Справа № 2а-1186/10/0770
Суддя: Довгополов О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.

Справа № 8052/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Довгополова
О.М.,

суддів Гудима Л.Я., Святецького
В.В.,

з участю секретаря судового засідання
Малетич М.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від 31
січня 2011 року у справі за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Свалявському районі Закарпатської
області до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
Свалявському районі Закарпатської
області звернулось до суду з позовом до
ФОП ОСОБА_1, яким з врахуванням
збільшення розміру позовних вимог
просило стягнути з відповідача
заборгованість із сплати внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в розмірі 8093,69 грн.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року позов задоволено повністю.

Постанова мотивована тим, що ФОП ОСОБА_1
зареєстрований в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Свалявському районі Закарпатської
області як платник збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування та ним
були порушені вимоги ст. 20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», у
зв'язку з чим у нього виникла
заборгованість із сплаті цих внесків
за період з травня 2009 року до червня 2010
року в розмірі 8093,69 грн. Наявність та
розмір заборгованості підтверджуються
наявними в матеріалах справи
розрахунками суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за період з травня 2009 року
до червня 2010 року, платіжними
дорученнями про часткову сплату
відповідачем сум заборгованості,
розрахунками сум заборгованості ФОП
ОСОБА_1 із сплати страхових внесків.
Також в матеріалах справи містяться
копії направлених відповідачеві вимог
про сплату недоїмки від 04.02.2010 року та
від 05.03.2010 року з доказами їх
направлення та отримання відповідачем.
Однак відповідач зазначені вимоги в
судовому порядку не оскаржив і не
сплатив заборгованості в повному
обсязі. За таких обставин суд дійшов
висновку, що позовні вимоги є
обґрунтованими, заявлені відповідно до
норм законодавства, відповідачем не
спростовані, тому підлягають до
задоволення в повному обсязі.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив відповідач, вважає, що суд
порушив норми матеріального права, що
призвело до неправильного вирішення
справи. Просить постанову скасувати та
прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що в зв'язку з
неможливістю прибути в судове
засідання 31.01.2011 року він надіслав до
суду телеграму з клопотанням про
відкладення розгляду справи та надання
можливості взяти участь у справі і
надати письмові заперечення з
належними доказами, однак суд
безпідставно відхилив дане клопотання.
По суті спору відповідач зазначає, що
вимоги про сплату недоїмки позивач
всупереч вимогам ст. 106 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та п. 8
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України формував не на суму зростання
недоїмки, а на всю суму недоїмки на
підставі облікових даних з карток
особових рахунків.

Фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 Кодексу
адміністративного судочинства України
у зв'язку з неявкою у судове засідання
всіх осіб, які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечення на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з наступних
підстав.

ФОП ОСОБА_1 зареєстрований в Управлінні
Пенсійного фонду України в
Свалявському районі Закарпатської
області як платник збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування і
відповідно до ст. 17 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (тут і далі а редакції,
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) зобов'язаний своєчасно
нараховувати, обчислювати та
сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески до
Пенсійного фонду.

Порядок обчислення та сплати страхових
внесків визначено ст. 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та Інструкцією
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженою
постановою правління Пенсійного фонду
України від 19 грудня 2003 року № 21-1 та
зареєстрованою в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663.

Абзацом 1 ч. 6 ст. 20 цього Закону
встановлено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. При цьому в
разі здійснення протягом базового
звітного періоду виплат (виплати
доходу), на які відповідно до цього
Закону нараховуються страхові внески,
страхувальники одночасно з видачею
зазначених сум зобов'язані сплачувати
авансові платежі у вигляді сум
страхових внесків, що підлягають
нарахуванню на зазначені виплати
(дохід). У разі недостатності у
страхувальника коштів для здійснення в
повному обсязі виплати заробітної
плати (доходу) та одночасної сплати
відповідних авансових платежів
виплата зазначених сум та сплата
страхових внесків здійснюється у
пропорційних розмірах.

Підпунктами 5.1.4, 5.1.6 зазначеної вище
Інструкції передбачено, що страхові
внески сплачуються платниками не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення базового звітного
періоду незалежно від виплати
заробітної плати (доходу), на суми яких
нараховуються страхові внески.

Отже, несплачені суми страхових
внесків, нараховані за звітний період,
платник зобов'язаний перерахувати на
рахунок Пенсійного фонду України до 20
числа місяця, наступного за звітним, а
одночасно із виплатою заробітної плати
протягом звітного періоду, за який вона
нарахована, платником сплачуються
авансові платежі у пропорційних
розмірах. При цьому фінансовий стан
платника страхових внесків не звільняє
його від сплати недоїмки, нарахування
пені та застосування фінансових
санкцій.

Як вбачається з розрахунків суми
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що підлягають сплаті за
період з травня 2009 року до червня 2010
року, ФОП ОСОБА_1 самостійно визначив
суму страхових внесків в розмірі 16530,90
грн., однак сплатив їх не в повному
обсязі, а лише 8437,21 грн. Отже
заборгованість відповідача за
вказаний період становить 8093,69 грн.

Зазначена вище сума заборгованості
підтверджується наданими позивачем
розрахунком суми позову, розрахунками
суми страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, що підлягають сплаті за
період з травня 2009 року до червня 2010
року, платіжними дорученнями про
сплату страхових внесків, копії яких є
в матеріалах справи.

04 лютого 2010 року Управління Пенсійного
фонду України в Свалявському районі
Закарпатської області надіслало ФОП
ОСОБА_1 вимогу № 2677 про сплату недоїмки
із страхових внесків на загальну суму
4666,66 грн., а 05 березня 2010 року № 2677 про
сплату недоїмки із страхових внесків
на загальну суму 5421,27 грн., які
відповідач отримав 09 лютого 2010 року та
06 березня 2010 року відповідно, що
підтверджується повідомленнями про
вручення поштових відправлень, однак
на момент подання адміністративного
позову відповідач у встановленому
законом порядку не оскаржив зазначених
вимог, отже, вони є чинними та такими, що
підтверджують факт узгодження
недоїмки.

Відповідно до абз. 8 п. 3 ст. 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» у разі,
якщо страхувальник, який одержав
вимогу територіального органу
Пенсійного фонду про сплату недоїмки і
протягом десяти робочих днів після її
отримання не сплатив зазначену у
вимозі суму недоїмки разом з
застосованою до нього фінансовою
санкцією, включеною до вимоги, або не
узгодив вимогу з відповідним органом
Пенсійного фонду, або не оскаржив
вимогу в судовому порядку, а також у
разі якщо страхувальник узгодив
вимогу, але не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
після отримання узгодженої вимоги,
відповідний орган Пенсійного фонду
звертається в установленому законом
порядку і подає вимогу про сплату
недоїмки до відповідного підрозділу
державної виконавчої служби.

У зазначених випадках орган Пенсійного
фонду також має право звернутися до
суду чи господарського суду з позовом
про стягнення недоїмки.

При цьому, колегія суддів зазначає, що
право органу Пенсійного фонду України
на звернення до суду з позовом про
стягнення із страхувальника
заборгованості із сплати страхових
внесків не ставиться в залежність від
надіслання такому страхувальнику
вимоги про сплату недоїмки та її
узгодження.

Також колегія суддів не бере до уваги
доводів апелянта про те, що в зв'язку з
неможливістю прибути в судове
засідання 31.01.2011 року він надіслав до
суду телеграму з клопотанням про
відкладення розгляду справи та надання
можливості взяти участь у справі і
надати письмові заперечення з
належними доказами, однак суд
безпідставно відхилив дане клопотання,
оскільки, як вбачається з даної
телеграми, вона була прийнята поштовим
відділенням о 10 год. 00 хв., отримана
судом о 11 год. 40 хв., а судове засідання
було призначене на 09 год. 30 хв.,
розпочалось о 09 год. 32 хв., закінчене о 09
год. 58 хв., що підтверджується
повідомленням про розгляд справи та
журналом судового засідання від 31.01.2011
року. Тобто телеграма була отримана
судом після закінчення розгляду справи
і клопотання відповідача про
відкладення розгляду справи не могло
бути враховане і вирішене судом.

Також колегія суддів зазначає, що
відповідач мав право надати суду
апеляційної інстанції докази, які не
досліджувалися у суді першої інстанції
і у випадку обґрунтованості ненадання
їх до суду першої інстанції
апеляційний суд міг їх дослідити та
надати оцінку.

Однак в апеляційній скарзі відповідач
не вказав жодних заперечень по суті
позовних вимог, зокрема, не зазначив
про відсутність у нього спірної
недоїмки та всупереч вимогам ч. 1 ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України не надав жодних доказів на
підтвердження факту необґрунтованості
позовних вимог чи їх розміру.

Доводи відповідача про те, що всупереч
вимогам ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та п. 8 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, позивач
формував вимоги не на суму зростання
недоїмки, а на всю суму недоїмки на
підставі облікових даних з карток
особових рахунків, колегія суддів не
бере до уваги, оскільки п. 8.9 зазначеної
вище Інструкції, на положення якого
посилається відповідач, передбачено,
що якщо протягом наступного базового
звітного періоду страхувальник
наростив суми боргу, то після
проходження відповідної процедури
узгодження та оскарження до органу
державної виконавчої служби подається
вимога тільки на суму зростання боргу.

Тобто даною нормою передбачено подання
органом Пенсійного фонду України до
органу державної виконавчої служби
вимоги тільки на суму зростання боргу
лише після проходження відповідної
процедури узгодження, чого у спірних
правовідносинах не відбулось.

Крім того, колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що порядок
формування та надіслання вимог про
сплату недоїмки із страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування не впливає на
обов'язок страхувальника погасити
наявну у нього заборгованість із
сплати цих внесків.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 31 січня 2011
року у справі № 2а-1186/10/0770 за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Свалявському районі Закарпатської
області до Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня набрання
нею законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий
О.М. Довгополов

Судді
Л.Я. Гудим

В.В. Святецький