Справа № 2-а-8627/09/6/0170
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року м.
Київ К/9991/1247/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Бившевої Л.І.

Муравйова О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим

на постанову Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 04.12.2009

та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 05.10.2010

у справі № 2а-8627/09/6/0170

за позовомФізичної особи - підприємця
ОСОБА_2доДержавної податкової
інспекції у м. Сімферополі Автономної
Республіки Кримпровизнання недійсним
податкового
повідомлення-рішенняВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
(далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2)
звернувся до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з позовом до Державної
податкової інспекції у м. Сімферополі
Автономної Республіки Крим (далі по
тексту - відповідач, ДПІ у м.
Сімферополі) про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим від 04.12.2009, яка залишена
без змін ухвалою Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 05.10.2010, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій про задоволення
позову та прийняти нове рішення, яким в
позові відмовити, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій, що ДПІ у м. Сімферополі було
проведено документальну невиїзну
перевірку податкової декларації з
податку на додану вартість щодо
правомірності нарахування податкового
кредиту та повноти нарахування податку
на додану вартість поданої за листопад
2008 року, за результатами якої був
складений акт від 02.06.2009 №4902/17-2 від
02.06.2009, яким встановлено порушення пп.
7.2.6 п. 7.2, пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість».

На підставі акту перевірки
відповідачем 15.06.2009 було прийняте
податкове повідомлення-рішення
№/0, яким позивачу визначено сума
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 15565,50
грн., з яких 10377,00 грн. - основний платіж,
5188,50 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій і
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами) згідно з
пп. 7.2.6 цього пункту.

Матеріали справи свідчать про те, що
податковий кредит у розмірі 10377,00 грн.,
що включений позивачем у податкову
декларацію за листопад 2008 року,
підтверджений належною податковою
накладною ТОВ «Люкссервістрейд» за №
1590 від 20.12.2007. Але, суть спору полягає у
тому, що податкова інспекція вважає, що
позивачем неправомірно було включено у
склад податкового кредиту за листопад
2008 року суми ПДВ 10377,00 грн., оскільки
податкова накладна була виписана
продавцем товарів (послуг) у іншому
податковому періоді - грудень 2007 року.
На думку податкового органу включення
ПДВ здійснено позивачем у порушення
вимог пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», тому
що відповідно до даної норми Закону
визначено дату виникнення права
платника податку на податковий кредит
з урахуванням дати здійснення першої з
подій: або дати списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дати
виписки відповідного розрахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дати
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Оскільки позивач не звернувся до
податкового органу зі скаргою на
постачальника товарів (послуг) про те,
що ним не надано податкову накладну у
порядку, визначеному пп. 7.2.6 п. 7.2 ст. 7
Закону, то, на думку відповідача, немає
підстав вважати, що така податкова
накладна отримана позивачем пізніше і
у позивача немає підстав вважати, що
така податкова накладна отримана
позивачем пізніше і у позивача немає
право на включення суми ПДВ у склад
податкового кредиту суми ПДВ у
відповідному податковому періоді без
отримання податкової накладної.

Позивач не скористався таким правом і
включив ПДВ до декларації за листопад
2008 року податкову накладну ТОВ
«Люкссервістрейд» від 20.12.2007 № 1590 на
суму ПДВ 10377,00 грн. у склад податкового
кредиту у податковому періоді, коли
податкова накладна була фактично ним
отримана. Факт отримання вказаної
податкової накладної 30.11.2008 від ТОВ
«Люкссервістрейд» підтверджується
відомостями Журналу реєстрації
вхідної кореспонденції за період з
01.07.2008 по 31.12.2008.

Тому включення позивачем суми ПДВ 10377,00
грн. у склад податкового кредиту
виходячи з дати отримання податкової
накладної повністю відповідає
положенням пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

ДПІ у м. Сімферополі не надано доказів
того, що вищевказана податкова
накладна була отримана позивачем не у
листопаді 2008 року, а будь-якому іншому
податковому періоді.

Обставини, які за законом повинні бути
підтвердженні певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися іншими засобами
доказування, крім випадків, коли, щодо
таких обставин не виникає спору.

Враховуючи, що податковий кредит
позивача з ПДВ підтверджений належними
доказами - податковою накладною, факт
здійснення господарської операції
відповідачем не спростовується, тому у
судів попередніх інстанцій не було
правових підстав для висновків про
відсутність у позивача права включення
у податковий кредит у податковому
періоді - листопаді 2008 року за вказаною
податковою накладною.

Згідно п. 5.1 ст. 5 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
податкове зобов'язання, самостійно
визначене платником податків у
податковій декларації, вважається
узгодженим з дня подання такої
податкової декларації. Зазначене
податкове зобов'язання не може бути
оскаржене платником податків в
адміністративному або судовому
порядку. Якщо у майбутніх податкових
періодах (з урахуванням строків
давності, визначених ст. 15 цього Закону)
платник податків самостійно виявляє
помилки у показниках раніше поданої
податкової декларації, такий платник
податків має право надати уточнюючий
розрахунок. Платник податків має право
не подавати такий розрахунок, якщо такі
уточнені показники зазначаються ним у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період,
протягом якого такі помилки були
самостійно виявлені.

Дані положення Закону встановлюють
право платника податків на виправлення
показників раніше поданої податкової
декларації протягом 1095 днів шляхом
зазначення уточнених показників у
складі податкової декларації за
будь-який наступний податковий період.

Тобто, позивач за наявністю у нього
відповідних податкових накладних у
будь-якому разі має право на включення
ПДВ у складі податкового кредиту
протягом 1095 днів і даний строк станом
на листопад 2008 року не минув.

Посилання податкової інспекції у акті
перевірки на відомості попереднього
акту документальної перевірки за
№8562/17-1/НОМЕР_1 від 24.11.2008 за період з
01.11.2007 по 30.09.2008 визнаються судами
помилковим, оскільки на час складання
акту від 24.11.2008 вищевказана податкова
накладна позивачем ще не була отримана.

Також, слід зазначити, що Законом
України «Про податок на додану
вартість» не заборонено платникам
податку включати у склад податкового
кредиту наступних податкових переодів
сум ПДВ, які не було включено на дату
виписки податкової накладної.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та дано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів не
встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Сімферополі Автономної
Республіки Крим відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від
04.12.2009 та ухвалу Севастопольського
апеляційного адміністративного суду
від 05.10.2010 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І.
СтепашкоСудді(підпис)Л.І. Бившева
(підпис)О.В. Муравйов