Справа № 2а/1519/6325/11
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/1519/6325/11

Категорія: 10.3.2 Головуючий в 1 інстанції:
Дрішлюк Андрій Ігорович

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м.Одесі апеляційні
скарги Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м. Одеси
та ОСОБА_1 на постанову Малиновського
районного суду м. Одеса від 06 грудня 2011
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси про
визнання протиправними дій,-

В С Т А Н О В И
В:

07.11.2011 року позивач звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м. Одеси
про визнання протиправними дій та
зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначав, що він є постраждалим від
аварії на Чорнобильській АЕС І
категорії та інвалідом 2 групи. Та
просив здійснити перерахунок та
виплату додаткової та основної пенсії
у розмірі, визначеному ст. ст. 50 та 54
Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 23.06.2011 року.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеса від 06 грудня 2011 року
позовні вимоги задоволено частково.
Визнано протиправними дії відповідача.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Малиновському районі м.
Одеси здійснити позивачу перерахунок
та виплату додаткової та основної
пенсії у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком та в
розмірі 8 мінімальних пенсій за віком
Закону України згідно ст.. 50, 54 «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» за період з
23.06.2011 року по 23.07.2011 року. В іншій
частині позовних вимог - відмовлено.

Не погоджуючись з постановленим по
справі судовим рішенням, 23.12.2011 р. УПФУ в
Малиновському районі м.Одеси в
апеляційній скарзі зазначає про
невідповідність висновків суду
обставинам справи. При цьому, апелянт
вважає, що судом допущено порушення
матеріального та процесуального права
, що призвело до неправильного
вирішення справи по суті, у зв'язку з
чим в апеляційній скарзі ставиться
питання про скасування постанови суду
першої інстанції і винесення нової
постанови із відмовою в задоволенні
позов.

Також, не погоджуючись з постановленим
по справі судовим рішенням, 16.01.2012 р.
позивачем теж подано апеляційну скаргу
в якій останній зазначив про
невідповідність висновків суду
обставинам справи та ставить питання
про скасування постанови суду першої
інстанції і винесення нової постанови
із задоволенням позовних вимог в
повному обсязі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційних скарг,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для їх
задоволення.

Судом встановлено, що ОСОБА_1 є
потерпілим від Чорнобильської
катастрофи 1 категорії та інвалідом 2
групи.

Відповідачем нараховувалася та
виплачувалася позивачу державна
пенсія та додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розмірів
пенсії, встановлених постановами
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530 та від 16 липня 2008
року № 654.

06.09.2011 р. позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси із заявою
про перерахунок пенсії відповідно до
ст. 50 та ч. 4 ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», однак
позивачу листом від 16.09.2011 р. № 4735/М-1 -
було відмовлено в проведенні
перерахунку пенсії.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що в позивача було право на
нарахування та виплату основної пенсії
як інваліду 2 групи та додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірах, визначених Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Так, відповідно до ч. 1 ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя і
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення визначені та
закріплені в Законі України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідно до ст. 49 названого Закону
пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Згідно ст. 50 зазначеного Закону (в
редакції до 28 грудня 2007 року), особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами II групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 54 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у вказаній редакції
встановлено, що розмір пенсії для
інвалідів другої групи, щодо яких
встановлено зв'язок з Чорнобильською
катастрофою, в усіх випадках не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

Рішенням Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року № 10 рп/2008 положення
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
що стосуються виплат, встановлених
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційними) та втрачають
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Із врахуванням викладеного позивач, як
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи першої категорії та інвалід
третьої групи, з 22 травня 2008 року мав
право на отримання державної пенсії в
розмірі не нижче 8 мінімальних пенсій
за віком, передбаченому ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
(в редакції до 28 грудня 2007 року), та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, у розмірі 75 процентів
мінімальної пенсії за віком,
передбаченому ч. 1 ст. 50 зазначеного
Закону у названій редакції.

Наявність такого права у позивача є
визначальним для вирішення даного
спору. Крім того, це право гарантується
ч. 2 ст. 46 Конституції України.

Правові засади формування та
застосування державних соціальних
стандартів і нормативів, спрямованих
на реалізацію закріплених
Конституцією України та законами
України основних соціальних гарантій,
до яких відносяться і пенсії,
визначаються Законом України «Про
державні соціальні стандарти та
державні соціальні гарантії».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
мінімальний розмір пенсії за віком, як
основна державна соціальна гарантія,
встановлюється законами.

Встановлення розміру мінімальної
пенсії за віком Кабінетом Міністрів
України суперечить наведеним нормам
закону.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту, суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Таким чином, за конституційними
нормами, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру державної та
додаткової пенсії позивачу підлягають
застосуванню ч. 3 ст. 46 Конституції
України, ст. ст. 49, 50 та 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», ст. 17
Закону України «Про державні соціальні
стандарти та державні соціальні
гарантії» і ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», а не постанови
Кабінету Міністрів України від 28
травня 2008 року № 530 та від 16 липня 2008
року № 654, які істотно звужують обсяг
встановлених законом прав.

Безпідставними є і посилання
відповідача на відсутність коштів щодо
забезпечення виплати зазначеної
пенсії у вказаному розмірі, оскільки
органи державної влади не можуть
посилатися на відсутність коштів як на
причину невиконання своїх зобов'язань,
які встановлені статтею 46 Конституції
України та статтями 49, 50 та 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щодо визначення розміру та виплати
пенсій.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» затверджено на 2011
рік прожитковий мінімум для осіб, які
втратили працездатність.

Щодо перерахунку підвищення до пенсії
після 22.07.2011 року судова колегія
зазначає наступне.

Так, пунктом 7 частини першої Закону
України № 3491-VI «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік» від 08 червня 2011 року
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаній категорії громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

На виконання вимог Закону України від 08
червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 6 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене з 23 липня 2011 року
органи пенсійного фонду повинні
нараховувати та виплачувати
підвищення до пенсії дітям війни у
відповідності до Закону України від 08
червня 2011 року № 3491-VI «Про внесення
змін до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» та постанови
Кабінету Міністрів України від 06 липня
2011 року № 745 «Про встановлення деяких
виплат, що фінансуються за рахунок
коштів державного бюджету»

З урахуванням викладеного висновок
суду першої інстанції про зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м.Одеси провести
перерахунок та виплатити ОСОБА_1
державну пенсію та додаткову пенсію за
період з 23.06.2011 року по 23.07.2011 року,
виходячи з розмірів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, встановлених Законом
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік», є правильним.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційних
скаргах доводи правильності висновків
суду не спростовують, оскільки
ґрунтуються на невірному трактуванні
норм матеріального та процесуального
права.

Відповідно до ст.198 КАС України, суд
апеляційної інстанції за наслідками
розгляду апеляційної скарги на
постанову суду першої інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Таким чином, за вказаних обставин,
судова колегія, діючи в межах доводів
апеляційних скарг, відповідно до ст.200
КАС України, залишає ці апеляційні
скарги без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Керуючись ст.ст.183-2,195,197,198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси та ОСОБА_1
- залишити без задоволення, а постанову
Малиновського районного суду м. Одеса
від 06 грудня 2011 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту постановлення,
є остаточною та касаційному оскарженню
не підлягає.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко