Справа № 810/1363/14
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24 березня 2014 року 810/1363/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді
Василенко Г.Ю., розглянувши в порядку
письмового провадження в м. Києві
адміністративну справу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Будрегіонінвест» до Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення,

в с т а н о в и в:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будрегіонінвест»
звернулось до Київського окружного
адміністративного суду з позовом
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 19 лютого 2014
року № .

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
позивач правомірно визначив податкові
зобов'язання з податку на додану
вартість за результатами виконання
договорів, укладених між позивачем та
ТОВ «Вінсо-Технології» та ТОВ «Дімалс
ЛТД», на підставі наявної первинної
бухгалтерської документації, оскільки
вказані договори були реальними та
укладеними з метою виконання
попередніх зобов'язань, які були взяті
на себе ТОВ «Будрегіонінвест». У
зв'язку з цим, позивач вважає висновки
податкового органу неправомірними, а
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення просить
скасувати.

Позивач вважає, що податковий орган не
має права робити висновок про
нікчемність правочинів, вчинених
позивачем. З цих підстав просить позов
задовольнити.

Представник відповідача позов не
визнав, надав суду пояснення та
письмові заперечення проти позову,
зазначив, що посадові особи Ірпінської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області при
проведенні перевірки позивача та
оформленні її результатів діяли на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені законодавством
України. Податкове
повідомлення-рішення є обґрунтованим,
оскільки в ході перевірки встановлено
порушення вимог законодавства, що
свідчить про неправомірне формування
ТОВ «Будрегіонінвест» грошових
зобов'язань з податку на додану
вартість та формування показників
податкового кредиту.

У судовому засіданні представники
сторін заявили клопотання про розгляд
справи у порядку письмового
провадження.

За таких обставин справа розглядалась
судом за наявними в ній матеріалами і
доказами.

Дослідивши матеріали справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають задоволенню з наступних
підстав.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Будрегіонінвест»
зареєстроване Бучанською селищною
радою від 29 квітня 2011 року за №
0000645 та перебуває на податковому
обліку в Ірпінській ОДПІ Київської
області ДПС з 4 травня 2011 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у
період з 26 грудня 2013 року по 31 грудня 2013
року, Ірпінською об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Київській
області служби на підставі пункту 75.1
статті 75, підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78, пункту 79.1 статті 79
Податкового кодексу України та на
виконання наказу від 26 грудня 2013 року №
477 проведено позапланову документальну
невиїзну перевірку ТОВ
«Будрегіонінвест» з питань дотримання
вимог податкового законодавства щодо
нарахування та сплати податку на
додану вартість по розрахунках з ТОВ
«Вінсо-Технології», за період - 1
березня 2013 року по 30 червня 2013 року та
ТОВ «Дімалс ЛТД» за період з 1 березня
2013 року по 30 квітня 2013 року.

Результати перевірки оформлено актом
від 31 грудня 2013 року № 1454/22-4/37563935.

За результатами проведеної перевірки
посадова особа податкового органу
дійшла висновку про порушення
позивачем вимог пункту 198.2 статті 198,
пункту 198.3 статті 198, пункту 198.6 статті
198, пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України, у зв'язку з чим
занижено податок на додану вартість на
загальну суму 816 667,00 грн.

На підставі висновків Акту перевірки
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області прийнято податкове
повідомлення-рішення від 19 лютого 2014
року № , яким збільшено суму
грошового зобов'язання ТОВ
«Будрегіонінвест» з податку на додану
вартість на 1 225 000,50 грн. (в тому числі за
основним платежем на 816 667,00 грн. та 408
333,50 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями).

Не погодившись з податковим
повідомленням-рішенням, позивач
звернувся з позовом до суду про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від 19
лютого 2014 року № .

Як вбачається з акту перевірки, вказані
відповідачем порушення податкового
законодавства пов'язані з наданням ТОВ
«Вінсо-Технології» та ТОВ «Дімалс ЛТД»
послуг субпідряду, згідно договорів
підряду: від 4 березня 2013 року № 04-03-13,
від 15 березня 2013 року № 13-03-15/3, від 3
січня 2013 року № 13-01-03.

З пояснень позивача встановлено, що 1
березня 2012 року, відповідно до
укладеного між позивачем та ТОВ
«Сарафан» договору Генерального
підряду № 12-03-01, позивач взяв на себе
зобов'язання виконати роботи у місті
Буча Київської області, по вулиці
Проектній, «Квартал Новатор»,
житлового кварталу «Річ Таун» з
об'єктами соціально-побутового
призначення в межах вулиць Шевченка,
Гоголя, Пушкінської та Києво-Мироцької
в місті Буча Київської області.

На виконання вищезазначеного договору
Генерального підряду позивачем
укладено ряд договорів з контрагентами
- ТОВ «Вінсо-Технології» та ТОВ «Дімалс
ЛТД»:

15 березня 2013 року між позивачем та ТОВ
«Вінсо-Технології» укладено договір
субпідряду на виконання робіт № 13-03-15/3,
згідно умов якого позивач «Замовник»
доручає, а ТОВ «Вінсо-Технології»
«Субпідрядник» зобов'язується
виконати комплекс оздоблювальних
робіт (фасадні роботи) у місті Буча
Київської області, по вулиці Проектній,
«Квартал Новатор» та здати роботи
Замовнику у встановлений строк.

4 березня 2013 року між позивачем та ТОВ
«Вінсо-Технології» укладено договір
субпідряду на виконання робіт № 04-03-13,
згідно умов якого позивач «Замовник»
доручає, а ТОВ «Вінсо-Технології»
«Субпідрядник» зобов'язується
виконати комплекс оздоблювальних
робіт (фасадні роботи) на будівництві
житлового кварталу «Річ Таун» з
об'єктами соціально-побутового
призначення в межах вулиць Шевченка,
Гоголя, Пушкінської та Києво-Мироцької
в місті Буча Київської області.

3 січня 2013 року між позивачем та ТОВ
«Дімалс ЛТД» укладено договір
субпідряду на виконання робіт № 13-01-03,
згідно умов якого позивач «Замовник»
доручає, а ТОВ «Дімалс ЛТД» «підрядник»
зобов'язується виконати комплекс
будівельно-монтажних робіт на
будівництві житлового будинку за
адресою місто Буча, бульвар Богдана
Хмельницького,19; житлових будинків за
адресою місто Буча, в межах вулиць
Шевченка, Гоголя, Пушкінської,
Києво-Мироцької; будинків
багатоквартирної забудови в місті Буча
по вулиці Проектній, «Квартал Новатор».

За результатами здійснення
вищезазначених господарських
правовідносин, ТОВ «Будрегіонінвест»
включено до складу податкового кредиту
суми податку на додану вартість у
складі ціни виконаних робіт за
податковими накладними, отриманими від
ТОВ «Вінсо-Технології» та ТОВ «Дімалс
ЛТД».

На виконання умов цих договорів було
складено кошториси на договірні ціни,
локальні кошториси, відомості ресурсів
до локальних кошторисів, підсумкові
відомості ресурсів, акти
прийому-передачі матеріалів, податкові
накладні, довідки про вартість
виконаних робіт. Розрахунки за
виконані роботи проводились у
безготівковій формі, що підтвердилось
банківськими виписками, які додані до
матеріалів справи.

У ході судового розгляду справи судом
встановлено та не заперечувалось
представником відповідача, що на час
укладання та виконання правочинів,
контрагенти ТОВ «Вінсо-Технології» та
ТОВ «Дімалс ЛТД» перебували на
податковому обліку та мали свідоцтво
про реєстрацію платника податку на
додану вартість.

Разом з тим, на думку посадової особи
Відповідача, контрагенти позивача
мають ознаки фіктивності, з огляду на
наступне.

У ході перевірки відповідачем було
отримано

- акт ДПІ у Печерському районі міста
Києва ГУ Міндоходів від 10 вересня 2013
року № 1096/26-55-07/33998128 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Вінсо-Технології»;

- акт ДПІ у Печерському районі міста
Києва ГУ Міндоходів від 16 липня 2013 року
№ 334/26-55-22-01/4/37955046 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Дімалс ЛТД».

Так, податковим органом
встановлено, що за зареєстрованими
юридичними адресами ТОВ
«Вінсо-Технології» та ТОВ «Дімалс ЛТД»
не знаходиться, а фактичне місце
знаходження встановити неможливо, крім
того в зв'язку із не знаходженням за
юридичною адресою, перевіряючі не мали
змоги перевірити первинну
документацію цих товариств.

Враховуючи вищевикладені факти,
податковий орган зазначає, що
фінансово-господарська діяльність ТОВ
«Вінсо-Технології» та ТОВ «Дімалс ЛТД»
є сумнівною, а суб'єкт господарювання
створений без мети зайняття
господарською діяльністю, з метою
прикриття незаконної діяльності. Такі
причини можуть бути наявними лише за
умови, що платник податку має намір
одержати економічний ефект у
результаті підприємницької
діяльності, але не виключно чи
переважно за рахунок формування
податкового кредиту для інших
суб'єктів господарювання, серед яких є
ТОВ «Будрегіонінвест».

Враховуючи дані вищезазначених актів,
відповідач дійшов висновку про те, що
господарські операції здійснені між
позивачем та його контрагентами - ТОВ
«Вінсо-Технології» та ТОВ «Дімалс ЛТД»
не спричинили настання правових
наслідків, а отже є нікчемними.

Проте, вказані висновки податкового
органу суд вважає необґрунтованими,
виходячи з наступного.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Водночас відповідно до п.198.3 ст. 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 193.1 ст. 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пункту 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пункту 201.11статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені де складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Таким чином, право нарахування
податкового кредиту виникає у
платника податків у зв'язку із
здійснення ним господарських операцій,
що підтверджені належним чином
складеними первинними документами:
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами
фінансової звітності, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків, що також було
зазначено в Листі Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 № 742/11/13-11.

Як убачається з матеріалів справи, між
позивачем та його контрагентами - ТОВ
«Вінсо-Технології» та ТОВ «Дімалс ЛТД»
укладено ряд договорів, згідно умов
яких контрагенти зобов'язались
виконати роботи у місті Буча Київської
області, по вулиці Проектній, «Квартал
Новатор», житлового кварталу «Річ
Таун» з об'єктами соціально-побутового
призначення в межах вулиць Шевченка,
Гоголя, Пушкінської та Києво-Мироцької
в місті Буча Київської області.

Згідно з умовами договорів факт
виконання робіт оформлявся актами
прийняття виконаних робіт, податковими
накладними та кошторисом.

При розгляді цієї справи суд, за
наслідками дослідження первинних
документів (складених за результатами
здійснення господарських операцій)
дійшов висновку про реальність
укладених між позивачем та ТОВ
«Вінсо-Технології» та ТОВ «Дімалс ЛТД»
угод.

Судом було досліджено механізм
виконання умов договорів, який цілком
узгоджується із наданими
представником позивача первинними
документами.

Посилання відповідача на відсутність
мети у позивача та їх контрагентів
щодо реального настання правових
наслідків, з метою заниження об'єкту
оподаткування та несплати податків не
приймається судом до уваги, з таких
підстав.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину
встановлена законом, такий правочин
вважається нікчемним (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

В силу статті 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Як вже зазначалось судом, податкове
повідомлення-рішення про визначення
позивачу податку на прибуток
підприємств, прийнято податковим
органом у зв'язку з включенням до
складу валових витрат коштів,
сплачених контрагентом.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу. В адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
Відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Факт виконання робіт контрагентом на
користь позивача підтверджуються
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та у податковій звітності.

Крім цього, відповідно до положень
Цивільного кодексу України та
презумпції правомірності правочину
усі укладені між сторонами правочини є
чинними, якщо їх недійсність прямо не
встановлена законом (нікчемні
правочини). В усіх інших випадках
питання про недійсність правочину має
бути встановлено судом на підставі
заяви зацікавленої особи після повного
та всебічного розгляду питання про
недійсність такого правочину. Про
недійсність правочину ухвалюється
судове рішення.

Відповідачем не надано суду доказів
визнання правочинів, укладених між
позивачем та ТОВ «Вінсо-Технології» та
ТОВ «Дімалс ЛТД», недійсними у судовому
порядку.

Також, в матеріалах справи відсутні
судові рішення щодо визнання
правочину, укладеного між позивачем та
вказаним товариством, недійсним.

Крім того, суд звертає увагу на ту
обставину, що чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової
угоди, яка є платником податків, не
покладено обов'язку з перевірки
відповідності законодавству
установчих документів іншого учасника
правовідносин та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Але, при цьому, суд акцентує увагу на
правовій позиції, яка полягає в тому, що
Цивільний та Господарський кодекси
України не передбачають такого
наслідку як визнання правочинів
нікчемними, якщо представники
юридичних осіб, укладаючи правочини,
діяли без повноважень або з
перевищенням повноважень.

Відповідно до вимог Податкового
кодексу України ведення податкового
обліку покладено на кожного окремого
платника податку. При цьому, такий
платник несе самостійну
відповідальність за порушення правил
ведення податкового обліку. Зазначена
відповідальність стосується кожного
окремого платника податку і не може
автоматично поширюватися на третіх
осіб, у тому числі на його контрагентів.

Відповідно до цього, суд вважає, що для
обґрунтування нікчемності правочину
необхідні фактичні дані, що свідчать
про нікчемність саме такого правочину,
а не якогось іншого.

Отже, при розгляді податкових спорів
слід виходити із презумпції
добросовісності платників податків та
інших учасників правовідносин у сфері
економіки. У зв'язку з цим
передбачається, що дії платників
податків, що мають за своїм результатом
одержання податкової вигоди
економічно виправдані, а відомості, що
містяться у податкових деклараціях,
податкових накладних, вантажних митних
деклараціях, бухгалтерській звітності
та податковому обліку, достовірні.

Надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
податкової вигоди є підставою для її
одержання, якщо податковим органом не
встановлено та не доведено, що
відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі, є наслідком
укладення нікчемних правочинів або
коли відомості ґрунтуються на інших
документах, недійсність даних в яких
установлена судом.

Таким чином, закон виходить з
презумпції легітимності укладених
договорів, тобто відповідні рішення
вважаються такими, що відповідають
закону, якщо судом не буде встановлене
інше.

Факт здійснення господарських
операцій між позивачем та ТОВ
«Вінсо-Технології» та ТОВ «Дімалс ЛТД»
підтверджується первинними
документами, які складались для
певного виду господарської операції -
кошториси на договірні ціни, локальні
кошториси, відомості ресурсів до
локальних кошторисів, підсумкові
відомості ресурсів, акти
прийому-передачі матеріалів, податкові
накладні, довідки про вартість
виконаних робіт та договорами підряду
та субпідряду.

Крім цього, суд також відмічає, що в
силу положень Цивільного кодексу
України, Господарського кодексу
України та Закону України "Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців" Позивач та його
контрагенти є окремими суб'єктами
права із статусом юридичної особи, а
відтак за змістом Податкового кодексу
України позивач та контрагент позивача
є окремими платниками податку на
додану вартість. За таких обставин,
межі юридичної відповідальності
кожного платника ПДВ, яка (слід
розуміти - відповідальність)
відповідно до ст. 61 Конституції України
має індивідуальний характер,
поширюються на діяння, що визнаються
законом протиправними та були вчинені
саме цим платником. Притягнення
суб'єкта права до відповідальності за
діяння, що було вчинено іншою особою, є
неможливим.

Висновок про те, що платник не несе
відповідальності за порушення,
допущені його контрагентом,
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини.
Компанія - заявник не повинна нести
відповідальність за наслідки
невиконання постачальником його
обов'язків щодо своєчасного
декларування ПДВ і, як наслідок,
сплачувати ПДВ повторно разом із пенею.
На думку суду, такі вимоги стали
надмірним тягарем для платника
податку, що порушило справедливий
баланс, який повинен підтримуватися
між вимогами суспільного інтересу та
вимогами захисту права власності.

Таким чином, суд приходить до
висновку, що право позивача на
отримання податкового кредиту
підтверджене належними доказами, отже
висновки відповідача про порушення
позивачем пункту 198.2 статті 198, пункту
198.3 статті 198, пункту 198.6 статті 198,
пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України не відповідає дійсним
обставинам справи.

Окрім того, суд враховує також і те, що
відповідно до ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Оскільки визнання фіктивного
правочину недійсним відбувається за
рішенням суду, єдиним допустимим
засобом доказування факту фіктивності
правочину є рішення суду. Інші докази
цю обставини підтвердити не можуть в
силу прямого припису закону, а отже й не
можуть братися до уваги судом під час
вирішення справи.

За наведених обставин, суд дійшов
висновку, що відповідачем не доказано
факту порушення позивачем вимог
пункту198.2 статті 198, пункту 198.3 статті 198,
пункту 198.6 статті 198, пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України та
відсутні підстави для висновку про
порушення публічного порядку при
укладанні спірного правочину, оскільки
не вбачається порушення ст. 228
Цивільного кодексу України та не
доведено, що метою укладання правочину
є настання протиправних наслідків.

В силу частини другої статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
своїх дій, а його позиція не
узгоджується з нормами матеріального
права.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень законодавства України,
доказів, наявних в матеріалах справи,
суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог та
вважає їх такими, що підлягають
задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтею 124 Конституції України,
статтями 11, 14, 69, 70, 71, 86, 158-163, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Ірпінської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 19 лютого 2014 року № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Будрегіонінвест»
сплачений судовий збір у розмірі 487
(чотириста вісімдесят сім) грн. 20 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Василенко Г.Ю.