Справа № 815/3942/13-а
Суддя: Свида Л. І.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/3942/13-а
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року о 11 год. 35 хв.
м. Одеса

У залі судових засідань № 25

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Свиди Л.І.

при секретарі судового засідання -
Мороз А.П.

за участю сторін:

представника позивача -
Віноградова С.А. (по довіреності)

представника відповідачів

від Південної митниці -
Мальцев Д.В. (по довіреності)

представника відповідача від

ГУДКСУ в Одеській області -
Костюк М.А. (по довіреності)

законного представника - Величко
Т.І. (по посвідченню)

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еві Текс» до
Південної митниці Державної митної
служби України, Південної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, за участю
прокуратури Одеської області про
визнання бездіяльності протиправною,
стягнення коштів,-

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «Еві Текс»
з адміністративним позовом до
Південної митниці Державної митної
служби України, Південної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, за участю
прокуратури Одеської області про
визнання протиправною бездіяльності
Південної митниці щодо повернення
надмірно сплаченого до бюджету мита у
сумі 3252194,76 грн. та податку на додану
вартість у сумі 6568040,84 грн., які були
зараховані до бюджету у загальній сумі
9820235,60 грн., стягнення з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю «Еві
Текс» надмірно сплаченого мита у сумі
3357444,19 грн. та податку на додану
вартість у сумі 6589090,74 грн., які були
зараховані до бюджету у загальній сумі
9946534,93 грн.

Представник позивача адміністративний
позов підтримав, на заявлених вимогах
наполягав з підстав, викладених у
позовній заяві та заяві про збільшення
позовних вимог (Том ІІ, аркуші справи
105-106), оскільки позивачем під час
розмитнення ввезених на територію
України товарів сплачено мито та
податок на додану вартість з ціни
більшої ніж передбачена договором та
підтверджується інвойсами, що
спричинило переплату позивачем митних
платежів, які підлягають, як надмірно
сплачені, стягненню з бюджету.

Представник відповідача від Південної
митниці Міндоходів позовні вимоги не
визнав з підстав, викладених у
письмових запереченнях та додаткових
поясненнях (Том І, аркуші справи 140-147,
Том ІІ, аркуші справи 70-71, 79-89, 115),
оскільки позивачем при ввезенні
товарів на територію України
самостійно визначена їх митна вартість
за резервним методом без здійснення
коригування вартості митним органом та
сплачені відповідні митні платежі з
цієї вартості товару, а тому позовні
вимоги про визнання протиправною
бездіяльності митних органів щодо
повернення надмірно сплачених
платежів та стягнення їх з Державного
бюджету України є необґрунтованими та
задоволенню не підлягають.

Представник відповідача від ГУ ДКСУ в
Одеській області позовні вимоги не
визнав з підстав, викладених у
письмових запереченнях на позов (Том
ІІ, аркуші справи 21-23), оскільки
повернення надмірно сплачених коштів з
Державного бюджету України
здійснюється, зокрема, на підставі
висновку митних органів щодо такої
переплати, однак враховуючи
відсутність такого висновку органи
державної казначейської служби
позбавлені можливості на здійснення
операції щодо повернення спірної
грошової суми позивачу.

Законний представник прокуратури
повністю підтримав позицію
представників відповідачів, вважав її
обґрунтованою, а позовні вимоги
безпідставними та такими, що
задоволенню не підлягають.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, представників відповідачів
та законного представника, а також
обставини, якими обґрунтовуються
вимоги та заперечення, докази, якими
вони підтверджуються, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Між Товариством з обмеженою
відповідальністю «Еві Текс» та
Компанією «CORTDALE ENTRPRISES S.A», Panama, 12.06.2012
року укладений контракт №ЕСЕ-1, за яким
Компанія «CORTDALE ENTRPRISES S.A», Panama,
зобов'язується поставляти, а ТОВ «Еві
Текс» приймати товар та оплачувати
кошти за його придбання згідно
специфікацій поставки або інвойсів
(Том І, аркуші справи 117-120).

Загальна сума зазначеного контракту
складає 5000000 USD (п'ять мільйонів доларів
США). Оплата відбувається в доларах США
або Євро за інвойсами на кожну партію
товару, які є невід'ємною частиною
контракту. Умови поставки - CIP, CIF, DDU, DAF,
CPT кордон України (в редакції INCOTERMS-2000).

Додатками до контракту №ЕСЕ-1 є
специфікація від 12.06.2012 року, якою
визначений перелік товарів, поставка
якого передбачена цим договором та
додаткові угоди щодо зміни загальної
ціни контракту та даних про керівника
ТОВ «Еві Текс» (Том І, аркуші справи
121-126).

В межах контракту №ЕСЕ-1 від 12.06.2012 року
Компанією «CORTDALE ENTRPRISES S.A» поставлено
ТОВ «Еві Текс» товар загальною
фактурною вартістю 8092054,54 грн. згідно
інвойсів для кожної партії товару (Том
І, аркуші справи 12, 16, 20, 23, 27, 31, 35, 39, 45, 50,
56, 60, 65, 70, 84, 87, 90, 93, 97, 111, 115).

Вантаж був заявлений до митного
оформлення в серпні 2012 року за митними
деклараціями №500060001/2012/008080,
№500060001/2012/008079, №500060001/2012/008095,
№500060001/2012/008096, №500060001/2012/008093,
№500060001/2012/008833, №500060001/2012/008458,
№500060001/2012/008033, №500060001/2012/008085,
№500060001/2012/008092, №500060001/2012/008097,
№500060001/2012/008094, №500060001/2012/008831,
№500060001/2012/008341, №500060001/2012/008026,
№500060001/2012/008088, №500060001/2012/008090,
№500060001/2012/008091, №500060001/2012/008116,
№500060001/2012/008246, №500060001/2012/008460 (Том І,
аркуші справи 10-11, 13-15, 17-19, 21-22, 24-26, 28-30,
32-34, 36-38, 40-44, 46-49, 51-55, 57-59, 61-64, 66-69, 71-83, 85-86,
88-89, 91-92, 94-96, 98-109, 112-114).

В зазначених вантажних митних
деклараціях митна вартість визначена
позивачем за 6 (резервним) методом
самостійно із зазначенням даних щодо
вартості товару за інвойсами у рядках
22, 42 в загальній сумі 8092054,54 грн. та з
врахуванням коригування ціни товару у
графі 45 визначено митну вартість в
загальній сумі 37680064,09 грн.

Вантажні митні декларації були
прийняті Південною митницею до
оформлення без зауважень та за ними
здійснено митне оформлення товару.
Відповідно до рядку 47 митних
декларацій ТОВ «Еві Текс» нараховані
та сплачені платежі у загальній сумі
12638157,26 грн. (мито на товари, що ввозяться
на територію України у сумі 4251787,05 грн.,
податок на додану вартість у сумі 8386370,21
грн.), що підтверджується відмітками
митних органів про сплату митних
платежів.

Представник позивача в судовому
засіданні наполягав на тому, що
позивачем була здійснена переплата
мита та податку на додану вартість,
оскільки ТОВ «Еві Текс» митні платежі
сплачені виходячи із скоригованої
митної вартості, а не з митної вартості
товару визначеної за ціною договору,
проте митним органом не перевірено
числове значення заявленої митної
вартості, що призвело до сплати митних
платежів позивачем, які документально
не підтверджені, а тому надмірно
сплачені кошти підлягають поверненню
позивачу.

Зазначені обставини стали підставою
для звернення 25.01.2013 року ТОВ «Еві Текс»
до Південної митниці із заявою №25-01/4
про повернення надмірно сплаченого
мита та податку на додану вартість у
загальній сумі 9820235,60 грн. шляхом
перерахування коштів на рахунок
підприємства (Том І, аркуш справи 127).

Проте, Південною митницею 05.02.2013 року, у
відповідь на звернення, на адресу
позивача направлений лист про
необхідність надання картки відмови в
прийнятті митної декларації та рішення
про визначення митної вартості,
оскільки митна вартість товару
визначена самостійно позивачем та за
результатами контролю правильності її
визначення митним органом прийнято
рішення про можливість застосування
митної вартості заявленої декларантом
(Том ІІ, аркуш справи 117).

Суд вважає доводи позивача щодо
бездіяльності Південної митниці, яка
полягає у не поверненні позивачу
надмірно сплачених коштів та
необхідності стягнення з Державного
бюджету України вищезазначених коштів,
не обґрунтованими, а позов таким, що не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ч. 1, 8 ст. 257 Митного
кодексу України декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення.

Митне оформлення товарів, транспортних
засобів комерційного призначення
здійснюється митним органом на
підставі митної декларації, до якої
декларантом залежно від митних
формальностей, установлених цим
Кодексом для митних режимів, та
заявленої мети переміщення вноситься,
зокрема, митна вартість товарів та
метод її визначення.

Згідно із положеннями ст. 49, ст. 51, ст. 52
Митного кодексу України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари. Митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом; подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням митному органу додаткової
інформації.

Згідно із положеннями ст. 54, ст. 55
Митного кодексу України контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється митним
органом під час проведення митного
контролю і митного оформлення шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості товарів митний орган визнає
заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування.

З метою обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в митному
органі, декларант може провести
консультації з митним органом, які на
вимогу декларанта проводяться у
письмовому вигляді.

У випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
митного органу про коригування
заявленої митної вартості товарів
митний орган за зверненням декларанта
або уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом,
шляхом надання гарантій відповідно до
розділу X цього Кодексу.

Протягом 80 днів з дня випуску товарів
декларант або уповноважена ним особа
може надати митному органу додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються, які за результатом
розгляду митний орган виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів.

Відповідно до положень п. 5.3 розділу 1
«Інструкції про порядок заповнення
вантажної митної декларації»,
затвердженої 09.07.1997 року наказом
Державної митної служби України №307
(яка діяла на час здійснення митного
оформлення товару позивачем) графи
митної декларації, що містять дані про
ціну товару, метод визначення митної
вартості, митну вартість товару (графи
12, 42, 43, 45) заповнюються декларантом.

Таким чином, з аналізу вищезазначених
норм законодавства вбачається, що
митне оформлення товарів здійснюється
митним органом на підставі митної
декларації, до якої декларантом
вноситься, зокрема, митна вартість
товару, метод її визначення.

Заявлення митної вартості товару
здійснюється декларантом самостійно, а
також за результатами консультацій з
митним органом, корегуванням митної
вартості з понесенням додаткових
витрат, пов'язані з цим коригуванням
митної вартості.

При цьому, корегування митної вартості
товару митним органом здійснюється у
письмовому вигляді із зазначенням
таких підстав, про що оформлюється
відповідне рішення.

Позивач не заперечує факт самостійного
визначення в декларації числового
значення митної вартості товару,
методу визначення митної вартості та
коригування митної вартості, проте
зазначає, що такі дії були обумовлені
вимогою митного органу здійснити
коригування митної вартості.

Представник позивача в судовому
засіданні зазначив, що інших
декларації з визначенням митної
вартості за ціною договору (за 1
методом) до митного органу не
надавалось, а коригування здійснення в
зв'язку із попереднім обговоренням з
митним органом до подання декларації
ціни товар, яка буде зазначена в
декларації.

Викладені обставини не
підтверджуються належними доказами у
справі, оскільки представник Південної
митниці заперечує зазначені обставини,
будь-яких письмових доказів з цього
приводу сторонами не надано, вантажні
митні декларації подані позивачем
самостійно, інших декларацій з митною
вартістю за ціною договору та першим
методом визначення митної вартості до
митного органу не подавалось, будь-яких
даних про проведення консультацій з
митним органом щодо митної вартості
товару не має, будь-яких рішень митного
органу щодо коригування митної
вартості та відмови у прийнятті митної
декларації Південною митницею не
складалось.

При цьому, митним органом здійснений
контроль правильності визначення
митної вартості товарів, яка за даними
щодо рівня митної вартості на
аналогічні та подібні товари
відповідала заявленій декларантом.

Положеннями ст. 57 - 64 Митного кодексу
України передбачені методи визначення
митної вартості товарів та порядок і
послідовність їх застосування, проте
враховуючи самостійне визначення
позивачем митної вартості і методу за
яким вона визначена, суд не приймає
доводи позивача про необхідність
оформлення митним органом товарів за
спірними вантажними митними
деклараціями за першим методом.

Крім того, позивачем не оскаржені дії
митного органу, вчинені під час
здійснення розмитнення товарів за
спірними вантажними митними
деклараціями як під час розмитнення
так і при зверненні до суду з позовом
щодо стягнення коштів з Державного
бюджету України.

Відповідно до положень ст. 50, п. 8 ст. 264,
ст. 295 Митного кодексу України
відомості про митну вартість товару
використовуються, зокрема, для
нарахування митних платежів. При цьому,
митні платежі нараховуються
декларантом самостійно.

З моменту прийняття митної декларації
вона є документом, що засвідчує факти,
які мають юридичне значення, а
декларант або уповноважена ним особа
несе відповідальність за подання
недостовірних відомостей, наведених у
цій декларації.

Згідно із п. п. 41.1.2 п. 41.1 ст. 41
Податкового кодексу України (в
редакції, яка діяла на час здійснення
розмитнення товару позивачем) митний
орган є контролюючим органом щодо мита,
акцизного податку, податку на додану
вартість, інших податків, які
відповідно до податкового
законодавства справляються у разі,
зокрема, ввезення (пересилання) товарів
і предметів на митну територію України.

Відповідно до п. 46.1 ст. 46, п. 54.1 ст. 54, п.
56.11 ст. 56 Податкового кодексу України
митні декларації прирівнюються до
податкових декларацій для цілей
нарахування та/або сплати податкових
зобов'язань.

Платник податків самостійно обчислює
суму податкового та/або грошового
зобов'язання та/або пені, яку зазначає у
податковій (митній) декларації або
уточнюючому розрахунку, що подається
контролюючому органу у строки,
встановлені цим Кодексом та така сума
грошового зобов'язання та/або пені
вважається узгодженою.

Грошове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків,
оскарженню не підлягає.

Таким чином, позивачем самостійно
визначена митна вартість товару
ввезеного на територію України,
розраховані митні платежі та сплачені
до бюджету, що зафіксовано в митних
деклараціях, а тому відповідно до вимог
Податкового кодексу України та Митного
кодексу України зазначені грошові
зобов'язання є узгодженими та
оскарженню не підлягають.

Відповідно до положень п 6.1, п. 7.1, п. 7.2
«Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа»,
затвердженого 30.05.2012 року Наказом
Міністерства фінансів України №631,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 10 серпня 2012 року за
№1360/21672 відомості зазначені у митній
декларації можуть бути змінені або
митна декларація може бути відкликана
декларантом до моменту завершення
митного оформлення цієї декларації.

У всіх випадках відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні,
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення оформлюється картка
відмови, в якій зазначається причина
відмови, наводяться вичерпні
роз'яснення вимог, виконання яких
забезпечує можливість прийняття
митної декларації, митного оформлення,
а також вказується інформація про
порядок оскарження рішення про
відмову.

Сторонами не заперечується факт того,
що позивачем не подавались вантажні
митні декларації, митна вартість
товарів за якими була визначена за
першим методом, та як наслідок митним
органом не приймались рішення щодо
відмови в прийнятті таких декларацій,
усна відмова в прийнятті декларацій
взагалі не передбачена законодавством,
надані до митного органу декларації
були заповнені самостійно позивачем та
відповідач не міг вносити зміни до них,
зокрема, щодо митної вартості товару,
методу її визначення, коригування,
тощо, будь-яких підстав для відмови у
митному оформленні товарів за митними
деклараціями наданими ТОВ «Еві Текс» у
митного органу не було, тим більше
визначена митна вартість позивачем
відповідала рівню цін на аналогічні та
подібні товари за даними митного
органу.

Також, враховуючи правомірність дій
митного органу під час здійснення
розмитнення товару за митними
деклараціями, в яких митна вартість
товару, метод визначення вартості та
розмір митних платежів, які підлягають
сплаті до бюджету визначені самостійно
позивачем, що не заперечується
сторонами, митний орган погодився на
здійснення розмитнення за 6 методом з
врахуванням відповідності самостійно
визначеної митної вартості рівню цін
на аналогічні товари, суд
задовольнивши позов про стягнення
коштів з бюджету, фактично підміняє
відповідача та приймає рішення про
визначення митної вартості за першим
методом, що належить до повноважень
митних органів.

Відповідно до ст. 301 Митного кодексу
України повернення помилково або
надміру сплачених сум митних платежів
здійснюється відповідно до Бюджетного
та Податкового кодексів України.

Згідно із положеннями п. п. 43.4, п. 43.5 ст. 43
Податкового кодексу України платник
податків подає заяву на повернення
помилково та/або надміру сплачених
грошових зобов'язань. Контролюючий
орган не пізніше ніж за п'ять робочих
днів до закінчення двадцятиденного
строку з дня подання платником
податків заяви готує висновок про
повернення відповідних сум коштів з
відповідного бюджету та подає його для
виконання відповідному органові, що
здійснює казначейське обслуговування
бюджетних коштів.

На підставі отриманого висновку орган,
що здійснює казначейське
обслуговування бюджетних коштів
протягом п'яти робочих днів здійснює
повернення помилково та/або надміру
сплачених грошових зобов'язань
платникам податків у порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

Позивач звернувся до Південної митниці
із заявою про повернення надмірно
сплаченого мита та податку на додану
вартість, проте відповідач направив
лист до ТОВ «Еві Текс» з пропозицією
надати документи для підтвердження
наявності підстав повернення надміру
сплачених коштів до бюджету, однак в
матеріалах справи відсутні відомості
про надання позивачем додаткових
документів та відповіді на цей лист.

Під час розгляду справи, ухвалою від
13.06.2013 року, за клопотанням
представника позивача, судом
призначена по справі економічна
експертиза щодо нормативного та
документального обґрунтування в
митних деклараціях вартості товарів.

За результатами експертного
дослідження, Одеським науково -
дослідницьким інститутом судових
експертиз складений висновок №3430 від
11.07.2013 року, відповідно до якого митна
вартість товарів, з якої ТОВ «Еві Текс»
сплачені платежі до бюджету за
спірними вантажними митними
деклараціями не обґрунтована
документально, сума надмірно
сплаченого мита та податку на додану
вартість до бюджету в розмірі 9820235,60
грн. (мито - 3252194,76 грн., ПДВ - 6568040,84 грн.)
не підтверджується та фактично складає
9946534,93 грн. (мито - 3357444,19 грн., ПДВ - 6589090,74
грн.)

Відповідно до положень ч. 5 ст. 82 КАС
України висновок експерта для суду не є
обов'язковим, а підлягає оцінці в
сукупності і взаємозв'язку з іншими
доказами у справі.

Суд вважає, що висновок експертизи №3430
від 11.07.2013 року зроблений судовим
експертом з перевищенням наданих йому
повноважень та виходить за межі його
компетенції, з огляду на наступне.

Відповідно до норм Митного кодексу
України та Податкового кодексу України
митна вартість товару, метод її
визначення, коригування вартості
зазначається позивачем самостійно у
відповідних графах ВМД, митні органи
контролюють правильність визначення
декларантом митної вартості та мають
право коригувати митну вартість з
врахуванням певних обставин, зокрема,
інформації з бази даних щодо вартості
аналогічних і подібних товарів,
додаткових документів, які надаються
для здійснення митного оформлення і
які додатково мають право вимагати
митні органи, тощо, про що приймається
відповідне рішення в письмовому
вигляді, однак, судовим експертом в
висновку зазначено про документальну
не обґрунтованість митної вартості
товарів за спірними деклараціями із
посиланням на умови контракту №ЕСЕ-1
від 12.06.2012 року та інвойси, які виписані
на кожну партію товару, тобто,
зроблений висновок про те, що митна
вартість товару відповідає рівню
вартості, зазначеної в інвойсах і
повинна визначатися за першим методом
визначення митної вартості та
зазначено про надмірну сплату платежів
до бюджету враховуючи
необґрунтованість митної вартості
зазначеної позивачем в деклараціях.

Таким чином, на думку суду, експерт,
який зазначив про не підтвердження
митної вартості та надмірну сплату
митних платежів привласнив виключні
повноваження митного органу щодо
контролю за визначенням митної
вартості та обранням методу її
визначення, коригуванням митної
вартості, фактично зазначив про
неправомірність визначення самим
позивачем митної вартості в
деклараціях, яка є узгодженою
відповідно до норм податкового
законодавства, з врахуванням
коригування цієї вартості і обрання
методу її визначення, та самостійно без
аналізу даних вартості аналогічних та
подібних товарів, без наявності
інформації щодо супутніх витрат
декларанта, без дослідження причин
обрання шостого методу визначення
митної вартості позивачем та причин
коригування митної вартості, без
дослідження документів, що обумовлюють
суми на які здійснені коригування,
фактично самостійно розрахував суми
надмірно сплачених коштів до бюджету
обравши перший метод визначення митної
вартості за ціною договору.

Враховуючи викладені обставини, суд не
приймає як належний доказ надмірної
сплати митних платежів до бюджету
висновок експертизи №3430 від 11.07.2013
року.

Крім того, відповідно до ст. 244-2 КАС
України Рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

При прийнятті рішення по цій справі суд
також враховує висновки, викладені в
Рішенні Верховного Суду України від 17
грудня 2013 року по справі №21-439а13 про те,
що до виключної компетенції митних
органів відносяться питання контролю
правильності обчислення декларантом
митної вартості та обрання методу її
обчислення, а тому суди, встановивши
протиправність рішень митного органу
про визначення митної вартості товарів
за тим чи іншим методом не вправі
підміняти митний орган, стягуючи з
державного бюджету надмірно сплачену з
такої вартості суму податку на додану
вартість, фактично визначаючи при
цьому інший метод обчислення митної
вартості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Згідно із ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи
надані докази в сукупності, оскільки
позивачем самостійно визначена митна
вартість товару, метод її визначення та
самостійно здійснено коригування цієї
вартості без втручання митних органів,
під час здійснення контролю митної
вартості товарів Південною митницею
встановлена відповідність цієї
вартості рівню вартості подібних
товарів та не приймалось рішень про
коригування вартості або відмову в
прийнятті митної декларації, дії
митних органів щодо проведення
розмитнення товарів відповідали
вимогам митного законодавства, що
позивачем не заперечувалось, дії
митних органів щодо спірних розмитнень
не оскаржені позивачем, висновок
експертизи складений з перевищенням
повноважень та компетенції експерта та
не підтверджує фактичну митну вартість
товару, а тільки її відповідність
інвойсам, суди не вправі підміняти
митний орган та стягувати надмірно
сплачені кошти з Державного бюджету
України, тощо, суд вважає позовні
вимоги ТОВ «Еві Текс» щодо
неправомірної бездіяльності
відповідача, пов'язаної з не
поверненням надмірно сплачених до
бюджету коштів та їх стягнення з
Державного бюджету України не
обґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню в повному
обсязі

Судові витрати розподіляються
відповідно до приписів ст. 94 КАС
України.

Керуючись ст. ст. 11, 69-71, 94, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю «Еві Текс» до
Південної митниці Державної митної
служби України, Південної митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Одеській області, за участю
прокуратури Одеської області про
визнання протиправною бездіяльності
Південної митниці щодо повернення
надмірно сплаченого до бюджету мита у
сумі 3252194,76 грн. та податку на додану
вартість у сумі 6568040,84 грн., які були
зараховані до бюджету у загальній сумі
9820235,60 грн., стягнення з Державного
бюджету України на користь Товариства
з обмеженою відповідальністю «Еві
Текс» надмірно сплаченого мита у сумі
3357444,19 грн. та податку на додану
вартість у сумі 6589090,74 грн., які були
зараховані до бюджету у загальній сумі
9946534,93 грн. - відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили у
порядку ст. 254 КАС України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі в
Одеський окружний адміністративний
суд апеляційної скарги на постанову
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови. Апеляційна скарга на
постанову подається до Одеського
окружного адміністративного суду, та
одночасно її копія надсилається до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Повний текст постанови складено та
підписано 31 березня 2014 року.

Суддя
Л.І. Свида

.