Справа № 813/904/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
12 березня 2014 року
№ 813/904/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого - судді Сидор Н.Т.,
за участі секретаря судових засідань
представника позивача Бобер А.М.,
представника відповідача Батькова В.В.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом фермерського
господарства «Пчани-Денькович» до
Державної екологічної інспекції у
Львівській області про визнання
протиправними дій та скасування
Фермерське господарство «Пчани -
Денькович» звернулось до Львівського
окружного адміністративного суду з
позовом до Державної екологічної
інспекції у Львівській області, з
наступними позовними вимогами:
- визнання неправомірними дій
Державної екологічної інспекції у
Львівській області по проведенні
перевірки та складанні акту №1777/1899/06/1474
від 04.09.2013 року - 17.09.2013 року перевірки
дотримання вимог природоохоронного
законодавства в галузі охорони
атмосферного повітря, водних і
земельних ресурсів щодо поводження з
відходами та небезпечними хімічними
речовинами, складеному за результатами
перевірки фермерського господарства
«Пчани - Денькович»;
- визнання неправомірним та скасування
припису Державної екологічної
інспекції у Львівській області
№1777/1899/06/839 від 18.09.2013 року;
- визнання неправомірними дій
Державної екологічної інспекції у
Львівській області щодо складання та
визначення розрахунку розміру збитків,
заподіяних державі внаслідок
самовільного використання водних
ресурсів при відсутності дозвільних
документів від 24.09.2013 року та по
направленню претензії №1026 (вих. №09-9286)
від 17.10.2013 року про відшкодування
Свої вимоги позивач обґрунтовує тим, що
внаслідок проведення відповідачем
перевірки було складено акт дотримання
вимог природоохоронного
законодавства. На підставі акту було
винесено припис та складено розрахунки
розміру спричиненої шкоди. Позивач
вважає, що висновки перевіряючих
викладені в акті перевірки є
необґрунтованими, оскільки викладені в
актах факти не містять детального
опису таких порушень. Не відображення у
актах перевірок детального опису
порушення вимог природоохоронного
законодавства унеможливлює, на думку
позивача, визначення спричиненої шкоди
охоронюваним природоохоронним
законодавством об'єкта. Також позивач
посилався на те, що він вважає припис
протиправним та не погоджується з ним
зокрема, щодо зобов'язання отримати
дозвіл на користування надрами. Вважає
що неправомірність дій відповідача
також полягає в тому, що проведення
перевірки відбулось з перевищенням
граничних строків на проведення
перевірок встановлених чинним
законодавством. Позивач вважає
оскаржувані дії, щодо складання акту
неправомірними, а складений за
наслідками перевірки припис таким, що
підлягає скасуванню.
Представник позивача у судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив суд задовольнити позов.
Відповідач проти позовних вимог
заперечує, надав суду письмові
заперечення, зокрема зазначив, що
посадові особи інспекції, котрі
здійснювали перевірку позивача, діяли
в межах повноважень та у спосіб,
передбачений чинним законодавством,
тому підстав для визнання його дій
протиправними немає. Крім того,
відповідач зазначив, що акт перевірки,
немає обов'язкового характеру, носить
інформативний характер, чим прав та
інтересів позивача не порушує.
Представник відповідача у судовому
засіданні заперечив проти позовних
вимог та просив суд відмовити у
задоволенні позову у повному обсязі.
Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступні правовідносини.
На підставі наказу відповідача від
27.08.2013 р. №568 в період з 04.09.2013 р. по 17.09.2013
р. співробітниками відповідача була
проведена планова перевірка
фермерського господарства «Пчани -
Денькович» з питань дотримання вимог
природоохоронного законодавства
України, з приводу чого був складений
акт перевірки №1777/1899/06/1474 від 04.09.2013 р.
Як зазначено в акті перевірки, в ході
перевірки було встановлено наступні
- ФГ «Пчани - Денькович» проводить
безлімітне та без дозвільне утворення
та розміщення відходів, що є порушенням
ст. ст. 32, 33 Закону України «Про
- позивач порушує правила первинного
обліку поводження з відходами, а саме
не веде журнал первинного обліку
відходів, чим порушує ст. 17 Закону
України «Про відходи»;
- ФГ «Пчани - Денькович» здійснило
самовільне водокористування при
відсутності дозволу на спеціальне
водокористування внаслідок чого
порушило ст. ст. 44, 48, 49, 110 Водного
- позивачем порушено правила ведення
первинного обліку кількості вод, що
забираються з водних об'єктів, а саме
журнал первинного обліку кількості
забраної води із свердловини не
ведеться, що є порушенням ст. 44 Водного
- підприємство порушило право
державної власності на надра, а саме
здійснюється самовільне користування
надрами - забір підземних вод на
виробничі потреби без спеціального
дозволу на користування надрами, чим
порушує ст. ст. 16, 19, 21, 23 Кодексу України
- ФГ «Пчани - Денькович» здійснюються
викиди забруднюючих речовин в
атмосферне повітря від стаціонарних
джерел без дозволу спеціально
уповноваженого органу виконавчої
влади, що є порушенням ст. ст. 7, 10, 11, 33
Закону України «Про охорону
атмосферного повітря»;
- позивач здійснює засмічення
земельних ділянок відходами чим
порушує вимоги ст. 33 Закону України
«Про відходи», ст. 164 Земельного кодексу
України та ст. 35 Закону України про
На підставі даних акту перевірки
винесено припис №1777/1899/06/839 від 18.09.2013 р.,
з метою усунення позивачем порушень
природоохоронного законодавства,
виявлених під час перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері охорони
навколишнього природного середовища.
Згідно даного припису позивачу
- протягом 10 днів після отримання
припису на підставі приписів розробити
план організаційно-технічних заходів з
усунення виявлених недоліків, копії
яких надати до Державної екологічної
інспекції в Львівській області;
- не здійснювати безлімітне та без
дозвільне утворення та розміщення
відходів без відповідного дозволу;
- отримати дозвіл на розміщення
відходів та ліміт на утворення та
розміщення відходів;
- розробити та погодити паспорти на всі
відходи підприємства;
- вести журнал первинного обліку
- не здійснювати викиди забруднюючих
речовин в атмосферне повітря зі
стаціонарних джерел без наявності
відповідного дозволу;
- отримати дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
- не здійснювати забір підземних
прісних вод із свердловини для
виробничих потреб до отримання
спеціального дозволу на користування
- отримати спеціальний дозвіл на
користування надрами;
- встановити водо вимірний прилад;
- вести журнал обліку забраної води із
- усунути засмічення земельних ділянок
На підставі даних акту перевірки
відповідачем було складено розрахунок
розмірів збитку, заподіяних державі
внаслідок самовільного використання
водних ресурсів при відсутності
дозвільних документів.
Надаючи оцінку обставинам справи, суд
виходить з наступного.
Із змісту позовної заяви вбачається, що
позивач фактично оскаржує висновки
акта перевірки щодо встановлених такою
перевіркою порушень.
Так, відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
Обов'язковою ознакою рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, як предмета
адміністративного спору, є прямий
(безпосередній) вплив рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень на правовий статус
фізичної чи юридичної особи, тобто
обмеження її прав, свобод, покладення
У свою чергу висновки акта перевірки та
власне сам акт перевірки не є рішенням
органу владних повноважень, оскільки
акт перевірки є службовим документом,
що підтверджує факт проведення
перевірки і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення, а
відтак не породжує для осіб, які
перевірялись, настання будь - яких
юридичних наслідків та не впливає на
його права, обов'язки та законні
інтереси у розумінні п. 1 ч. 2 ст. 17 КАС
Дії суб'єкта владних повноважень є
такими, що порушують права і свободи
особи в тому разі, якщо відповідні дії
не повинні вчинюватися таким суб'єктом
стосовно цієї особи, виходячи з наданої
Бездіяльність суб'єкта владних
повноважень є такою, що порушує права і
свободи особи в тому разі, якщо певні
дії повинні, але не вчинюються
суб'єктом владних повноважень на
реалізацію покладеної на нього
При цьому, оспорювані дії або
бездіяльність повинні бути юридично
значимими, тобто мати безпосередній
вплив на суб'єктивні права та обов'язки
особи шляхом або позбавлення
можливості повністю чи в частині
реалізувати належне цій особі право,
або шляхом безпідставного покладення
на цю особу будь-якого обов'язку.
Таким чином, в порядку
адміністративного судочинства можуть
розглядатися спори щодо будь-яких дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень без обмежень, але
відповідні вимоги особи можуть бути
задоволені за умови, що такі дії
(бездіяльність) є юридично значимими
для позивача, тобто порушують права та
інтереси останнього шляхом обмежень у
реалізації його прав чи покладення на
нього необґрунтованих обов'язків.
Виходячи з наведеного, не порушують
права чи інтереси ті дії або
бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, які не впливають на
суб'єктивні права та обов'язки особи,
зокрема ті, вчинення яких особа не
вправі вимагати від суб'єкта владних
Тобто, особа не вправі вимагати
визнання протиправними тих дій або
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, які не є юридично
значимими для позивача.
Отже, акт перевірки є виключно носієм
доказової інформації про виявлені
контролюючим органом порушення особою,
діяльність якої перевіряли, вимог
законодавства, обов'язковим
документом, на підставі якого
приймається відповідне рішення
контролюючого органу. Викладені у
ньому контролюючим органом факти та
висновки не можна розглядати як
рішення суб'єкта владних повноважень,
що породжує для суб'єкта
господарювання певні правові наслідки,
регулює ті чи інші відносини і має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин.

Контролюючий орган не позбавлений
права викладати в акті перевірки
власні висновки щодо зафіксованих
обставин, та в подальшому, у разі
виникнення спору з приводу рішень щодо
усунення порушень, виявлених під час
перевірки, що приймаються на підставі
такого акту, обґрунтовувати ними
власну позицію щодо наявності певних
допущених суб'єктом господарювання
порушень.

Оцінка акту перевірки, в тому числі і
оцінка дій посадових осіб
контролюючого органу щодо викладення у
ньому висновків перевірки, а також щодо
самих висновків перевірки, надається
уповноваженими законом органами влади
при вирішенні спору щодо оскарження
рішення, прийнятого на підставі такого
акту.

Зазначена позиція суду також викладена
в постанові ВСУ від 24.09.2013 року в справі
№ 21-255а13 за позовом відкритого
акціонерного товариства
Енергопостачальна компанія
«Миколаївобленерго».

Відповідно до ст. 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Позовні вимоги фермерського
господарства «Пчани - Денькович» за
своєю суттю є вимогами про
спростування висновків контролюючого
органу, викладених в акті перевірки від
№1777/1899/06/1474 від 04.09.2013 р., з метою
створення правових передумов для
оскарження винесеного за результатами
такої перевірки рішення, тобто є
вимогами про оскарження акту
перевірки.

Щодо оскарження розрахунку розміру
збитків, заподіяних державі внаслідок
самовільного використання водних
ресурсів при відсутності дозвільних
документів, то суд зазначає, що
розрахунок не має ознак
нормативно-правового акта чи акта
індивідуальної дії, оскільки не
містить обов'язкових приписів;
розрахунок не є рішенням суб'єкта
владних повноважень, дією чи
бездіяльністю, які в даному випадку
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин, у зв'язку з
чим, також не підпадає під дію статті 17
КАС України.

Разом з тим, оцінка розрахунку може
бути надана під час розгляду справи про
стягнення збитків, заподіяних державі
внаслідок самовільного використання
водних ресурсів.

Через наведене вище, суд не знаходить
підстав для визнання дій відповідачів
щодо викладення в акті перевірки
встановлених фактів, а так само і щодо
складання розрахунку розміру шкоди,
неправомірними.

Щодо вимоги позивача про визнання
неправомірним та скасування припису
Державної екологічної інспекції у
Львівській області №1777/1899/06/839 від
18.09.2013 року суд зазначає наступне.

Судом з матеріалів справи встановлено,
що ФГ «Пчани - Денькович» проводить
безлімітне та без дозвільне утворення
та розміщення відходів.

Під час здійснення господарської
діяльності позивача утворились
наступні відходи: тверді побутові
відходи; відпрацьовані люмінесцентні
лампи; відпрацьовані або пошкоджені
автомобільні шини; Масла та мастила
моторні, трансмісійні інші зіпсовані
або відпрацьовані; відхід деревини;
відходи виробничо-технологічні
вирощування та відгодівлі великої
рогатої худоби.

У відповідності до ст. 1 Закону України
«Про відходи» відходи - будь-які
речовини, матеріали і предмети, що
утворилися у процесі виробництва чи
споживання, а також товари (продукція),
що повністю або частково втратили
свої споживчі властивості і не мають
подальшого використання за місцем їх
утворення чи виявлення і від яких їх
власник позбувається, має намір або
повинен позбутися шляхом утилізації
чи видалення.

Відповідно до пункту «в» ст. 17 Закону
України «Про відходи» суб'єкти
господарської діяльності у сфері
поводження з відходами зобов'язані
визначати склад і властивості
відходів, що утворюються, а також за
погодженням із уповноваженими
органами виконавчої влади з питань
охорони навколишнього природного
середовища ступінь їх небезпечності
для навколишнього природного
середовища та здоров'я людини.

Згідно пункту «г» зазначеної статті
суб'єкти господарської діяльності на
основі матеріально-сировинних
балансів виробництва виявляти і вести
первинний поточний облік кількості,
типу і складу відходів, що утворюються,
збираються,
перевозяться,зберігаються,обробляютьс
я,утилізуються,знешкоджуються та
видаляються, і подавати щодо них
статистичну звітність у встановленому
порядку.

Пунктом «а» ст. 32 Закону України «Про
відходи» передбачено, що з метою
обмеження та запобігання негативному
впливу відходів на навколишнє
природне середовище та здоров'я людини
забороняється вести будь-яку
господарську діяльність, пов'язану з
утворенням відходів, без одержання від
уповноважених органів виконавчої
влади у сфері поводження з відходами
лімітів на обсяги утворення та
розміщення відходів.

Згідно класифікатора відходів ДК 005-96,
затвердженого і веденого в дію наказом
Держстандарту України від 29.02.1996 р. №89,
до відходів, зокрема відносять
залишкові продукти
сільськогосподарського виробництва ( у
тому числі твариництва). Згідно цього
класифікатора, екскременти, сечовина
та гній від худоби (включно струхлявіве
сіно та солома) є відходами(код 0121.2.6.03.)

Позивачем як під час проведення
перевірки так і під час судового
розгляду паспортів на відходи не
надав. Ліміти на утворення та
розміщення відходів у позивача
відсутні, дозволи на розміщення та
журнали первинного обліку відходів,
також у підприємства не має.

Таким чином, суд погоджується з
висновками відповідача про безлімітне
та без дозвільне утворення та
розміщення відходів позивачем, чим
саме останній порушив ст. ст. 17, 32, 33
Закону України «Про відходи».

Проведеною перевіркою виявлено
наступні стаціонарні джерела викидів
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря: млин; зерноочисна машина;
автозаправочна станція; зварювальний
пристрій; витяжні труби з корівника та
свиноферми.

Зазначені джерела на момент перевірки
знаходились в робочому стані.

Згідно ст. 11 Закону України «Про
охорону атмосферного повітря» Викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря стаціонарними джерелами
можуть здійснюватися після отримання
дозволу, виданого суб'єкту
господарювання,обласними, Київською,
Севастопольською міськими державними
адміністраціями, органом виконавчої
влади Автономної Республіки Крим з
питань охорони навколишнього
природного середовища за погодженням
з центральним органом виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері санітарного та епідемічного
благополуччя населення.

Як встановлено судом дозвіл на викиди
забруднюючих речовин в атмосферне
повітря у позивача відсутній.

Щодо зобов'язання отримати дозвіл на
користування надрами, суд зазначає
таке.

Проведеною перевіркою встановлено що
ФГ «Пчани - Денькович» за 2012 р. та у
період з 01.01.2013 р. по 04.09.2013 р. здійснило
самовільний забір підземних прісних
вод для виробничих потреб об'ємом 42 821,505
м. куб. із свердловини без спеціального
дозволу на користування надрами. Ці
дані об'єму використаної води
позивачем, відповідач встановив згідно
наданих ФГ «Пчани - Денькович» довідок.

Позивач стверджує що при перевірці
відповідач не взяв до уваги наявний у
нього дозвіл на спеціальне
водокористування від 24.04.2013 р.
№Укр-2306-13/Льв.

Відповідно до ст. 38 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» використання природних
ресурсів в Україні здійснюється в
порядку загального і спеціального
використання природних ресурсів.

Відповідно до ст. 19 Кодексу України про
надра надаються у користування
підприємствам, установам, організаціям
і громадянам лише за наявності у них
спеціального дозволу на користування
ділянкою надр. Право на користування
надрами засвідчується актом про
надання гірничого відводу. При
укладенні угод про розподіл продукції
надра надаються в користування на
підставі угоди про розподіл продукції
з оформленням спеціального дозволу на
користування надрами та акта про
надання гірничого відводу.

Cтаттею 21 Кодексу України про надра
встановлено, що надання надр у
користування для видобування прісних
підземних вод і розробки родовищ торфу
надаються без надання гірничого
відводу на підставі спеціальних
дозволів, що видаються після
попереднього погодження з органами
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України,
Державного комітету України по нагляду
за охороною праці та Міністерства
охорони здоров'я України на місцях.

Прісні підземні води є корисними
копалинами загальнодержавного
значення відповідно до Переліку
корисних копалин загальнодержавного
значення, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 12.12.1994
року № 827.

Спеціальне використання прісних
підземних вод є комплексним процесом
та складається з використання водних
ресурсів (підземних вод відповідної
території) та надр (мінеральної
сировини).

Спеціальний дозвіл на користування
надрами дає право на видобування
підземних вод, а дозвіл на спеціальне
водокористування - право на їх
використання.

Тобто, від водокористувачів,
вимагається отримання двох дозвільних
документів, що також визначено у
постановах Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку погодження
та видачі дозволів на спеціальне
водокористування» від 13.03.2002 року №321
та «Про затвердження Порядку надання
спеціальних дозволів на користування
надрами» від 30.05.2011 року № 615.

Зазначені постанови передбачають
отримання наступних дозволів:

- на спеціальне водокористування,
відповідно до ст. 49 Водного кодексу
України, яке видається Державним
управлінням охорони навколишнього
природного середовища;

- на користування надрами для
видобування корисних копалин, на
підставі ст. 16 Кодексу України про
надра, яке видається Державною службою
геології та надр України.

Відповідно до ст. 23 Кодексу України про
надра, землевласники і
землекористувачі в межах наданих їм
земельних ділянок мають право без
спеціальних дозволів та гірничого
відводу видобувати для своїх
господарських і побутових потреб
корисні копалини місцевого значення і
торф загальною глибиною розробки до
двох метрів, підземні води для власних
господарсько-побутових потреб,
нецентралізованого та
централізованого (крім виробництва
фасованої питної води)
господарсько-питного водопостачання,
за умови, що продуктивність
водозаборів підземних вод не перевищує
300 кубічних метрів на добу, та
використовувати надра для
господарських і побутових потреб.

З налізу вказаної норми вбачається, що
ліміт забору води встановлений в
цілому не більше 300 кубічних метрів на
добу, що застосовується до сукупної
продуктивності водозаборів в межах
наданих землевласнику або
землекористувачу земельних ділянок.

Як не заперечується самим позивачем,
позивач використовує підземні води не
тільки для власних
господарсько-побутових потреб, а й для
виробничих.

Відповідно до міждержавного стандарту
ГОСТ 17.1.1.04-80, затвердженого постановою
Державного комітету СРСР по стандартам
від 31.03.1980 року № 1452, який діє в Україні,
до господарсько-побутових потреб
належать: господарсько-питне
водопостачання (централізоване та
нецентралізоване) територій житлової
забудови та громадських будівель
міських промислових районів та
сільськогосподарських районів:
кондиціонування повітря в громадських
та житлових будівлях; полив та миття
територій населених пунктів (вулиць,
площ, зелених насаджень), робота
фонтанів тощо; полив посадок в міських
та селищних теплицях і парниках; інші
потреби (в тому числі гасіння пожеж,
промивання водопровідних та
каналізаційних мереж).

До господарсько-побутових потреб не
належать лікувальні, курортні та
оздоровчі цілі, потреби сільського
господарська (без зрошення та
обводнення), а також зрошення та
обводнення; промислові (виробничі)
потреби; потреби теплоенергетики;
територіальний перерозподіл стоку
поверхневих вод та поповнення запасів
підземних вод; скидання стічних вод та
інші потреби, а також багатоцільове
водокористування.

Відтак, отримання дозволу на
користування надрами потребує
будь-який суб'єкт господарювання, який
від своєї виробничої господарської
діяльності, пов'язаної із
безпосереднім використанням підземних
вод, має прибуток.

Основним видом економічної діяльності
позивача є розведення великої рогатої
худоби та свиней.

Однією з основних вимог в галузі
охорони надр, відповідно до статті 56
Кодексу України про надра, є додержання
встановленого законодавством порядку
надання надр у користування і
недопущення самовільного користування
надрами.

Приписами ст. 68 Закону України «Про
охорону навколишнього природного
середовища» передбачено, що
підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодовувати
шкоду, заподіяну ними внаслідок
порушення законодавства про охорону
навколишнього природного середовища, в
порядку та розмірах, встановлених
законодавством України.

За змістом ст. ст. 65, 67 Кодексу України
про надра, порушення законодавства про
надра тягне за собою дисциплінарну,
адміністративну, цивільно-правову та
кримінальну відповідальність згідно з
законодавством України.

Підприємства, установи, організації та
громадяни зобов'язані відшкодувати
збитки, завдані ними внаслідок
порушень законодавства про надра, в
розмірах і порядку, встановлених
законодавством України.

Згідно Методики розрахунку розмірів
відшкодування збитків, заподіяних
державі внаслідок порушення
законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, затвердженої наказом
Міністерства охорони навколишнього
природного середовища України № 389 від
20.07.2009 року, за визначеною формулою
розраховується розмір відшкодування
збитків, заподіяних державі внаслідок
порушення законодавства про охорону та
раціональне використання водних
ресурсів, у разі самовільного
використання водних ресурсів при
відсутності дозвільних документів
(дозволу на спеціальне
водокористування та/або спеціального
дозволу на користування надрами
(підземними водами) та пов'язується із
ставкою збору за спеціальне
використання води на дату виявлення
порушення.

Факт відсутності у позивача
спеціального дозволу на користування
надрами не заперечувався позивачем.

За таких обставин, самовільне
користування надрами є підставою для
покладання на позивача
відповідальності за завдані збитки, а
тому направлення останньому претензії
від 17.10.2013р. № 1026 про відшкодування
збитків в сумі 2 039 588,28 грн. є діями, які
вчинені у спосіб, на підставі та в межах
повноважень, що передбачені
Конституцією та законами України.

Щодо обов'язку вести журнал обліку
забраної води із свердловини.

Згідно ст. 44 Водного кодексу України,
водокористувачі зобов'язані зокрема
здійснювати облік забору та
використання вод.

Доказів ведення позивачем журналу
обліку забраної води із свердловини не
надано.

Суд згідно ч. 6 ст. 71 КАС України вирішує
справу на підставі наявних у справі
доказів.

Відповідно до ст. 86 КАС України суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно п. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

У відповідності до вимог ст. 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що в
задоволенні позовних вимог, слід
відмовити.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст. 94 КАС України, судові
витрати у формі судового збору,
покласти на позивача.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с
т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного
позову фермерського господарства
«Пчани-Денькович» відмовити повністю.

Судові витрати покласти на позивача.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя
Сидор Н.Т.

Повний текст постанови складено та
підписано 14.03.2014 року.