постанові від 09.10.2012 року по справі №
21-306а12 , за умови не наведення митним
органом показів того, що документи,
подані декларантом для митного
оформлення товару, є недостатніми чи
такими, що у своїй сукупності
викликають сумнів у достовірності
наданої інформації; а також
витребування цим органом всього
переліку документів, передбачених
пунктом 11 Порядку № 1766, без зазначення
обставин, які ці документи повинні
підтвердити, касаційний суд дійшов
правильного висновку про
протиправність рішення цього органу
щодо застосування шостого (резервного)
методу визначення митної вартості
товару без послідовного застосування
попередніх п'яти, як це встановлено
частиною п'ятою статті 266 МКУ та без
обґрунтування неможливості їх
застосування.

Також, згідно правової позиції
Верховного суду України, зазначеної в
постанові від 11 вересня 2012 року по
справі № 21 -262а/12, якщо митницею не
обґрунтовано із посиланням на подані
декларантом документи неможливість
застосування першого методу
визначення митної вартості, заявленої
Товариством, або у випадку ненадання
декларантом запитуваних митним
органом документів, за відсутності
обґрунтування неможливості визначення
митної вартості товару за першим
методом, зазначене не є достатнім для
висновку про наявність підстав для
застосування митним органом іншого
методу визначення митної вартості.

Як встановлено у судовому засіданні та
зазначено вище, відповідачем у
позивача були витребувані додаткові
документи, а саме Прайс-лист,
калькуляція виробника; Копія митної
декларації країни відправлення;
Рахунки на користь третіх осіб; Договір
з третіми особами; Оплата за попередні
поставки; Виписку з бухгалтерських та
банківських документів, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних на
території України; Довідкову
інформацію щодо вартості у
країні-експортері товарів, що є
ідентичними та/або подібними
оцінюваним товарам; Висновок
експертної організації.

Протягом строку дії гарантійних
зобов'язань наявні у позивача
додаткові документи були надані
відповідачу разом із зверненнями №
08.10-13/1 та № 08.10-13/3 від 08.10.2013року, яке
було зареєстровано у Відділі
організаційного та документального
забезпечення відповідача за вх. №
7325/06.1-45 та № 7318/06.1-45 від 08.10.2013 року.

Проте відповідач відмовив у перегляді
рішень про коригування митної вартості
товару Листом № 61-45/4/12-3562 від 14.10.2013
року, зазначаючи підставою для відмови
надання додаткових документів не в
повному обсязі.

Щодо запиту відповідачем у позивача
прайс-листів, суд зазначає наступне.

Позивачем був наданий відповідачу
лист від «Цеппелін Інтернешнл АГ» щодо
відсутності у виробника товару
практики оформлення прайс-листів на
обладнання в зв'язку з динамічним
станом кон'юнктури товарних ринків та
використання індивідуального підходу
при ціноутворенні в договірних
відносинах з конкретними покупцями.

Суд зазначає, що прайс-листи продукції
складаються виробником товару у
процесі здійснення його господарської
діяльності та не є технічними,
товаросупровідними документами або
документами, що засвідчують якість
товару. Обов'язкової вимоги щодо
отримання від суб'єкта
зовнішньоекономічної діяльності -
виробника товару вказаної вище
документації чинним законодавством, що
регулює порядок виконання з
зовнішньоекономічних операцій, не
передбачено.

Позивачем були надані відповідачу
документи щодо подальшої реалізації на
території України оформлюємого товару,
експортна декларація країни
відправлення, експертний висновок щодо
незалежної оцінки товару.

В листі-відмові відповідач, також,
зазначає про неможливість
застосування заявленого декларантом
рівня митної вартості, враховуючи
наявну взаємозалежність продавця і
покупця.

Відповідно до статті 54 Митного кодексу
України контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється органом доходів і зборів
під час проведення митного контролю і
митного оформлення шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості. Контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

Зокрема, статтею 58 Митного кодексу
України передбачено, що метод
визначення митної вартості за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо щодо
продажу оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів. Метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні. У разі якщо митна вартість
не може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи.

Згідно з частинами четвертою та п'ятою
статті 54 Митного кодексу України орган
доходів і зборів під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний,
зокрема, здійснювати контроль
заявленої декларантом або
уповноваженою ним особою митної
вартості товарів шляхом перевірки
числового значення заявленої митної
вартості, наявності в поданих
зазначеними особами документах усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

Орган доходів і зборів з метою
здійснення контролю правильності
визначення митної вартості товарів має
право упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а також у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості.

Відповідно до частини шостої статті 54
Митного кодексу України орган доходів
і зборів може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Аналіз положень частини третьої статті
53, частин першої, другої та п'ятої
статті 54, статті 58 Митного кодексу
України надає підстави для висновку
про те, що орган доходів і зборів при
здійсненні контролю за правильністю
визначення митної вартості
зобов'язаний перевірити складові
числового значення митної вартості,
правильність розрахунку, здійсненого
декларантом, упевнитись в
достовірності та точності заяв,
документів чи розрахунків, поданих
декларантом, а також відсутності
обмежень для визначення митної
вартості за ціною договору, наведених у
статті 58 Митного кодексу України.

Орган доходів і зборів має право
відійти від наведених вище
законодавчих обмежень, що пов'язують з
перевіркою основного переліку
документів, які підтверджують митну
вартість, та витребувати від
декларанта додаткові документи лише
якщо надані декларантом документи
містять розбіжності, наявні ознаки
підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, адже
такі вади не дозволяють органу доходів
і зборів законно здійснити визначений
законом мінімум митних формальностей,
необхідних для забезпечення
додержання законодавства України з
питань державної митної справи для
розмитнення задекларованого товару.

З метою усунення розбіжностей в
документах, усунення сумнівів щодо
підробки документів або з'ясування
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, які виявились відсутніми,
закон надає право митному органу
витребувати від декларанта інші
додаткові документи, що перелічені в
частині другій статті 53 Митного
кодексу України.

Крім того, той факт, що продавець і
покупець пов'язані між собою особи, сам
по собі не утворює підстави для
витребування передбачених частиною
четвертою статті 53 Митного кодексу
України документів, адже орган доходів
і зборів має довести наявність в нього
обґрунтованих підстав вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість.

Суд зазначає, що за недоведеності
твердження про те, що взаємовідносини
покупця і продавця вплинули на ціну
оцінюваного товару, у органу доходів і
зборів , відсутні підстави як для
витребування додаткових документів,
так і для визнання заявленої
декларантом митної вартості товару як
неприйнятної, адже згідно з частиною
тринадцятою статті 58 Митного кодексу
України орган доходів і зборів повинен
надати декларанту або уповноваженій
ним особі свої письмові обґрунтування,
що такий вплив мав місце.

Також, в Листі-відмові від 14.10.2013 року №
61-45/4/12-3562 відповідач, також, що експерт
у звіті юридичної компанії
«Правозахист Україна» від 29.08.2013 року
№199 акцентує увагу на тому, що 69554, 61
дол/одиницю є базовою ціною, тобто є
ціною без врахування витрат на
транспортування, страхування тощо. В
розділі IX Узгодження результатів
оцінки» Звіту оцінщик зазначає, що
«доцільним прийняти для об'єкта оцінки
в якості базової вартість, що дорівнює
69 554,61 Доларів США за одиницю, та ніде не
зазначає, що зазначена вартість не
включає витрати на транспортування,
страхування та інтші витрати. Також, в
розділі VII Звіту «Оцінка вартості
товару в рамках витратного підходу»
звіту зазначено: «При визначенні
вартості товару оцінщиком в рамках
витратного підходу в якості бази для
розрахунку приймається його відновна
вартість на умовах поставки СІР Київ,
Україна.

Також, в Листі- відмові від 14.10.2013 року №
61-45/4/12-3562 відповідач відмічає, що згідно
акту приймання-передачі обладнання від
21.08.2013 року позивач не є власником
обладнання на дату складання Звіту.

Суд зазначає, що дане зауваження не
впливає на правову силу звіту.
Завданням оцінки товару не є юридична
експертиза права власності на товар.
Даний факт не вплинув би на результати
оцінки, так як оцінці підлягає сам
товар, а також ступінь відповідності
контрактної ціни кон'єктурі ринку, яка
відображена в інвойсі № 204458/104 від
15.08.2013 року до зовнішньоекономічного
договору.

Згідно з частиною третьою статті 54
Митного кодексу України за
результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів орган доходів і
зборів визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу.

Згідно до частини 2 статті 55 Митного
кодексу прийняте митним органом
письмове рішення про коригування
заявленої митної вартості товарів має
містити: обґрунтування причин, через
які заявлену декларантом митну
вартість не може бути визнано; наявну в
митного органу інформацію (у тому числі
щодо числових значень складових митної
вартості, митної вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів,
інших умов, що могли вплинути на ціну
товарів), яка призвела до виникнення
сумнівів у правильності визначення
митної вартості та до прийняття
рішення про коригування митної
вартості, заявленої декларантом;
вичерпний перелік вимог щодо надання
додаткових документів, передбачених
частиною третьою статті 53 цього
Кодексу, за умови надання яких митна
вартість може бути визнана митним
органом; обґрунтування числового
значення митної вартості товарів,
скоригованої митним органом, та фактів,
які вплинули на таке коригування.

В порушення зазначеної вище норми
митного законодавства відповідач у
оскаржуваних Рішеннях про коригування
не обґрунтовує числове значення митної
вартості товарів, скоригованої митним
органом, та фактів, які вплинули на таке
коригування.

Частина 10 статті 55 Митного кодексу
України вказує на те, якщо митний орган
протягом п'яти робочих днів з дати
отримання додаткових документів не
надає ґрунтованої відмови у визнанні
заявленої митної вартості з
урахуванням додаткових документів,
вважається, що декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість товарів визначено правильно.
У такому випадку митний орган скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості, а надана фінансова
гарантія повертається вивільняється у
порядку та строки, визначені цим
Кодексом.

Приймаючі оскаржувані рішення
відповідач порушив вимоги чинного
законодавства щодо застосування
методів оцінки, відповідач в
оскаржуваних рішеннях визнав джерелом
інформації Рішення про коригування
митної вартості товарів від 25.04.2013 року
№ 125000004/2013/110499/1 та використав його в
якості основи для коригування митної
вартості, чим порушив положення статті
60 Митного кодексу України та Статті 3
Угоди про застосування статті VII
Генеральної угоди про тарифи й
торгівлю 1994 року, в частині
застосування саме контрактної
вартості подібних товарів у зв'язку з
наступним.

Як встановлено у судовому засіданні,
позивачем модель
екскаватора-навантажувача 428F
постачається в двох специфікаціях:
більш проста «не гармонізована» та
«гармонізована» з цілим переліком
додаткових опцій, які впливають на
вартість моделі.

«Гармонізована» модель
екскаватора-навантажувача
розмитнювалась позивачем 26.12.2012 року
за ВМД №125130000/2012/908253року за ВМД №
125130000/2012/908253 за першим методом (за ціною
контракту) за митною вартістю 77 131,60
Доларів СІЛА (саме на цю декларацію, як
джерело інформації, посилається
відповідач в оскаржуваних рішенні про
коригування митної вартості
125000004/2013/110499/1 від 25.04.2013 року, яке взято
за основу коригування товару щодо
якого було прийнято оскаржувані
рішення.

Але впродовж 2013 року позивачем
були заявлені до митного оформлення
лише «прості», «не гармонізовані»
екскаватори-навантажувачі цієї моделі,
що видно з технічних паспортів.
Основними відмінностями екскаватора,
с.н. CAT0428FКLBH01030, від екскаваторів, які
розмитнювались в 2013 році, за ціною
нижчою, є: потужність двигуна,
наявність кондиціонера, ківш з
підготовкою під вили, комплект захисту,
пакет для роботи в холодну пору року
(підігрів блоку двигуна і додатковий
акумулятор), подушки двигуна та інші.

На підтвердження зазначених обставин
позивач надано суду порівняльну
таблицю екскаватор-навантажувач,
модель 428F гармонізованих та не
гармонізованих, технічні паспорти на
екскаватори-навантажувачі даної
моделі.

Отже, посилання відповідача на
Рішення про коригування митної
вартості товарів від 25.04.2013 року №
125000004/2013/110499/1 при прийнятті
оскаржуваних рішень є не коректним та
не обґрунтованим.

Відповідно до п. 1. а. Статті 3 Угоди про
застосування статті VII Генеральної
угоди про тарифи й торгівлю 1994 року,
якщо митної вартості імпортних
товарів не може бути визначено згідно з
положеннями статей 1 та 2, митна
вартість є контрактною вартістю
подібних товарів, що йдуть на експорт
до тієї самої країни імпорту й
експортуються в той самий час або майже
в той самий час, що й товари, які
оцінюються. Пункт b Статті 3 Угоди
передбачено, що під час застосування
цієї статті для визначення митної
вартості повинна використовуватися
контрактна вартість подібних товарів
під час продажу на тому самому
комерційному рівні та майже в такій
самій кількості, що й товари, які
оцінюються.

Таким чином, як вбачається з підстав та
порядку застосування методів
визначення митної вартості
імпортованих товарів, зазначених у
главі 9 Митного кодексу України, такої
підстави для відмови у застосуванні
основного методу, як наявність у
ціновій базі в максимально наближений
період на момент митного оформлення
рівня митної вартості товарів вищого
за той який заявлений декларантом,
вказана глава не містить. Визначений
законодавцем перелік обмежень
застосування першого (основного)
методу визначення митної вартості є
вичерпним та розширеному тлумаченню не
підлягає.

Такого обмеження у використанні
першого (основного) методу визначення
митної вартості товару, як неподання
додаткових документів Митний кодекс
України не передбачає.

Відповідно до преамбули Провідних
вказівок Всесвітньої митної
організації щодо розвитку та
використання національної бази даних
оцінки вартості в якості інструменту
оцінки ризиків (далі - Провідні
вказівки), національна база даних з
оцінки вартості є інструментом оцінки
ризиків, який може використовуватись
Митною Адміністрацією разом із іншими
інструментами оцінки ризиків для
оцінки потенціального ризику відносно
справжності або вірності заявленої
Митної вартості для імпортованих
товарів. Інформація у базі даних
повинна містити останні дані, що
відображають Митну вартість та іншу
пов'язану інформацію для раніше
імпортованих товарів. Показники
вартості не можуть використовуватись
для визначення Митної вартості для
імпортованих товарів у якості
замінного значення для імпортованих
товарів, або у якості механізму для
встановлення мінімальних значень.

Пункт 9 Провідних вказівок вказує на те,
що недоцільно застосовувати прості
статистичні або цінові показники для
всіх імпортних товарів на загальній
підставі, як засоби для вимірювання
потенційного ризику відносно
справжності або точності Митної
вартості.

А відповідно до пункту 13 Провідних
вказівок, Митна Адміністрація не може
відхилити заявлену вартість тільки на
підставі різниці між заявленою
вартістю та вартістю (вартостями) у
базі даних.

Крім того, Провідні вказівки мають
попередження відносно використання
бази даних. Зокрема, пункт 18 вказує на
те, що митна адміністрація не може:
використовувати базу даних для
визначення Митної вартості
імпортованих товарів у якості замінної
вартості для імпортованих товарів або
як механізм для встановлення
мінімальних значень вартості;
відхиляти заявлену вартість тільки на
підставі різниці між заявленою
вартістю та вартостями у базі даних;
зневажати вимоги статті 13 Угоди СОТ про
оцінку вартості (стосовно дозволу на
відвантаження імпортованих товарів
при достатній гарантії), щоб задіяти
базу даних оцінки вартості; або
використовувати базу даних оцінки
вартості у якості замінника для інших
методів, таких як аудит після
імпортування, для оцінки справжності
або вірності заявленої вартості.

Відповідно до Постанови Верховної Ради
України від 19.06.92 N 2479-ХІІ Україна
приєдналася до Конвенції про створення
Ради Митного Співробітництва 1950 року
(далі - Рада). У 1994 році Рада була
перейменована у Всесвітню митну
організацію (далі - ВМО). Функціями Ради
Митного Співробітництва є, в тому
числі, розробка рекомендацій, що
забезпечують однакове тлумачення і
застосування конвенцій, укладених як у
результаті роботи Ради, так і
конвенцій, що стосуються номенклатури
для класифікації товарів у ситних
тарифах і оцінки товарів у митних
цілях, підготовлених Групою по
вивченню можливості створення
Європейського Митного Союзу, а також
здійснення з цією метою функцій, які
йому можуть бути прямо приписані цими
конвенціями відповідно до їх положень.

Рекомендації ВМО до Кіотської
конвенції є поясненнями про
застосування її положень. Оскільки, як
зазначалось вище, багато з положень
Конвенції сформульовані у вигляді
принципу, в рекомендаціях знайшло
відображення узагальнення
міжнародного досвіду застосування
Конвенції. Разом з тим, такі
рекомендації не є обов'язковими для
сторони, що домовляється. Проте, у разі
застосування у вітчизняному
законодавстві загального принципу
Конвенції не можна не брати до уваги
роз'яснення ВМО щодо його практичного
застосування.

Крім того, як на момент здійснення
митного оформлення, так і протягом дії
гарантійних зобов'язань позивачем до
митного органу були надані всі
необхідні документи для підтвердження
визначення митної вартості за першим
методом (за ціною контракту).
Відмовляючи у застосуванні митної
вартості заявленої декларантом,
відповідач діяв в супереч
законодавству України з питань митної
справи, застосовуючи формальний та
необґрунтований підхід, без аналізу
поданих документів.

В силу приписів частини третьої статті
2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено).

В силу положень частини чотирнадцятої
статті 58 Митного кодексу України в разі
відсутності обґрунтувань з боку органу
доходів і зборів необхідно вважати, що
взаємовідносини, зазначені у частині
дванадцятій цієї статті, не вплинули на
ціну оцінюваних товарів.

В даній справі судом також не
встановлено існування яких-небудь
обмежень для визначення митної
вартості задекларованого товару за
ціною договору, наведених у статті 58
Митного кодексу України.

Суд зазначає, що орган доходів і зборів
при здійсненні митного контролю, у тому
числі й з питань контролю правильності
визначення митної вартості, має діяти у
спосіб, визначений Митним кодексом
України, а відомості про то, що покупець
і продавець товару є пов'язаними
особами, не утворює підстави для
визнання задекларованої митної
вартості товару як неприйнятної, адже
сам по собі факт існування зв'язків між
покупцем (позивачем) і продавцем (Zeppelin
International AG) не свідчить про наявність
порушень з боку декларанта і не є
підставою для автоматичного
збільшення митної вартості товару до
показників автоматизованої системи
аналізу та управління ризиками.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
митний орган неправомірно відмовив
позивачу у визнанні задекларованої ним
митної вартості товару за основним
методом, визначив митну вартість за
третім методом та прийняв рішення про
коригування митної вартості товару,
тому ці рішення підлягають скасуванню.

За наведених обставин позов є таким, що
підлягає задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір, доказів
понесення ним інших судових витрат
суду не надано. Таким чином, витрати по
сплаті судового збору підлягають
присудженню з Державного бюджету
України на користь позивача.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративий позов Товариства з
обмеженою відповідальністю з
іноземними інвестиціями «Цеппелін
Україна ТОВ» до Київської митниці
Міністерства доходів і зборів України
про визнання протиправними та
скасування рішень про коригування
митної вартості товарів від 15.08.2013 року
№125130000/2013/565133 та від 16.08.2013 року
№125130000/2013/565181- задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
Рішення Київської митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів від 15.08.2013 року №125130000/2013/565133 та
від 16.08.2013 року №125130000/2013/565181.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю з іноземними
інвестиціями «Цеппелін Україна ТОВ»
судовий збір у розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) грн. 70 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 28 березня 2014 р.