Справа № 826/15759/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Смолій І.В.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Троян
Н.М.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Приватного підприємства
"Спецбудкомплекс" на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 13 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства "Спецбудкомплекс" до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у м.Києві, третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Голден Україна» про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
03.06.2013 року № та №, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року, позивач звернувся до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м.Києві, третя особа: Товариство з
обмеженою відповідальністю «Голден
Україна» про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 03.06.2013 року
№ та №. Свої позовні вимоги
мотивував протиправністю та
необґрунтованістю спірних рішень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 13
грудня 2013 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою позов задоволити
повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
відмови у задоволенні позовних вимог, з
огляду на наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
працівниками Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м.Києві
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ПП "Спецбудкомплекс" з
питань достовірності, повноти
обчислення та своєчасності сплати до
бюджету податку на додану вартість та
податку на прибуток по
взаємовідносинах з ТОВ "Голден Україна"
за період з 2011-2013 рр.

За результатами перевірки складено акт
№317/22-609/36476375 від 14.05.2013 року. Проведеною
перевіркою встановлено допущення
позивачем порушень п.п. 14.1.27, п. 44.1, п. 137.1,
п. 138.1, п. 138.2, п. 139.1.9, п. 198.1-198.3, п. 198.6, п.
201.1, п. 201.4 Податкового кодексу України,
в результаті чого позивачем занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 201 164,00 грн. та податок на прибуток
на суму 174 543,00 грн.

У зв'язку із встановленням допущення
позивачем зазначених порушень
податкового законодавства податковим
органом 03.06.2013 року винесено податкові
повідомлення рішення: - №, яким
позивачу збільшено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 201 164,00 грн., а також
за штрафними (фінансовими) санкціями у
розмірі 50 291,00 грн.; - №, яким
позивачу збільшено податкове
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 174 543,00 грн., а також за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 43 646,00
грн.

Судом першої інстанції також
встановлено, що підставою для
збільшення позивачу зобов'язань з
податку на додану вартість, у
перевіряємий період, слугувало
встановлення перевіркою віднесення
позивачем до податкового кредиту
коштів, сплачених на користь ТОВ
"Голден Україна" на підставі
господарських договорів укладеними
такими суб'єктами господарювання у
перевіряємому періоді, оскільки
правочини, укладені позивачем з даним
контрагентом укладено без мети
настання реальних наслідків, які на
переконання податкового органу є
безтоварними.

Висновки податкового органу щодо
безтоварності правочинів, укладених з
ТОВ "Голден Україна" ґрунтуються на
обставинах викладених в акті
податкової перевірки, у якому
містяться міркування працівників
податкового органу щодо відсутності у
контрагентів реальної можливості
здійснювати господарську діяльність
та виконувати свої зобов'язання за
правочинами.

Крім того, з пояснень директора ТОВ
"Голден Україна" ОСОБА_2, наданих
співробітникам ГВПМ ДПІ у Оболонському
районі м. Києва ДПС в рамках
кримінального провадження №000038
вбачається, що ОСОБА_2 немає ніякого
відношення до ведення
фінансово-господарської діяльності
товариства та зареєстрував його за
грошову винагороду.

Актами перевірок Державної податкової
інспекції у Печерському районі м.Києва:
(1) №259/22-8/38105232 від 22.01.2013 року "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Голден Україна" щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків за період з
01.10.2012р. по 30.11.2012р."; (2) №451/22-8/38291543 від
01.12.2012 року "Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
"Голден Україна" щодо підтвердження
господарських відносин з платниками
податків за період з 01.12.2012 року по
31.12.2012 року" встановлено відсутніть
об'єктів оподаткування при придбанні
та продажу товарів (послуг) за період з
01.12.2012 року по 31.12.2012 року, а також за
період з 01.10.2012 року по 30.11.2012 року.

Позивачем в судовому засіданні дані
обставини спростовані не були.

Надані позивачем нотаріально
засвідчені заяви гр. ОСОБА_2 оцінюється
критично з огляду на те, що під час
проведення допиту свідок був
попереджений про кримінальну
відповідальність, передбачену ст. 384 КК
України та наразі ОСОБА_2 не притягнуто
до такої відповідальності за завідомо
неправдиве показання свідка.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, необхідно зазначити наступне.

Підпунктом 14.1.36 п.14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначено, що
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

У відповідності до ст. 626 Цивільного
кодексу України визначено, що
договором є домовленість двох або
більше сторін, спрямована на
встановлення, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

В статті 629 Цивільного кодексу України
зазначено, що договір є обов'язковим
для виконання сторонами.

Згідно ст. 203 Цивільного кодексу
України, правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до вимог п.9.1, 9.2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" (із
змінами та доповненнями) та п.2.4
Положення "Про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку", затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№88, первинні документи для надання їм
юридичної сили та доказовості повинні
мати обов'язкові реквізити у тому
числі: посада, прізвище і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл на здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Пунктом 1 статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Відповідно до п.201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України, податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до ст. 39 цього Кодексу, та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України визначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
п.201.11 ст. 201 цього Кодексу.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Необхідно звернути увагу, що навіть
наявність у покупця належно оформлених
документів, необхідних для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
формування податкового кредиту, у разі
недоведення реальності здійснених
господарських операцій та факту
використання придбаних товарів/послуг
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (ст.3)
розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Надані позивачем документи не дають
суду можливості встановити реальність
здійснених операцій, а лише фіксують
господарські операцій з ТОВ "Голден
Україна".

Враховуючи викладене, встановлено, а
позивачем не доведено, що здійснена ним
господарська операція з ТОВ "Голден
Україна" носить реальний характер.

Враховуючи викладене, висновки акта
перевірки про порушення позивачем норм
Податкового кодексу України та
заниження податку на додану вартість є
обґрунтованими та підтверджуються
матеріалами справи, а тому збільшення
суми зобов'язання з податку на додану
вартість та податку на прибуток
відповідно до спірних податкових
повідомлень-рішень є правомірним.

Також необхідно звернути увагу на
наступне. Листом Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011року №742/11/13-11 зазначено, що про
відсутність факту здійснення
господарської операції можуть
свідчити, зокрема, такі обставини: -
всупереч даним податкового обліку
будь-кого з учасників операції
відсутні зміни активів, зобов'язань чи
власного капіталу принаймні в одного з
таких учасників (наприклад, збільшення
статутного капіталу особи за рахунок
активів, що не мають ринкової вартості,
зокрема фіктивних цінних паперів,
тобто цінних паперів, обіг яких на
момент вчинення операції був
припинений після оприлюднення даних
щодо скасування свідоцтва про
реєстрацію їх випуску); - отримання
майнової вигоди чи права на таку вигоду
будь-кого з учасників операції
виключно шляхом зменшення бази
оподаткування з певного податку та/або
отримання коштів із Державного бюджету
за одночасної відсутності об'єктивної
можливості отримати майнову вигоду від
цієї операції в інший спосіб
(наприклад, експорт товару на підставну
особу, яка не має відповідної
реєстрації чи не веде будь-якої
господарської діяльності, виключно з
метою отримання документів, що
підтверджують право на бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість; "тимчасова" поставка товару
(тобто з подальшим поверненням того
самого товару без обґрунтованої
економічної причини в наступних
податкових періодах постачальнику від
покупця безпосередньо або через ланцюг
посередників) тим платником податку, в
якого за результатами певного
податкового періоду наявне від'ємне
значення податкових зобов'язань із
податку на додану вартість тому
учаснику, який має зобов'язання до
сплати в бюджет тощо); - результати,
відображені у даних податкового обліку
будь-кого з учасників господарської
операції, фактично не настали
внаслідок відсутності відповідних дій
будь-кого з учасників такої операції
(наприклад, відображення отримання
послуг без їх фактичного надання або в
разі їх надання іншою особою, ніж та, що
вказана у даних податкового обліку чи
первинних документах; імітація купівлі
товару в особи, яка ніколи його не
продавала тощо).

Враховуючи вищевикладене, беручи до
уваги правову позицію викладену у
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011року №742/11/13-11, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку про відсутність факту
реального здійснення господарських
операцій.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Приватного
підприємства "Спецбудкомплекс" -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 13 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 01
квітня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Твердохліб В.А.

Троян Н.М.