Справа № 173/455/14-а
Суддя: Петрюк Т. М.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа №173/455/14-а
Провадження №2-а/173/12/2014
П О С Т А Н О В А

іменем України

24 березня 2014 р. Верхньодніпровський
районний суд Дніпропетрвоської
області

суддя Верхньодніпровського районного
суду Дніпропетровської області Петрюк
Т.М. розглянувши у судовому засіданні
в скороченому провадженні в місті
Верхньодніпровську адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Верхньодніпровської
райдержадміністрації про
перерахунок, встановлення та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення як
особі, постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії, 3 -ї групи інвалідності.

ВСТАНОВИВ:

До суду звернувся позивач ОСОБА_1 з
адміністративним позовом про
перерахунок, встановлення та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення як
особі, постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії, 3 -ї групи інвалідності до
відповідача Управління праці та
соціального захисту населення
Верхньодніпровської
райдержадміністрації в якому просить
визнати проти правними дії відповідача
відносно нарахування та не здійснення
перерахування раніше призначеної йому
виплати в заниженому розмірі щорічної
допомоги на оздоровлення, як особі,
котра постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи відповідно
до ст. 48 ЗУ "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов»язати відповідача усунути
порушення та провести перерахунок
відповідно до ст. 48 ЗУ "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічної допомоги на
оздоровлення у розмірі 4-х мінімальних
заробітних плат з 01.01.2007 року та
стягнути недоотримані суми за даний
період та зобов»язати відповідача
призначити йому, як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії Ш групи інвалідності
щорічну допомогу на оздоровлення
відповідно до ст. 48 ЗУ "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи».

В обґрунтування адміністративного
позову позивач зазначає, що він, як
особа, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії. 3-ї групи інвалідності має
право на щорічну допомогу на
оздоровлення в розмірі 4-х мінімальних
заробітних плат згідно ст. 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Фактично він отримує таку допомогу в
значно меншому розмірі

Вважає, що йому повинна бути
донарахована та виплачена на
оздоровлення одноразова допомога
починаючи з 2007 року в розмірі 4-х
мінімальних заробітних плат. Та
просить зобов»язати відповідача
призначити йому щорічну допомогу на
оздоровлення як постраждалому
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії Ш групи інвалідності
щорічну допомогу на оздоровлення
відповідно до ст. 48 ЗУ "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»

Справа розглядається в
скороченому проваджені без виклику
сторін.

Відповідач управління
соціального захисту населення
Верхньодніпрвоської
райдержадмінстрації у встановлений
строк надав заперечення відповідно до
яких просив відмовити в задоволенні
позовних вимог, виходячи з того
управління соціального захисту
нараховує та виплачує одноразову
допомогу учасникам ліквідації аварії
на Чорнобильській АЕС відповідно до ст.
48 ЗУ "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» в порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України. Позивачу з моменту
звернення виплачувалась щорічна
допомога на оздоровлення в сумі 100 грн.,
як особі, що має статус. постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи 2
категорії по 2013 рік включно. В серпні
2013 року позивач отримав статус особи,
яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
Ш групи інвалідності. В зв»язку з чим
позивачу було нараховано 14.02.2014 року
щорічну разову допомогу в сумі 90 грн.,
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 562 від 112.07.2005 року,
яка виплачена позивачу 01.03.2014 року.
Також посилався на те, що рішенням
Конституційного Суду України від 26.12.2011
року № 20-рп/2011 підтверджено право
Кабінету Міністрів України, як
державного органу, що має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, на визначення механізму
реалізації законів України, в тому
числі встановлення порядку та розміру
соціальних виплат, виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету.

Дослідивши матеріали справи, суд
прийшов до висновку, що позовні вимоги
ОСОБА_1,. не підлягають задоволенню з
наступних підстав:

Як встановлено в судовому засіданні,
позивач ОСОБА_1, має статус особи, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи 1-ї категорії, Ш групи
інвалідності на підставі посвідчення
серії НОМЕР_1, виданого
Дніпропетровською обласною державною
адміністрацією 06.08.2013року. Таким чином
статус особи, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії Ш групи інвалідності
позивач має лише з серпня 2013 року. До
того часу відповідно до повідомлення
управління соціального захисту
населення відповідач мав статус особи,
що постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 2 категорії.
Такий статус мав позивач і нас
нарахування та виплати щорічної
разової допомоги на оздоровлення в
лютому місяці 2013 року.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» від 19.12.1991
року позивач мав право на щорічну
допомогу на оздоровлення до серпня 2013
року в розмірі 5-ти мінімальних
заробітних плат, а з серпня 2013 року в
розмірі 4-х мінімальних заробітних
плат.

Відповідно до пункту 3 статті 116
Конституції України - Кабінет
Міністрів України забезпечує, зокрема,
проведення політики у сфері
соціального захисту.

У статті 62 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» зазначено, що роз'яснення
порядку застосування цього закону
провадиться у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України, рішення
якого є обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

Стаття 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», закріплює норму, якою
встановлюється, що фінансування
витрат, пов'язаних з реалізацією цього
Закону, здійснюється за рахунок
Державного бюджету. Виконання цього
Закону залежить від фінансових
ресурсів доходної частини Державного
бюджету України.

Починаючи з 1996р, в Законах України «Про
встановлення розміру мінімальної
заробітної плати», які приймалися
Верховною Радою України на відповідні
роки, встановлено, що до прийняття
Верховною Радою України змін до
законів, у нормах яких для розрахунків
застосовується мінімальний розмір
заробітної плати, не застосовувати
його як розрахункову величину для
визначення розмірів допомоги,
компенсаційних та інших виплат.

Кабінету Міністрів України було
доручено здійснювати застосування цих
норм, виходячи з реальних можливостей
видаткової частини Державного
бюджету України на відповідний рік.

Згідно з частиною другою статті 95
Конституції України, виключно
законами України про державні бюджети
на відповідні роки визначаються
будь-які видатки держави на
загальносуспільні потреби , розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Також частиною другою статті 4
Бюджетного Кодексу України
встановлено, що при здійсненні
бюджетного процесу в Україні положення
нормативно-правових актів
застосовуються лише в частині, в якій
вони не суперечать положенням
Конституції України, цього Кодексу та
Закону про Державний бюджет України.
Відповідно до пункту 5 статті 51
Бюджетного кодексу України
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань.

Згідно з бюджетними призначеннями і
враховуючи вимоги статті 95
Конституції України та Бюджетного
кодексу України, Кабінет Міністрів
України встановлює розмір окремих
видів компенсацій, доплат і допомог,
зокрема, у розмірах, визначених
постановою Кабінету Міністрів України
від 26 липня 1996 року № 836 «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - 26,70грн (зі змінами,
внесеними постановою КМУ від
12.07.2005року № 562 «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою розмір доплат було
збільшено до 75грн).

Даними постановами КМУ встановив
гарантований мінімальний розмір
розрахункової величини для виплат,
передбачених Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно зі статтею 87 Бюджетного кодексу
України видатки на державні програми з
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
здійснюються у встановленому порядку
за рахунок наявних надходжень до
загального фонду державного бюджету в
межах обсягів призначень, передбачених
у Державному бюджеті України.

Таким чином, аналізуючи зміст статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», згідно якої одноразова
компенсація учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, які стали інвалідами внаслідок
Чорнобильської катастрофи, та сім'ям,
які втратили годувальника з числа осіб,
віднесених до учасників ліквідації
аварії на Чорнобильській АЕС та смерть
яких пов'язана з Чорнобильською
катастрофою, щорічна допомога на
оздоровлення виплачується в порядку
та розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України, суд прийшов до
висновку, що дана норма закону відсилає
до постанови КМУ №562 від 12.07.2005року «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якою
розмір доплат було встановлено:
інвалідам 1-2 груп у 120грн, учасникам
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС 2 категорії у 100 грн., 3 категорії -
75грн, інвалідам 3 групи та дітям -
інвалідам- у 90грн.

Вимоги позивача стосуються
заборгованості по щорічній допомозі на
оздоровлення як особі, постраждалої
внаслідок Чорнобильської катастрофи
1-ї категорії, 3-ї групи інвалідності за
період з 01.01.2007 року по даний час.

Відповідно до рішень Конституційного
Суду України № 6/рп від 09.07.2007 року та №
10/ рп від 22.05. 2008 року були визнані
неконституційними статті Закону
України «Про Державний бюджет України»
на відповідні роки, що зупиняв норми
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в частині виплати
компенсацій і допомог у розмірах,
відповідно до мінімальної заробітної
плати . Таким чином з 09.07.2007 року та
22.08.2008 року було відновлено положення
ЗУ «Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щодо
виплати щорічної разової допомоги на
оздоровлення виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати на
відповідний рік.

Відповідно з 09.07.2007 року та з 22.08.2008 року
позивач мав право на отримання
щорічної разової допомоги на
оздоровлення як особа, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 2
категорії в розмірі 5-ти мінімальних
заробітних плат. Проте, позовні вимоги
позивача за період з 01.07.2007 року по
04.09.2013 року ухвалою
Верхньодніпровського районного суду
Дніпропетровської області від березня
2014 року залишені без розгляду в
зв»язку з пропуском строку позовної
давності. Що поширюється і на розмір
виплати за 2013 рік, так як згідно
повідомлення відповідача нарахування
та виплата одноразової щорічної
допомоги на оздоровлення проведене
позивачу в лютому місяці 2013 року

Щодо задоволення позовних вимог
позивача про здійснення йому
перерахунку щорічної разової допомоги
на оздоровлення, як особі, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи за 2014 рік та зобов»язання
відповідача призначити позивачу
щорічну разову допомогу на
оздоровлення як особі, яка постраждала
внаслідок Чорнобильської катастрофи 1
категорії Ш групи інвалідності в
розмірі 4-х мінімальних заробітних
плат відповідно до ст.. 48 ЗУ«Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», суд вважає, що позовні
вимоги в цій частині задоволенню також
не підлягають виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 48 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» щорічна допомога
на оздоровлення учасникам ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
I категорії Ш групи інвалідності
виплачується в розмірі 4-х мінімальних
заробітних плат. Розмір мінімальної
заробітної плати визначається на
момент виплати. Щорічна допомога на
оздоровлення виплачується громадянам
за місцем їх проживання органами
соціального захисту населення.

Встановлено, що нарахування
щорічної одноразової допомоги на
оздоровлення відноситься до
компетенції Управління соціального
захисту населення Верхньодніпровської
районної державної адміністрації яке
зареєстроване 29.01.2013 року. До даного асу
було управління праці та соціального
захисту населення Верхньодніпровської
райдержадміністрації .

Разом з тим, ст. 62 ЗУ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» регламентує, що порядок
застосування цього Закону
визначається Кабінетом Міністрів
України, рішення якого, відповідно
статті 117 Конституції України є
обов'язковим для виконання. Статтею 67
вищезазначеного Закону визначено, що
конкретні розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

На підставі ст.ст. 95, 116, 117
Конституції України та ст.ст. 62,67 Закону
Кабінет Міністрів України видав
постанову від 12.07.2005 року № 562 «Про
щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», якими
встановлювались розміри щорічної
допомоги на оздоровлення і яка
неконституційною не визнавалась.

Так, Рішенням Конституційного Суду
України від 26.12.2011 року № 20-рп/2011 щодо
відповідності Конституції України
(конституційності) пункту 4 розділу VII
«Прикінцеві положення» Закону України
Про Державний бюджет України на 2011 рік
підтверджено право Кабінету Міністрів
України, як державного органу, що має
забезпечувати реалізацію встановлених
законами України соціальних прав
громадян, на визначення механізму
реалізації законів України, в тому
числі встановлення порядку та розмір
соціальних виплат виходячи і наявного
фінансового ресурсу бюджету.

Крім того, Рішенням
Конституційного Суду України від 25.01.2012
року №3-рп/2012 «У справі за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень статті
1, частин першої, другої, третьої статті
95, частини другої статті 96, пунктів 2,3,6
статті 116, частини другої статті 124,
частини першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України»,
роз'яснено, що суди під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
керуються, зокрема принципом
законності.

Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, в
тому числі нормативно-правових актів
Кабінету Міністрів України, виданих у
межах його компетенції, на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
закону про Державний бюджет України на
відповідний рік та інших законів
України. Рішення Конституційного Суду
України є обов'язковим до виконання на
території України, остаточним і не може
бути оскаржене.

Також відповідним Рішенням
Конституційного Суду України від 25.01.2012
року №3-рп/2012 роз'яснено, що Кабінет
Міністрів України має право
встановлювати, у випадках передбачених
Конституцією та законами України,
порядок та розміри соціальних виплат
та допомоги, які фінансуються за
рахунок коштів з Державного бюджету
України.

Отже, постанова Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 року №562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» є чинною і
була прийнята у відповідності до
Конституції України, Бюджетного
кодексу України та ст.ст. 62, 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»

Виходячи з вищевикладеного суд
вважає, що, відповідач, керуючись
нормами постанови Кабінету Міністрів
України від 12.07.2005 №562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», нормами
постанови Кабінету Міністрів України
від 06.07.2011 року №745 «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», при нарахуванні
та виплаті позивачу щорічної разової
допомоги на оздоровлення як
постраждалому внаслідок
Чорнобильської катастрофи діяли в
межах наданої компетенції та
відповідно до норм чинного
законодавства. Тому підстав для
задоволення позовних вимог позивача в
межах строку позовної давності суд не
вбачає.

Посилання позивача на рішення
Європейського суду з прав людини від
18.07.2013 року у справі Москаленко та інші
проти України та Цибулько та інші
проти України, суд вважає
безпідставними, так як дані рішення
ухвалі з приводу вже ухвалених судами
України рішень щодо соціальних виплат
громадянам, але не виконаним на даний
час.

Керуючись ст..ст. 95, 116, 117 Конституції
України, ст. 48, 62,67 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», Рішенням
Конституційного Суду України від 26.12.2011
року № 20-рп/2011, Рішенням
Конституційного Суду України від 25.01.2012
року №3-рп/2012, ст.ст. 9, 11, 69-71, 86,128, 158-163,
167 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Позов ОСОБА_1 до Управління
соціального захисту населення
Верхньодніпровської районної
державної адміністрації, про
перерахунок, встановлення та виплату
щорічної допомоги на оздоровлення як
особі, постраждалій внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1-ї
категорії, 3-ї групи інвалідності -
залишити без задоволення.

Постанова може бути оскаржена в до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду протягом 10 днів
шляхом подачі апляційної скарги через
Верхньодніпровський районний суд. У
разі застосування судом частини
третьої ст. 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови

Суддя
Петрюк Т.М.