Справа № 816/4543/13-а
Суддя: Олендер І.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/800/59601/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Олендера І.Я. (доповідача),
Бутенка В.І., Лиска Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Державної екологічної
інспекції в Полтавській області до
Територіальної державної інспекції з
питань праці у Полтавській області про
визнання протиправним та скасування
припису, провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Державної
екологічної інспекції в Полтавській
області на ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 30 жовтня 2013 року та постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року, -

В С Т А Н О В И В:

У червні 2013 року позивач - Державна
екологічна інспекція в Полтавській
області звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив
визнати протиправним та скасувати
припис відповідача - Територіальної
державної інспекції з питань праці у
Полтавській області від 19.07.2013 №
16-01-37/261-195

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 20 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року, в задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Суди попередніх інстанцій мотивували
свої рішення тим, що позивачем не
виконано обов'язку щодо інформування
центру зайнятості про можливість
працевлаштування інвалідів та наявні
для цього вакансії, чим порушено вимоги
ст. ст. 18, 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів», а
тому припис відповідача від 19.07.2013 №
16-01-37/261-195 про усунення виявлених
порушень є правомірним та скасуванню
не підлягає.

У поданій касаційній скарзі позивач
заявив вимоги про скасування рішень
судів попередніх інстанцій, як таких,
що постановлені із порушенням норм
матеріального і процесуального права,
ухвалити нове рішення про задоволення
позовних вимог в повному обсязі.

У доводах касаційної скарги, скаржник
зазначає, що законодавство не покладає
на установу позивача обов'язку пошуку
інвалідів для працевлаштування.
Вважають, що виконали свій обов'язок
шляхом звітування до компетентних
органів про наявність в установі
вакантних посад. Також вказували, що
наявні вакантні посади позивача
підпадають під дію Закону України «Про
державну службу в Україні», на які
призначення може здійснюватися не
інакше ніж на конкурсній основі, про
оголошення відповідних конкурсів на
зайняття вакантних були дані
оголошення в засобах масової
інформації. До установи інваліди для
працевлаштування не зверталися, як не
направлялися і компетентними органами.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, відповідно до пункту
другого частини першої статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступні обставини.

На виконання доручення Держпраці
України від 17.06.2012 року за № 32-04/01-22/01-1129
(а.с. 46) щодо проведення перевірок
додержання вимог законодавства про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів в органах виконавчої влади,
на підприємствах, установах та
організаціях, що повністю утримуються
за рахунок державного або місцевого
бюджетів (згідно з переліком), на
підставі наказу начальника ТДІзПП у
Полтавській області від 18.07.2013 року № 94
(а.с. 59) та направлення на перевірку від
18.07.2013 року № 3113/01-07 (а.с. 73) головним
державним інспектором праці Братусь
Л.О. була проведена перевірка із
вищевказаного питання в Державній
екологічній інспекції у Полтавській
області, за результатами якої складено
акт перевірки від 19.07.2013 року № 16-01-37/261
(а.с. 6-12), копія якого отримана
керівником позивача 19.07.2013 року, про що
зазначено на останньому аркуші акту.

Перевіркою встановлено не виконання
позивачем нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів, що є
порушенням ст. 19 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні».

На підставі вищевказаних висновків
перевірки відповідачем складено та
видано позивачу припис від 19.07.2013 року
№ 16-01-37/261-195 про усунення виявлених
перевіркою порушень, а саме
забезпечення виконання вимог ст. 19
вищевказаного Закону щодо виконання
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів та надано
строк для письмового інформування про
виконання цього припису до 19.08.2013 року.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
приходить до висновку, що зазначена
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступних
мотивів.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», з метою
реалізації творчих і виробничих
здібностей інвалідів та з урахуванням
індивідуальних програм реабілітації,
їм забезпечується право працювати на
підприємствах, в установах,
організаціях, а також займатися
підприємницькою та іншою трудовою
діяльністю, яка не заборонена законом.

Згідно із ч.ч. 1, 3 ст. 18 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення прав
інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

У відповідності до статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні», для
підприємств, установ організацій, у
тому числі підприємств, організацій,
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 15 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Постановою Кабінету Міністрів України
"Про реалізацію статей 19 і 20 Закону
України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від
31.01.2007 №70 (із змінами та доповненнями)
затверджений, зокрема, Порядок подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування
(надалі - Порядок).

Вказаний Порядок визначає процедуру
подання підприємствами, установами,
організаціями, у тому числі
підприємствами, організаціями
громадських організацій інвалідів,
фізичними особами, що використовують
найману працю, в яких за основним
місцем роботи працює вісім і більше
осіб (далі - роботодавці), звітів про
зайнятість і працевлаштування
інвалідів відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів (далі -
відділення Фонду) та інформації про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів - центру зайнятості.

Відповідно до абзаців 1, 2 пункту 2
даного Порядку звіт про зайнятість і
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають (надсилають
рекомендованим листом) щороку до 1
березня відділенням Фонду, в яких вони
зареєстровані, за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом (форма № 10 - ПІ).

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується позивачем, згідно
поданого до Полтавського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звіту про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2012 рік
від 09.01.2013 (форма № 10-ПІ - а.с. 14) в
Державній екологічній інспекції у
Полтавській області середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу (рядок 01) за звітний
період складала 46 осіб.

У рядку 03 позивачем самостійно
обраховано кількість інвалідів -
штатних працівників, які повинні
працювати на робочих місцях, створених
відповідно до вимог статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» - 2
особи. Разом з тим, у рядку 02 зазначено,
що жодного інваліда в цьому періоді у
позивача не працювало.

Абзацом 3 пункту 2 вищевказаного
Порядку подання підприємствами,
установами, організаціями та фізичними
особами, що використовують найману
працю, звітів про зайнятість і
працевлаштування інвалідів та
інформації, необхідної для організації
їх працевлаштування встановлено, що
інформацію про наявність вільних
робочих місць (вакантних посад) для
працевлаштування інвалідів
роботодавці подають центру зайнятості
за місцем їх реєстрації як платників
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття за формою, затвердженою
Мінпраці за погодженням з
Держкомстатом.

Згідно Наказу Міністерства праці та
соціальної політики України від 19.12.2005
№ 420 «Про затвердження форм
звітності та інструкцій щодо їх
заповнення», що був чинний в 2012 році,
формою звітності роботодавців про
наявність вакантних місць, в тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів, є форма № 3-ПН „Звіт про
наявність вакансій", яка відповідно до
пункту 4 статті 20 Закону України «Про
зайнятість населення», в редакції
чинній на 2012 рік, подається
роботодавцями до державної служби
зайнятості щомісячно.

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується позивачем, останнім
подавалися звіти до Полтавського
міського центру зайнятості про
наявність вакансій у 2012 році, зокрема,
станом на 29.02.2012 - наявні 27 вакантних
посад, станом на 30.03.2012 - наявні 28
вакантних посад, станом на 30.04.2012 -
наявні 28 вакантних посад, станом на
28.05.2012 - наявні 28 вакантних посад, станом
на 26.06.2012 - наявні 24 вакантні посади,
станом на 31.07.2012 - наявні 24 вакантні
посади, станом на 29.08.2012 - наявні 25
вакантних посад (а.с. 82-95), однак не
зазначено жодної вакантної посади для
працевлаштування інвалідів.

Згідно вимог вищевказаного наказу у
графі 15 цього Звіту наводяться дані про
можливість працевлаштування на вільне
робоче місце (вакантну посаду) особи, що
належить до окремої категорії
громадян, які потребують соціального
захисту і не здатні на рівних умовах
конкурувати на ринку праці, у рахунок
річної броні, установленої місцевими
державними адміністраціями,
виконавчими органами відповідних рад
за поданням центрів зайнятості,
відповідно до статті 5 Закону України
«Про зайнятість населення», із змінами
та доповненнями, а також інвалідів,
пенсіонерів, студентів та інших. Як
вбачається з копій вище перелічених
звітів позивача до центру зайнятості
графа 15 не заповнена.

Враховуючи викладене, суд касаційної
інстанції вважає правильним висновок
судів попередніх інстанцій, що
позивачем не виконано обов'язку щодо
інформування центру зайнятості про
можливість працевлаштування інвалідів
та наявні для цього вакансії, чим
порушено вимоги ст.ст. 18, 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів», а відтак
останній не мав можливості направляти
до позивача інвалідів для
працевлаштування.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 223 КАС України
суд касаційної інстанції за наслідками
розгляду касаційної скарги має право
залишити касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що з
оскаржуваних судових рішень
вбачається, що при їх ухвалені, суди
попередніх інстанцій не допустили
порушень норм матеріального та
процесуального права, які могли б бути
підставою для скасування чи зміни
судового рішення.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 220, 222, 223, 224, 231, 254
КАС України, суд -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної
екологічної інспекції в Полтавській
області залишити без задоволення, а
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 30 жовтня 2013
року та постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від 20
серпня 2013 року у справі № 816/4543/13-а - без
змін.

Ухвала набирає законної сили протягом
п'яти днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді
І.Я. Олендер

В.І. Бутенко

Т.О. Лиска