Справа № 802/3437/13-а
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року м.
Київ К/800/58689/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Винокурова К.С.,

Кочана В.М.,

Ліпського Д.В.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_4 до Липовецької районної
державної адміністрації Вінницької
області про визнання протиправним та
скасування розпорядження, поновлення
на роботі та стягнення заробітку,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернувся до суду з позовом, в
якому просив визнати протиправним та
скасувати розпорядження відповідача,
поновити його на роботі та стягнути
суму середньомісячного заробітку за
час вимушеного прогулу.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року, залишеною без змін ухвалою
Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 31 жовтня 2013
року в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі позивач, з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами попередніх інстанцій,
просить судові рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Відповідач надав до суду письмові
заперечення на касаційну скаргу, в яких
просив залишити касаційну скаргу без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_4 обіймав посаду
провідного спеціаліста відділу
інформаційної діяльності та
комунікацій з громадськістю апарату
Липовецької районної державної
адміністрації Вінницької області.
Головою Липовецької
райдержадміністрації прийнято
розпорядження від 04 липня 2013 року №
106-рк про звільнення ОСОБА_4 за
систематичне неналежне виконання
службових обов'язків та порушення
трудової дисципліни.

Підставою для прийняття вказаного
рішення слугували наступні документи:

- розпорядження голови
райдержадміністрації про
дисциплінарне стягнення та припинення
виплати надбавки від 01 квітня 2013 року №
62-рк та про дисциплінарне стягнення від
16 травня 2013 року № 85-рк;

- доповідна записка заступника
керівника апарату
райдержадміністрації, начальника
організаційного відділу від 18 травня
2013 року;

- акт про відсутність позивача на
робочому місці від 18 травня 2013 року;

- акт про його відмову від надання
пояснень відсутності на робочому місці
від 20 травня 2013 року;

- лист голови
райдержадміністрації про погодження
звільнення ОСОБА_4 від 12 червня 2013 року
№ 06-8/2385;

- повідомлення профспілкового
комітету Липовецької
райдержадміністрації від 17 червня 2013
року № 6.

Протоколом засідання профспілкового
комітету Липовецької
райдержадміністрації від 14 червня 2013
року № 5 погоджено звільнення
провідного спеціаліста відділу
інформаційної діяльності та
комунікацій з громадськістю апарату
райдержадміністрації ОСОБА_4 на
підставі п. п. 3 і 4 ст. 40 Кодексу законів
про працю України.

Рішення судів попередніх інстанцій
обґрунтовані тим, що розпорядження
голови Липовецької районної державної
адміністрації Вінницької області про
звільнення позивача не суперечить п. 3
статті 40 Кодексу законів про працю
України та є правомірним, оскільки
ОСОБА_4 вчинив дисциплінарний
проступок після того, як до на нього
двічі протягом року накладались
дисциплінарні стягнення.

Колегія суддів вважає правильною
позицію судів попередніх інстанцій,
виходячи з наступного.

Так, статтею 10 Закону України "Про
державну службу" від 16 грудня 1993 року
№ 3723-XII визначено, що основними
обов'язками державних службовців є,
зокрема, забезпечення ефективної
роботи та виконання завдань державних
органів відповідно до їх компетенції,
безпосереднє виконання покладених на
них службових обов'язків, своєчасне і
точне виконання рішень державних
органів чи посадових осіб,
розпоряджень і вказівок своїх
керівників, сумлінне виконання своїх
службових обов'язків, ініціатива і
творчість в роботі.

Відповідно до ст. 14 Кодексу законів про
працю України, дисциплінарні стягнення
застосовуються до державного
службовця за невиконання чи неналежне
виконання службових обов'язків,
перевищення своїх повноважень,
порушення обмежень, пов'язаних з
проходженням державної служби, а також
за вчинок, який порочить його як
державного службовця або дискредитує
державний орган, в якому він працює.

Згідно ст. 147 Кодексу законів про працю
України, за порушення трудової
дисципліни до працівника може бути
застосовано тільки один з таких
заходів стягнення: догана або
звільнення.

За приписами п. 3 ст. 40 Кодексу законів
про працю України трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом лише у
випадках систематичного невиконання
працівником без поважних причин
обов'язків, покладених на нього
трудовим договором або правилами
внутрішнього трудового розпорядку,
якщо до працівника раніше
застосовувалися заходи
дисциплінарного чи громадського
стягнення.

Постановою Пленуму Верховного Суду
України «Про практику розгляду судами
трудових спорів» від 06 листопада 1992
року № 9 зазначено, що за передбаченими
п. 3 ст. 40 Кодексу законів про
працю України підставами, працівник
може бути звільнений лише за проступок
на роботі, вчинений після застосування
до нього дисциплінарного або
громадського стягнення за невиконання
без поважних причин обов'язків,
покладених на нього трудовим договором
або правилами внутрішнього трудового
розпорядку. У таких випадках
враховуються ті заходи
дисциплінарного стягнення, які
встановлені чинним законодавством і не
втратили юридичної сили за давністю
або зняті достроково (ст. 151 Кодексу
законів про працю України), і ті
громадські стягнення, які застосовані
до працівника за порушення трудової
дисципліни у відповідності до
положення або статуту, що визначає
діяльність громадської організації, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минулого не більше
одного року.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, винесенню оскаржуваного
розпорядження від 04 липня 2013 року про
звільнення позивача, передувало
систематичне порушення ним трудової
дисципліни та неналежне виконання
покладених на нього службових
обов'язків.

Зазначені порушення виявились у
вигляді невиконання доручення щодо
розміщення оновленого паспорту
Липовецького району на сайті
облдержадміністрації, усунення від
участі в підготовці заходів до 90-річчя
утворення Липовецького району, у звіті
голови райдержадміністрації перед
головою облдержадміністрації за І
квартал 2013 року, невиконання інших
доручень керівництва, за що на позивача
розпорядженням від 01 квітня 2013 року
№ 62-рк було накладено дисциплінарне
стягнення та припинено виплату
надбавки.

В подальшому на ОСОБА_4 розпорядженням
від 16 травня 2013 року № 85-рк було
накладено дисциплінарне стягнення за
невиконання доручення керівництва
щодо розміщення на сайтах РДА та ОДА
інформації про перебування Президента
України у смт. Турбів та Вінниці.

Вказані розпорядження не були
скасовані та є діючими.

Окрім зазначених розпоряджень,
підставою для винесення оскаржуваного
розпорядження від 04 липня 2013 року була
відсутність позивача на роботі 18
травня 2013 року без поважних причин, що
підтверджується доповідною запискою
заступника керівника апарату
райдержадміністрації, начальника
організаційного відділу, актом про
відсутність ОСОБА_4 на робочому місці,
актом про відмову позивача від надання
пояснень.

Отже, неодноразові дії позивача щодо
неналежного виконання покладених на
нього обов'язків і порушення трудової
дисципліни, що призвело до
неодноразового застосування до
працівника дисциплінарних стягнень, і
з дня накладення яких до видання наказу
про звільнення минуло не більше одного
року, дають підстави вважати, що
оскаржуване розпорядження голови
Липовецької районної державної
адміністрації Вінницької області про
звільнення ОСОБА_4 за п. 3 ст. 40 Кодексу
законів про працю України є законним та
правомірним.

Статтею 71 Кодексу адміністративного
судочинства України зазначено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Колегія суддів погоджується з позицією
судів попередніх інстанцій щодо
достатності доказів наданих
відповідачем на підтвердження
правомірності прийнятого рішення про
звільнення ОСОБА_4

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують і не дають
підстав вважати, що судами при розгляді
справи порушено норми матеріального та
процесуального права.

Суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220№, 221, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2013 року та ухвалу Вінницького
апеляційного адміністративного суду
від 31 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає крім, як в строки, з підстав та
в порядку, передбаченому главою 3
розділу IV КАС України.

Судді:
К.С. Винокуров

В.М. Кочан

Д.В. Ліпський