Справа № 2а-10040/09/12/0170
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Київ К/9991/5512/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Борисенко І.В.

Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Сакської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Автономній Республіці Крим

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15.02.2010

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 02.12.2010

у справі № 2а-10040/09/12/0170

за позовом Кримського
республіканського підприємства
«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Саки»

до Сакської об'єднаної державної
податкової інспекції в Автономній
Республіці Крим

про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення- рішення

ВСТАНОВИВ:

Кримське республіканське підприємство
«Виробниче підприємство
водопровідно-каналізаційного
господарства м. Саки» (далі по тексту -
позивач, Підприємство) звернулось до
суду з позовом до Сакської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Автономній Республіці Крим (далі по
тексту - відповідач, Сакська ОДПІ в АРК)
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 17.08.2009
№/0.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 15.02.2010, яка залишена
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 02.12.2010, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
невиїзну документальну перевірку
позивача з питання своєчасності сплати
узгоджених сум податкових зобов'язань
з податку на додану вартість за грудень
2008 року, за результатами якої складено
акт від 07.08.2009 №1154/15-02/03347678.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 17.08.2009
№/0, яким позивачу визначено штраф
у розмірі 55522,12 грн.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпункту 5.3.1 пункту 5.3
статті 5 Закону України від 21.12.2000 №2181-III
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон
№2181-III) у зв'язку з порушенням граничних
термінів сплати узгоджених сум
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

Крім того, судами встановлено, що
платіжними дорученнями, які містять
реквізит «Призначення платежу»,
позивачем сплачено узгоджені суми
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за грудень 2008 року,
проте відповідачем сплачені позивачем
суми спрямовано на погашення
податкового боргу інших періодів.

Задовольняючи позов в повному обсязі,
суди попередніх інстанцій виходили з
наступних мотивів, з якими
погоджується суд касаційної інстанції.

Згідно з пунктом 1.2 статті 1 Закону
№2181-III податкове зобов'язання - це
зобов'язання платника податків
сплатити до бюджетів або державних
цільових фондів відповідну суму коштів
у порядку та у строки, визначені цим
Законом або іншими законами України.

Відповідно до пункту 5.1 статті 5 Закону
№2181-III податкове зобов'язання,
самостійно визначене платником
податків у податковій декларації,
вважається узгодженим з дня подання
такої податкової декларації.

Зазначене податкове зобов'язання не
може бути оскаржене платником податків
в адміністративному або судовому
порядку.

Згідно з підпунктом 5.3.1 пункту 5.3 статті
5 Закону №2181-III платник податків
зобов'язаний самостійно сплатити суму
податкового зобов'язання, зазначену у
поданій ним податковій декларації,
протягом десяти календарних днів,
наступних за останнім днем
відповідного граничного строку,
передбаченого підпунктом 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 цього Закону для подання
податкової декларації.

При цьому пунктом 7.7 статті 7 Закону
№2181-III визначено рівність бюджетних
інтересів. З цією метою визначено, що
податковий борг погашається
попередньо погашенню податкових
зобов'язань, які не є податковим боргом,
у порядку календарної черговості його
виникнення, а в разі одночасного його
виникнення за різними податками,
зборами (обов'язковими платежами) - у
рівних пропорціях.

Разом з тим, Законом №2181-III, який є
спеціальним законом з питань
оподаткування і який установлює
порядок погашення зобов'язань
юридичних або фізичних осіб перед
бюджетами та державними цільовими
фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків,
визначені заходи, які вживаються
контролюючим органом з метою погашення
платниками податків податкового боргу.
Серед таких заходів немає зміни
призначення платежу, самостійно
визначеного платником податків.

Як передбачено підпунктом 7.1.1 пункту 7.1
статті 7 Закону №2181-III, джерелами
самостійної сплати податкових
зобов'язань або податкового боргу
платника податку є будь-які власні
кошти такого платника податку.

Отже, грошовий платіж є єдиною формою
сплати податкових зобов'язань і
погашення податкового боргу.

Згідно з пунктом 1.7 Інструкції про
безготівкові розрахунки в Україні в
національній валюті, затвердженої
постановою Правління Національного
банку України від 21.01.2004 №22 (в редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин; далі - Інструкція), кошти
з рахунків клієнтів банки списують
лише за дорученнями власників цих
рахунків (включаючи договірне списання
коштів згідно з главою 6 цієї
Інструкції) або на підставі платіжних
вимог стягувачів у разі примусового
списання коштів згідно з главою 5 цієї
Інструкції.

Відповідно до пункту 3.8 Інструкції
реквізит «Призначення платежу»
платіжного доручення заповнюється
платником так, щоб надавати повну
інформацію про платіж та документи, на
підставі яких здійснюється
перерахування коштів отримувачу.
Повноту інформації визначає платник з
урахуванням вимог законодавства
України.

Таким чином, самостійне зарахування
податковим органом сплачених
платником податку сум в рахунок
погашення податкового боргу або тих
податкових зобов'язань, які не вказані
платником в реквізиті «Призначення
платежу» платіжного доручення під час
перерахування поточних податкових
зобов'язань до бюджету, є
неправомірним.

За таких обставин та з урахуванням
вимог частини 3 статті 2, частини 2
статті 71 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди дійшли
обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Сакської об'єднаної
державної податкової інспекції в
Автономній Республіці Крим відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
15.02.2010 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 02.12.2010 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)І.В. Борисенко (підпис)Т.М.
Шипуліна