Справа № 804/2589/14
Суддя: Захарчук Наталія Віталіївна
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
24 березня 2014 р. Справа № 804/2589/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЗахарчук Н. В. при
секретаріКузнецов С.М. за участю:
представника позивача представників
відповідача Лось Д.М. Кучеренко І.А.,
Марушева М.В. розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті
Дніпропетровську адміністративну
справу за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
"Інгулецький гірничо-збагачувальний
комбінат" до Криворізької міжрайонної
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про визнання
протиправним та скасування рішення №
12 лютого 2014 року до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
надійшов позов Публічного
акціонерного товариства «Інгулецький
гірничо - збагачувальний комбінат»
(далі - позивач, ПАТ «ІНГЗК») до
Криворізької міжрайонної виконавчої
дирекції Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності (далі - відповідач), в
якому позивач просить суд визнати
протиправним та скасувати Рішення №395
від 09.10.2013 р. про повернення коштів
Фонду та застосування фінансових
санкцій за порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності - в
частині обчислення середньої
заробітної плати для розрахунку
допомоги застрахованій особі ОСОБА_6
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що У вересні 2013 року
представниками відповідача проведена
планова документальна перевірка
позивача щодо правильності
використання коштів Фонду за період з
01.07.2012 р. по 30.06.2013 р. За результатами
даної перевірки був складений акт від
20.09.2013 р., у якому зроблені висновки про
нібито наявні з боку позивача
Позивач зазначає, що відповідно до акту
ПАТ «ІНГЗК» нібито неправомірно
витратило страхові кошти Фонду у
розмірі 17 374,26 грн., оскільки здійснило
обчислення середньої заробітної плати
для розрахунку допомоги застрахованій
особі ОСОБА_6 із застосуванням пункту 10
Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 р. N 1266.
Позивач вважає дії відповідача
необґрунтованими, незаконними, а
Рішення №395 від 09.10.2013 р. про повернення
коштів Фонду та застосування
фінансових санкцій за порушення
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності - в частині обчислення
середньої заробітної плати для
розрахунку допомоги застрахованій
особі ОСОБА_6 таким, що підлягає
скасуванню.

Представник позивача у судове
засідання з'явився, позовні вимоги
підтримав в повному обсязі та просив
суд адміністративний позов
задовольнити.

Відповідач подав до суду письмові
заперечення, в яких зазначає наступне.

ОСОБА_6 з 19.03.2012 р. по 30.01.2015 р. надано
відпустку по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку.
Зазначену відпустку перервано
(розпорядження від 14.08.2012 р. №291) і
застрахована особа повинна приступити
до роботи з 20.08.2012 р., але з 20.08.2012 р. по
20.10.2012 р. надано щорічну та соціальну
відпустки (накази від 08.08.2012 р. №1152 та
№1151, від 27.09.2012 р. №1140 та №1441).

Отже, застрахованою особою в
розрахунковому періоді (квітень -
вересень 2012 р.) не відпрацьовано
жодного дня.

Таким чином розрахунок середньої
заробітної плати для визначення суми
допомоги по тимчасовій
непрацездатності у зазначеному
випадку повинен здійснюватися із
розрахунку заробітної плати за серпень
- вересень 2012 року у відповідності до
вимог пункту 14 Порядку №1266.

Відповідач зазначає, що оскільки в
розрахунковому періоді крім відпустки
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку є основна та соціальна
відпустки, які не належать до поважних
причин, зазначених в пункті 4 Порядку
№1266, відсутні підстави для здійснення
розрахунку на підставі пункту 10
Порядку №1266. Отже в даному випадку
розрахунок допомоги проводиться на
загальних підставах, тобто шляхом
ділення суми заробітної плати,
нарахованої працівнику за основним
місцем роботи за розрахунковий період
на фактично відпрацьований час. Інше
діючим законодавством не передбачено.

Отже, відповідач вважає, що вина
позивача в порушенні порядку
витрачання коштів Фонду є підставою
для винесення рішення про стягнення з
нього суми в розмірі 26178, 54 грн., в тому
числі неправомірно витрачених коштів в
сумі 17452, 36 грн. та штрафних санкцій в
сумі 8726, 18 грн. в повному обсязі.

Представники відповідача в судовому
засіданні твердження викладені в
запереченнях підтримали, просили у
задоволенні позову відмовити.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вислухавши пояснення представників
позивача відповідача, розглянувши
подані документи, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, дійшов
наступного.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, у вересні 2013 року
представниками Криворізької
міжрайонної виконавчої дирекції
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності проведена планова
документальна перевірка ПАТ «ІНГЗК»
щодо правильності використання коштів
Фонду за період з 01.07.2012 р. по 30.06.2013 р.

За результатами даної перевірки був
складений акт від 20.09.2013 р., у якому
зроблені висновки про наявні з боку
позивача порушення.

Зі змісту даного акту вбачається,
зокрема, що ПАТ «ІНГЗК» неправомірно
витратило страхові кошти Фонду у
розмірі 17 374,26 грн., оскільки здійснило
обчислення середньої заробітної плати
для розрахунку допомоги застрахованій
особі ОСОБА_6 із застосуванням пункту 10
Порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу, грошового
забезпечення) для розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 р. N 1266 (далі
- Порядок №1266).

Користуючись правом страхувальника
викласти свої заперечення на акт,
складений за результатами перевірки,
та відповідно до абзацу 4 п. 3.13.4
«Інструкції про порядок проведення
перевірок страхувальників по коштах
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності,
прийняття рішень за їх результатами та
процедуру оскарження», затвердженої
постановою правління Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності від 22.12.2010 р. N 29
(далі - Інструкція), позивач надав свої
заперечення на акт від 20.09.2013 р., у яких
наголосив на безпідставності і
необґрунтованості висновків про
наявність порушень з боку підприємства
при обчисленні середньої заробітної
плати для розрахунку допомоги
застрахованій особі ОСОБА_6

Про результати розгляду заперечень
відповідач повідомив листом від
09.10.2013р. №01-19-4123, не погодившись із
позицією позивача та прийняв
оскаржуване Рішення №395 від 09.10.2013 р.
про повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності у
сумі загалом 26 178,54 грн. (далі - Рішення).

При цьому позивач, наполягаючи на тому,
що п. 10 Порядку №1266 був застосований
при обчисленні середньої заробітної
плати для розрахунку допомоги
застрахованій особі ОСОБА_6 правомірно,
був вимушений вдатися до процедури
адміністративного оскарження Рішення
у зазначеній частині. З іншими
висновками акту перевірки позивач
погодився.

У відповідності з положеннями п. 7.1
Інструкції, позивач звернувся до
відповідача зі скаргою №81/15527 від 25.10.2013
р. про частковий перегляд Рішення.

Проте, 18.11.2013 р. позивачем було отримано
лист відповідача від 14.11.2013р. №03-07-46 42,
який містив «Рішення №2 про результати
розгляду скарги», яким скаргу
підприємства залишено без задоволення.

Позивач також звертався зі скаргами з
даного питання до Дніпропетровського
обласного відділення та Виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, однак ці скарги не були
задоволені.

Судом в судовому засіданні
встановлено, ОСОБА_6 у розумінні п. 2 ст. 2
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням»
(далі - Закон) є застрахованою особою за
даним видом загальнообов'язкового
державного соціального страхування.

У відповідності до ст. 5 Закону,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
здійснюється за принципами, зокрема,
державних гарантій реалізації
застрахованими особами своїх прав.

Одним з видів матеріального
забезпечення, що надається за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, є
допомога по тимчасовій
непрацездатності ^ (включаючи догляд
за хворою дитиною) (статті 34, 35, 37 цього
Закону).

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 35 Закону, допомога по
тимчасовій непрацездатності надається
застрахованій особі у формі
матеріального забезпечення, яке
повністю або частково компенсує втрату
заробітної плати (доходу), у разі
настання в неї, окрім іншого,
тимчасової непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві.

При цьому, застрахованій особі може
бути відмовлено у наданні допомоги по
тимчасовій непрацездатності лише з
підстав, чітко визначених статтею 36
Закону.

Враховуючи відсутність людної з таких
підстав, ОСОБА_6 при настанні з нею
страхового випадку мала беззаперечне
право на отримання допомоги по
тимчасовій . непрацездатності, яке
забезпечене державними гарантіями.

3 огляду на положення статті 37 Закону,
розмір допомоги по тимчасовій
непрацездатності визначається
виходячи із середньої заробітної плати
(доходу потерпілого).

Згідно ч. 2 ст. 53 Закону, порядок
обчислення середньої заробітної плати
для надання допомоги по тимчасовій
непрацездатності, по вагітності та
пологах визначається Кабінетом
Міністрів України. На виконання цієї
норми Кабінет Міністрів України
затвердив Порядок №1266.

У відповідності до абз. 1 п. 4 Порядку
№1266, розрахунковим періодом, за який
обчислюється середня заробітна плата
(дохід, грошове забезпечення) для
застрахованих осіб (включаючи осіб, які
працюють неповний робочий день
(робочий тиждень) та добровільно
застрахованих осіб), є останні шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок.

Представник позивача у судовому
засіданні зазначив, що у випадку з
ОСОБА_6 розрахунковий період становить
з 01.04.2012 р. по 30.09.2012 p., оскільки
страховий випадок з нею настав у жовтні
2012 р. (це засвідчується листками
непрацездатності №394305 від 22.10.2012 р. та
№570456, №314833 та №315468 від 30.10.2012 р.) При
цьому, в період з 01.04.2012 р. по 19.08.2012 р.
ОСОБА_6 знаходилася у відпустці по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку, а в період з 20.08.2012 р. по
30.09.2012 р. у щорічній та соціальній
відпустці.

В силу п. 10 Порядку №1266 якщо у
розрахунковому періоді перед
настанням страхового випадку
застрахована особа не мала заробітку
(грошового забезпечення) з поважних
причин, що зазначені у пункті 4 цього
Порядку, або якщо страховий f випадок
настав у перший день роботи, середня
заробітна плата (грошове забезпечення)
для розрахунку страхових виплат та
оплати перших п'яти днів тимчасової
непрацездатності за рахунок коштів
роботодавця визначається виходячи з
місячної тарифної ставки (посадового
окладу), встановленої працівникові на
момент настання страхового випадку.

За приписами абз. 5 п. 4 Порядку №1266,
місяці розрахункового періоду (з
першого до першого числа), в яких
застрахована особа не працювала з
поважних причин (тимчасова
непрацездатність, відпустка у зв'язку з
вагітністю та пологами, відпустка по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку та шестирічного віку
за медичним

висновком), виключаються з
розрахункового періоду.

В свою чергу, відповідно до абз. 1 п. 14
Порядку №1266 середньоденна заробітна
плата (дохід, грошове забезпечення)
обчислюється шляхом ділення
нарахованої за розрахунковий період
заробітної плати (оподатковуваного
доходу, грошового забезпечення), з якої
сплачувалися страхові внески, на
кількість відпрацьованих робочих днів
у розрахунковому періоді - за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням.

Відповідно до пояснень представника
позивача, у розрахунковому періоді
ОСОБА_6 не було відпрацьованих робочих
днів. Окрім того, більшу частину
розрахункового періоду вона не
працювала з поважних причин.

Враховуючи вказане, суд зазначає, що
наслідком застосування методики, що
передбачена абз.1 п. 14 Порядку №1266, стає
розрахунок, при якому 0 (нуль)
нарахованої 7 ОСОБА_6 заробітної плати
слід ділити на 0 (нуль) відпрацьованих
нею робочих днів. Здійснення такого
розрахунку є неприпустимим і
неможливим з огляду на основи
арифметичних правил. Однак, це не може
бути приводом стверджувати, що
підстави для нарахування
матеріального забезпечення за період
тимчасової непрацездатності відсутні.

Серед принципів загальнообов'язкового
державного соціального страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням, визначених у
ст. 5 Закону, передбачені принцип
обов'язковості фінансування Фондом
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності витрат,
пов'язаних із наданням матеріального
забезпечення та соціальних послуг, в
обсягах, передбачених цим Законом, та
принцип відповідальності роботодавців
та Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності за
реалізацію права застрахованої особи
на матеріальне забезпечення та
соціальні послуги за цим Законом.

Отже, право на матеріальне
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності є невід'ємним правом
застрахованих осіб. Винятки з цього
правила можуть встановлюватися лише
міжнародними договорами України.

Фонд соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності
зобов'язаний фінансувати надання
зазначеного матеріального
забезпечення у обсягах, визначених
Законом, і несе за це відповідальність.
Таким чином, Відповідач не може робити
висновок про відсутність підстав для
нарахування матеріального
забезпечення лише з огляду на те, що
пункт 14 Порядку №1266 застосувати
неможливо, а інше прямо не
передбачається чинним законодавством
України.

Втім, наслідком застосування методики
розрахунку згідно п. 14 Порядку №1266 було
б порушення статей 2, 5, 35, 36 Закону і
позбавлення ОСОБА_6 забезпеченого
державними гарантіями права на
отримання допомоги по тимчасовій
непрацездатності. У зв'язку з цим,
середню заробітну плату для розрахунку
допомоги по тимчасовій
непрацездатності та оплати перших
п'яти днів тимчасової непрацездатності
за рахунок коштів роботодавця слід
визначати, керуючись пунктом 10 Порядку
№1266.

Частиною 1 ст. 35 Закону передбачений
перелік страхових випадків, із
настанням яких особа набуває права на
отримання допомоги по тимчасовій
непрацездатності. Таким страховим
випадком, зокрема, є тимчасова
непрацездатність внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві.

Як передбачено в ч. 2 статті 35 Закону,
допомога по тимчасовій
непрацездатності внаслідок
захворювання або травми, не пов'язаної
з нещасним випадком на виробництві та
професійним захворюванням,
виплачується Фондом застрахованим
особам починаючи з шостого дня
непрацездатності за весь період до
відновлення працездатності або до
встановлення медико-соціальною
експертною комісією (далі - МСЕК)
інвалідності (встановлення іншої
групи, підтвердження раніше
встановленої групи інвалідності),
незалежно від звільнення
застрахованої особи в період втрати
працездатності у порядку та розмірах,
встановлених законодавством.

Допомога по тимчасовій
непрацездатності виплачується
застрахованим особам залежно від
страхового стажу в розмірах,
визначених статтею 37 Закону. При цьому,
розмір допомоги встановлюється у
відсотковому співвідношенні до
середньої заробітної плати (доходу)
застрахованої особи.

Порядок обчислення середньої
заробітної плати для надання допомоги
по тимчасовій непрацездатності, по
вагітності та пологах визначається
Кабінетом Міністрів України, про що
зазначено в ч. З ст. 53 Закону. У
відповідності до цієї норми,
постановою Кабінету Міністрів України
від 26.09.2001 р. N 1266 затверджений «Порядок
обчислення середньої заробітної плати
(доходу, грошового забезпечення) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням» (далі -
Порядок №1266).

Порядок №1266 визначає, яким чином
підприємства, установи та організації
зобов'язані здійснювати обчислення
середньої заробітної плати для надання
допомоги по тимчасовій
непрацездатності. При цьому,
розрахунковим періодом є останні шість
календарних місяців (з першого до
першого числа), що передують місяцю, в
якому настав страховий випадок.

З наведених вище правових положень суд
зазначає наступне.

Моментом, з якого виплачується
допомога по тимчасовій
непрацездатності, є момент настання
страхового випадку (тимчасової
непрацездатності) - у випадку з ОСОБА_6
це жовтень 2012 року згідно до листків
непрацездатності №394305 від 22.10.2012 р. та
№570456, №314833 та №315468 від 30.10.2012 р.

Допомога виплачується Фондом протягом
усього періоду непрацездатності,
починаючи з шостого дня
непрацездатності.

Розмір допомоги визначається також
Фондом на підставі відомостей про
середню заробітну плату застрахованої
особи, наданих підприємством і
розрахованих за попередні 6 місяців.

Після настання з особою страхового
випадку та спливу п'ятиденного строку
непрацездатності підприємство не
здійснює виплат застрахованій особі, а
тому у випадку з ОСОБА_6 чинне
законодавство України покладає на
позивача лише функцію обчислення
середньої заробітної плати за
попередні шість місяців її роботи на
підприємстві.

Претензії відповідача та суть спору
полягають не у розмірі здійснених
позивачем за даний період нарахувань
ОСОБА_6, а в методиці розрахунку її
середньої заробітної плати у
зазначеному періоді на підставі цих
нарахувань.

Таким чином суд зазначає, враховуючи,
що ОСОБА_6 є застрахованою особою і
страхові внески до Фонду сплачуються
за неї з усіх належних видів її
заробітку (зокрема, нарахувань за час
її оплачуваної відпустки), вона має
право на отримання допомоги по
тимчасовій непрацездатності після
настання з нею страхового випадку.

Пунктом 6 ст. 5 Закону визначається
принцип цільового використання коштів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням.
Приймаючи до уваги ситуацію, за якої
належним чином сплачуються страхові
внески, акумулюються страхові кошти,
проте ці кошти не сплачуються у разі
настання з застрахованою особою
страхового випадку, постає питання
дотримання наведеного принципу їх
цільового використання.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищезазначені обставини,
суд приходить до висновку, що
відповідач під час проведення
перевірки дійшов до хибних висновків
про наявність порушень позивача у
даній частині. Отже, позовні вимоги
Публічного акціонерного товариства
«Інгулецький гірничо - збагачувальний
комбінат» про визнання протиправним та
скасування Рішення №395 від 09.10.2013 р. про
повернення коштів Фонду та
застосування фінансових санкцій за
порушення законодавства про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності - є
підтвердженими та обґрунтованими, а
тому підлягають задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Інгулецький
гірничо - збагачувальний комбінат» до
Криворізької міжрайонної виконавчої
дирекції Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності про визнання
протиправним та скасування рішення №395
- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
Рішення №395 від 09.10.2013 р. про повернення
коштів Фонду та застосування
фінансових санкцій за порушення
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності - в частині обчислення
середньої заробітної плати для
розрахунку допомоги застрахованій
особі ОСОБА_6

Присудити з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Інгулецький гірничо -
збагачувальний комбінат» судові
витрати в розмірі 73, 08 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
28 березня 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили станом на 24.03.2014
р. Суддя З оригіналом згідно Помічник
суддіН.В. Захарчук Н.В. Захарчук В.В.
Кухар