Справа № 2а-9294/10/1270
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/29432/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції в Жовтневому районі м.
Луганську (далі - ДПІ)

на постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20.01.2011

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2011

у справі № 2-а-9294/10/1270

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(далі - СПД ОСОБА_1)

до ДПІ

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 20.01.2011,
залишеною без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 05.04.2011, позов задоволено; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 25.05.2010 №
/0, № /0, /0, № /0, від
25.06.2010 № /1, № /1, № /1 та №
/1, а також від 02.08.2010 № /2, №
/2, № /2, № /2.

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
того, що позивачем не було пропущено
строки сплати орендної плати за
земельні ділянки, визначені Законом
України «Про плату за землю», у зв'язку
з чим відсутні підстави для
притягнення позивача до
відповідальності у вигляді штрафу в
порядку підпункту 17.1.7 пункту 17.1 статті
17 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами».

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи, ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати прийняті у справі судові
акти та відмовити у позові.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
касаційні вимоги ДПІ з урахуванням
такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
підставою для застосування до позивача
штрафних санкцій у відповідних сумах
згідно з оспорюваними податковими
повідомленнями-рішеннями став факт
несвоєчасної сплати позивачем
орендної плати за землю у 2009 та 2010 роках
за податковими деклараціями від 02.02.2009
№ 6468 та від 01.02.2010 № 3618, відповідно.

Приймаючи рішення про задоволення
даного позову, попередні судові
інстанції виходили з того, що порядок
та строки сплати орендної плати за
землю визначається спеціальним
законом з цього платежу, яким є Закон
України «Про плату за землю», а тому
податковим органом було безпідставно
визначено граничні строки погашення
податкових зобов'язань з даного виду
податку за нормами Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами».

Однак такий висновок судів не
відповідає нормам податкового
законодавства, що регулює спірні
правовідносини.

Адже згідно з преамбулою названого
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» цей Закон є спеціальним
законом з питань оподаткування, який
установлює порядок погашення
зобов'язань юридичних або фізичних
осіб перед бюджетами та державними
цільовими фондами з податків і зборів
(обов'язкових платежів), включаючи збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування та внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, нарахування і
сплати пені та штрафних санкцій, що
застосовуються до платників податків
контролюючими органами, у тому числі за
порушення у сфері
зовнішньоекономічної діяльності, та
визначає процедуру оскарження дій
органів стягнення.

Отже, з набранням чинності зазначеним
Законом уніфіковано, зокрема, порядок
та строки подання податкових
декларацій (розрахунків), сплати сум
податкових зобов'язань, підстави та
розмір відповідальності за порушення
податкового законодавства, в тому
числі за порушення граничних строків
сплати узгоджених сум податкових
зобов'язань, встановлених пунктом 5.3
статті 5 цього Закону, для всіх видів
податків та зборів (обов'язкових
платежів).

Відповідно до підпункту 4.1.4 пункту 4.1
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" податкові
декларації подаються за базовий
податковий (звітний) період, що
дорівнює: а) календарному місяцю (у тому
числі при сплаті місячних авансових
внесків), - протягом 20 календарних днів,
наступних за останнім календарним днем
звітного (податкового) місяця; б)
календарному кварталу або
календарному півріччю (у тому числі при
сплаті квартальних або піврічних
авансових внесків), - протягом 40
календарних днів, наступних за
останнім календарним днем звітного
(податкового) кварталу (півріччя); в)
календарному року, крім випадків,
передбачених підпунктом "г" підпункту
4.1.4 цього пункту, - протягом 60
календарних днів за останнім
календарним днем звітного
(податкового) року; г) календарному року
для платників податку на доходи
фізичних осіб (прибуткового податку з
громадян), - до 1 квітня року, наступного
за звітним.

При цьому для цілей підпункту 4.1.4 цього
пункту під терміном "базовий
податковий період" слід розуміти
перший податковий період звітного
року, визначений відповідним законом з
питань оподаткування, зокрема
календарний квартал для цілей
оподаткування прибутку підприємств.

Відповідно до пункту 19.6 статті 19 Закону
України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами" закони та інші
нормативно-правові акти діють у
частині, що не суперечить нормам цього
Закону.

Крім того, за правилом дії законів в
часі положення закону застосовуються
за принципом пріоритету тієї норми, яка
прийнята пізніше. А відтак, прийнятий
пізніше Закон України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами", ніж Закон України
«про плату за землю» скасовує
положення останнього, які йому
суперечать.

Таким чином, спеціальним законом з
оподаткування визначається звітний
податковий період для відповідного
виду податку, збору (обов'язкового
платежу), однак порядок його сплати
(зокрема, граничний строк погашення
податкового зобов'язання) визначається
саме за Законом України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами".

Відтак для правильного вирішення цього
спору судам слід було вичерпно
з'ясувати граничні терміни сплати
позивачем податкових зобов'язань з
орендної плати за землю за 2009, 2010 роки з
огляду на приписи підпункту 4.1.4 пункту
4.1 статті 4 Закону України та пункту 5.3
статті 5 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" та дати фактичної
сплати СПД ОСОБА_1 відповідних
зобов'язань, перевіривши таким чином
викладені в актах перевірки висновки
ДПІ щодо несвоєчасного внесення
позивачем цих платежів, та на підставі
цього зробити мотивований висновок про
законність (або неправомірність)
застосування до позивача оспорюваних
штрафних санкцій та правильність їх
обчислення.

Наведена неповнота встановлення
фактичних даних зі спору свідчить про
невідповідність оскаржуваних судових
актів вимогам законності та
обґрунтованості, викладеним у статті 158
Кодексу адміністративного судочинства
України, та унеможливлює перевірку
касаційним судом правильності
застосування судами норм
матеріального права при ухваленні
оскаржуваних рішень.

Оскільки межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають Вищому
адміністративному суду України
встановлювати обставини, що не були
встановлені у судовому рішенні,
прийняті у справі судові акти
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд до суду першої
інстанції, під час якого суду необхідно
враховувати викладене у цій ухвалі та,
правильно застосувавши норми
матеріального права до спірних
правовідносин, прийняти законне та
обґрунтоване рішення.

З урахуванням викладеного, керуючись
статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Луганську задовольнити
частково.

2. Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20.01.2011 та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05.04.2011 у
справі № 2-а-9294/10/1270 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько