Справа № 2а/0270/3871/12
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/800/41737/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі
судового засідання за участю
представників товариства з обмеженою
відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест», комунального
підприємства «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації» Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г., Петриченко Ю.П.,
Бачинської А.Ю., Тимощука
Є.С.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
комунального підприємства «Вінницьке
міське бюро технічної інвентаризації»
на постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2013
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
«Бізнесторгінвест» до комунального
підприємства «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації», третя особа
Державна реєстраційна служба
Вінницького міського управління
юстиції, ОСОБА_7 про скасування рішення,
-

ВСТАНОВИВ:

В серпні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Компанія
Бізнесторгінвест» (далі - ТОВ «Компанія
«Бізнесторгінвест») пред'явило позов
до комунального підприємства
«Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації», третя особа Державна
реєстраційна служба Вінницького
міського управління юстиції, ОСОБА_7
про скасування рішення комунального
підприємства «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації» від 29
березня 2012 року про реєстрацію
спільного часткового приватного права
власності на 37/1800 нежитлової будівлі
торгівельного комплексу,
розташованого по АДРЕСА_1 на підставі
договору дарування від 05 березня 2012
року №264.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 04 червня 2013
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено повністю.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2013
року апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Компанія
Бізнесторгінвест» задоволено,
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 04 червня 2013
року скасовано та прийнято нову, якою
адміністративний позов задоволено.

Скасовано рішення комунального
підприємства «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації» від 29
березня 2012 року про реєстрацію
спільного часткового приватного права
власності на 37/1800 нежитлової будівлі
торгівельного комплексу, розташованої
по АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 на підставі
договору дарування від 05 березня 2012
року № 264.

Не погоджуючись із прийнятим рішенням
суду апеляційної інстанції скаржник
оскаржив його.

У касаційній скарзі комунальне
підприємство «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації»,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить рішення суду апеляційної
інстанції скасувати, а рішення суду
першої інстанції залишити в силі.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга задоволенню не підлягає.

Судами встановлено, що ухвалою
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 12 березня 2012 року у справі за
позовом TOB «Компанія
«Бізнесторгінвест» до ОСОБА_8 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним та витребування майна із
чужого незаконного володіння за участю
третіх осіб комунального підприємства
«Вінницька МБТІ», Прокуратури м.
Вінниці накладено арешт на
торгівельний комплекс та офіс,
загальною площею 1157,7 кв.м, підвал із з/б
блоків.

29 березня 2012 року комунальним
підприємством «Вінницьке МБТІ»
прийнято рішення про реєстрацію
спільного часткового приватного права
власності на 37/1800 нежитлової будівлі
торгівельного комплексу розташованого
по АДРЕСА_1 на земельній ділянці площею
0,0526 га за ОСОБА_7 на підставі договору
дарування від 05 березня 2012 року,
посвідченого приватним нотаріусом
Вінницького міського нотаріального
округу ОСОБА_9.

Вважаючи, що приймаючи зазначене
рішення відповідачем не враховано
наявності на момент реєстрації будівлі
АДРЕСА_1 ухвали Ленінського районного
суду м. Вінниці від 12 березня 2012 року
про накладення арешту на вказане
нерухоме майно, позивач звернувся із
даним позовом до суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції дійшов
висновку, що встановлені фактичні
обставини справи свідчать про
правомірність оскаржуваного рішення.

Суд першої інстанції зазначив, що
відповідач ухвалу Ленінського
районного суду м. Вінниці від 12 березня
2012 року отримав лише 28 травня 2012 року, а
тому станом на 29 березня 2012 року,
приймаючи оскаржуване рішення про
реєстрацію спільного часткового
приватного права власності на 37/1800
нежитлової будівлі торгівельного
комплексу, розташованого по АДРЕСА_1 за
громадянкою ОСОБА_7, не володіло
інформацією про накладення арешту на
вказану нежитлову будівлю.

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
послався на положення Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень»,
Наказ Міністерства юстиції України від
07 лютого 2002 року № 7/5 «Про затвердження
Тимчасового положення про порядок
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно» та зазначив, що відповідач в
порушення вказаних нормативних актів
не перевірив відомості про накладення
заборони та/або арешту нерухомого
майна, не взяв до уваги, що ухвалою
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 12 березня 2012 року накладено арешт
на цегляний торговельний комплекс та
офіс, загальною площею 1157,7 кв.м та
підвал із з/б блоків по АДРЕСА_1.

Суд апеляційної інстанції вважав
доводи відповідача про те, що він не був
повідомлений про існування ухвали
Ленінського районного суду м. Вінниці
від 12 березня 2012 року безпідставними,
оскільки він був третьою особою у
справі та повідомлявся про всі
процесуальні документи по справі.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із правовою позицією суду
апеляційної інстанції із огляду на
наступне.

Частинами 1, 2 статті 182 Цивільного
кодексу України передбачено, що право
власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом.

Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» визначені
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Поняття державної реєстрації речових
прав на нерухоме майно визначено у
статті 2 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» - це офіційне
визнання і підтвердження державою
фактів виникнення, переходу або
припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Пунктом 1 частини 1 статті 4 Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» передбачено, що обов'язковій
державній реєстрації підлягають
речові права на нерухоме майно, що
знаходиться на території України,
фізичних та юридичних осіб, держави,
територіальних громад, іноземців та
осіб без громадянства, іноземних
юридичних осіб, міжнародних
організацій, іноземних держав - право
власності на нерухоме майно.

Згідно зі статтею 5 розділу V Закону
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» до створення єдиної системи
органів реєстрації прав, а також до
формування Державного реєстру прав у
складі державного земельного кадастру,
реєстрація об'єктів нерухомості
проводиться комунальними
підприємствами бюро технічної
інвентаризації.

Також у пункті 1.3 чинного на час
виникнення спірних правовідносин
Тимчасового положення про порядок
реєстрації прав власності на нерухоме
майно, затвердженого наказом
Міністерства юстиції України від 07
лютого 2002 року № 7/5, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 18 лютого
2002 року за № 57/6445 (далі - Тимчасове
положення), визначено, що державну
реєстрацію прав власності на нерухоме
майно здійснюють підприємства бюро
технічної інвентаризації у межах
визначених
адміністративно-територіальних
одиниць.

Внесення до Єдиного реєстру заборон
відчуження об'єктів нерухомого майна
відомостей про накладення (зняття)
заборони та арештів на об'єкти
нерухомого майна згідно Положенню про
Єдиний реєстр заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна,
затвердженого наказом Міністерства
юстиції України від 09 червня 1999 року №
31/5, здійснюють реєстратори.

Відповідно до абзацу 6 пункту 3.1.
Тимчасового положення реєстратор БТІ
встановлює відповідність даних про
наявність (або відсутність) інформації
та/або відповідних документів, що
свідчать про накладення (зняття)
заборони (арешту) або інших обтяжень, що
перешкоджають проведенню державної
реєстрації прав.

Згідно пункту 3.5.5 Тимчасового
положення Реєстратор БТІ відмовляє у
проведенні державної реєстрації прав,
якщо право власності та інші речові
права на нерухоме майно виникли на
підставі правочинів за наявності в
Єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна відомостей
про накладення заборони та/або арешту
нерухомого майна, що підтверджується
відповідним витягом.

Частиною 2 статті 19 Конституції України
передбачено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається із матеріалів справи
ухвалою Ленінського районного суду м.
Вінниці від 12 березня 2012 року у справі
за позовом TOB «Компанія
«Бізнесторгінвест» до ОСОБА_8 про
визнання договору купівлі-продажу
недійсним та витребування майна із
чужого незаконного володіння за участю
третіх осіб комунального підприємства
«Вінницька МБТІ», Прокуратури м.
Вінниці накладено арешт на цегляний
торгівельний комплекс та офіс,
загальною площею 1157,7 кв.м та підвал із
з/б блоків, які розташовані на
земельній ділянці площею 0,0526 га по
АДРЕСА_1.

Дану ухвалу 12 березня 2012 року
Ленінським районним судом м. Вінниці
було направлено комунальному
підприємству «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації».

Оскільки комунальне підприємство
«Вінницьке міське бюро технічної
інвентаризації» прийняло рішення від 29
березня 2012 року про реєстрацію
спільного часткового приватного права
власності на 37/1800 нежитлової будівлі
торгівельного комплексу розташованого
по АДРЕСА_1 за ОСОБА_7 на підставі
договору дарування від 05 березня 2012
року №264 всупереч Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень» та
Тимчасового положення, без врахування
ухвали Ленінського районного суду м.
Вінниці від 12 березня 2012 року про
накладення арешту, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується із правовою позицією суду
апеляційної інстанції, що відповідач,
виносячи оскаржуване рішення, діяв не
на підставі, поза межами повноважень та
у спосіб, що суперечить Конституції та
законам України.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
дав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків суду
апеляційної інстанції та встановлених
обставин справи.

Згідно з частиною 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Оскільки суд апеляційної інстанції не
допустив порушень норм матеріального
права при ухваленні судового рішення
чи вчиненні процесуальних дій, підстав
для задоволення касаційної скарги
немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу комунального
підприємства «Вінницьке міське бюро
технічної інвентаризації» залишити
без задоволення, а постанову
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 23 липня 2013
року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: