Справа № 809/698/14
Суддя: Кишинський М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.
Справа № 809/698/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Кишинського М.І.

за участю секретаря судового
засідання: Мельник О.Я.

за участю представника позивача:
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_2

до відповідача: Департаменту
соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації

про визнання протиправними, і
зобов'язання до вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 (надалі-позивач)
звернулася в суд з позовною заявою до
Департаменту соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації (надалі-відповідач) про
визнання протиправними, і зобов'язання
до вчинення дій.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
ОСОБА_2, являється онучкою померлого
ІНФОРМАЦІЯ_2 ОСОБА_3, який був інвалідом
ІІ групи від загального захворювання
відповідно до медичних показників
(довідка МСЕК від 09.12.2003р.) перебував на
обліку для забезпечення легковим
автомобілем на пільгових умовах в
Головному управлінні в органах праці
та соціального захисту населення
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації.

Представник позивача в судовому
засіданні подав заяву про уточнення
позовних вимог, позовні вимоги з
обставин викладених в заяві підтримав
в повному обсязі. Просив позов
задовольнити повністю.

Відповідач в друге судове засідання не
з'явився, хоча про дату, час та місце
судового розгляду повідомлявся
належним чином, що підтверджується
розпискою наявною в матеріалах справи.

За таких обставин, суд на підставі
частини 4 статті 128 КАС України вважав
за належне розгляд справи проводити за
відсутності відповідача за наявними в
матеріалах справи письмовими доказами.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
представника позивача та дослідивши
наявні в матеріалах справи письмові
докази, та проаналізувавши дослідженні
в судовому засіданні обставини суд
приходить до висновку, що позов
обґрунтований та підлягає до
задоволення.

Громадянкою Німеччини ОСОБА_5 23.12.2003
року передано, тобто подаровано як
гуманітарну допомогу через Головне
управління праці та соціального
захисту населення Івано-Франківського
регіонального державного управління,
легковий автомобіль марки Ford Mondeo,
ідентиф. номер транспортного засобу
НОМЕР_3 конкретній особі, а саме
інваліду ІІ групи ОСОБА_3

Даний автомобіль в подальшому
рішенням комісії з питань гуманітарної
допомоги при Кабінеті Міністрів
України було визнано, як гуманітарна
допомога і отримано Головним
управлінням праці та соціального
захисту населення Івано-Франківської
ОДА для видачі згідно наказу Головного
управління праці та соціального
захисту населення
облдержадміністрації від 07.04.2004 року №
20, ОСОБА_3

Того ж, 2004 року вказаний автомобіль
було зареєстровано у Коломийському
МРЕВ ДАІ на ім'я ОСОБА_3 та видано
свідоцтво про реєстрацію НОМЕР_4 д.н.з.
НОМЕР_1.

ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 помер. Як
вбачається із довідки Отинійської
селищної ради Коломийського району за
№ 225 від 29.01.2014 року ОСОБА_2 є онучкою та
проживала на день смерті дідуся ОСОБА_3
разом з ним.

Звернувшись до Департаменту
соціальної політики
Івано-Франківської
облдержадміністрації надати дозвіл на
переєрестрацію автомобіля Ford Mondeo,
ідентиф. номер транспортного засобу
НОМЕР_3 зареєстрованого у
Коломийському МРЕВ ДАІ, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_4 д.н.з. НОМЕР_1, після
смерті ОСОБА_3, позивачка одержала з
Департамент соціальної політики
Івано-Франківської
облдержадміністрації листа, в якому
ставилось питання про повернення
транспортного засобу департаменту. При
цьому було зроблено посилання на
Порядок забезпечення інвалідів
автомобілями, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999 ( із змінами,
внесеними згідно з постановою КМ
України № 661 від 26.04.2007 р. та № 387 від
17.04.2008 р), згідно якої, після смерті
інваліда автомобіль, отриманий як
гуманітарна допомога, крім випадків,
зазначених в абзацах першому - п'ятому
пункту 16 Порядку, повертається
(вилучається) головному управлінню
соціального захисту і здається
підприємству, що здійснює заготівлю та
переробку металобрухту або видається в
порядку черговості інваліду, який
перебуває на обліку.

Однак залишення автомобіля у
власності членів сім'ї інваліда після
його смерті, ввезеного в якості
гуманітарної допомоги, згідно чинного
законодавства може мати місце після
сплати ними загальнодержавних
податків та зборів на загальних
підставах, а у разі їх несплати
автомобіль залишається у власності
Департаменту.

Суд вважає, що норми вказаної
постанови КМ України в редакції від 19
липня 2006 року не повинні
застосовуватись на даний час в частині
повернення або здачі зазначеного
автомобіля, оскільки на момент
укладення угоди дарування та засідання
Комісії з питань гуманітарної допомоги
при КМ України від 20 квітня 2006 року була
чинною постанова КМ України в редакції
від 8 вересня 1997 року № 999 „Про
затвердження порядку забезпечення
інвалідів автомобілями", якою було
передбачено, що після смерті інваліда
автомобіль, яким був забезпечений
безоплатно або на пільгових умовах,
інвалід залишається його сім'ї та
знімається з обліку в органах
соціального захисту населення.
Перереєстрація автомобіля на ім'я
одного з членів сім'ї інваліда, який на
час смерті інваліда проживав разом з
ним, проводиться державною
автомобільною інспекцією з дозволу
відповідного органу соціального
захисту населення.

Головне управління праці та
соціального захисту населення
отримало вищезазначений автомобіль, як
гуманітарну допомогу для конкретної
особи ОСОБА_3, який подавав заяву на
отримання цього автомобіля і отримав
його саме за умов, визначених
постановою КМУ від 08.09.1997 року № 999,
зокрема передбачаючи, що цей
автомобіль перейде у власність
позивача або інших спадкоємців, а
відтак положення п. 41 постанови КМУ від
19.07.2006 року № 999 "Про затвердження
Порядку забезпечення інвалідів
автомобілями" про повернення такого
автомобіля Головному управлінню праці
та соціального захисту населення
погіршує становище спадкоємців
інваліда.

Згідно статті 58 Конституції
України передбачено, що закони та інші
нормативно - правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Згідно з п. 5 Указу Президента
України "Про порядок офіційного
оприлюднення нормативно-правових
актів та набрання ними чинності"
нормативно-правові акти Кабінету
Міністрів України, які визначають
права та обов'язки громадян, набирають
чинності не раніше дня їх
опублікування в офіційних друкованих
виданнях.

Відповідно до п. 37 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 вересня 1997 року
№ 999, чинного на час прийняття рішення
про виділення автомобіля, після смерті
інваліда, автомобіль, яким був
забезпечений безплатно або на
пільгових умовах інвалід, залишається
його сім'ї та знімається з обліку в
органах соціального захисту населення.

Згідно з п. 1 цього Указу офіційним
друкованим виданням є, зокрема,
"Офіційний вісник України", у № 30 якого 9
серпня 2006 року було опубліковано
вищезазначений Порядок забезпечення
інвалідів автомобілями, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 19 липня 2006 року № 999 (999-2006-п) .

Отже, зазначений Порядок набрав
чинності 9 серпня 2006 року, а тому
застосування судами до правовідносин,
що виникли до набрання чинності цим
Порядком його положень є
неправомірним.

Згідно ст.13 Європейської
Конвенції з прав людини, кожна людина,
права і свободи якої порушуються, має
право на ефективний засіб захисту у
відповідному національному органі
незалежно від того, що порушення було
вчинене особами, які діяли в офіційній
якості.

Відповідно до ст. 8 Конституції
України, норми Конституції України є
нормами прямої дії. Згідно з ст. 22
Конституції України права і свободи
людини і громадянина не є вичерпними;
конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані; при прийнятті нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускається звуження змісту та обсягу
існуючих прав і свобод. Стаття 41
Конституції України передбачає, що
право приватної власності набувається
в порядку, визначеному законом. Ніхто
не може бути протиправно позбавлений
права власності. Право приватної
власності є непорушним.

Згідно ст.8 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
верховенства права, відповідно до
якого, зокрема, людина, її права та
свободи визнаються найвищими
цінностями. Частина 3 зазначеної статті
гарантує звернення до суду
безпосередньо на підставі Конституції
України.

За змістом ст.9 КАС України суд
вирішує справи на підставі Конституції
та законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України. У разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Чинними на час виникнення
правовідносин по наданню гуманітарної
допомоги були п. 37 та 42 постанови "Про
затвердження Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями" № 999 від 08.09.1997
року, відповідно до яких, автомобіль,
отриманий органом соціального захисту
населення як гуманітарна допомога для
конкретної фізичної особи, що
перебуває на обліку для забезпечення
автомобілем в органах соціального
захисту населення, видається такій
особі (за її згодою) незалежно від
черги; після смерті інваліда
автомобіль, яким був забезпечений
безплатно або на пільгових умовах,
залишається його сім`ї та знімається з
обліку в органах соціального захисту
населення; перереєстрація автомобіля
на ім`я одного із членів сім`ї інваліда,
який на час смерті інваліда проживав
разом з ним, проводиться
Державтоінспекцією з дозволу органу
соціального захисту населення, де
інвалід перебував на обліку як власник
транспорту.

На момент укладення громадянкою
Німеччини ОСОБА_5 угоди передачі, тобто
дарування як гуманітарну допомогу
через Головне управління праці та
соціального захисту населення
Івано-Франківського регіонального
державного управління легковий
автомобіль марки Ford Mondeo, ідентиф. номер
транспортного засобу НОМЕР_3
конкретній особі, тобто, інваліду ІІ
групи ОСОБА_3 діяв Порядок забезпечення
інвалідів автомобілями, затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
№ 999 від 8 вересня 1997 року, п.37 яким було
передбачено, що після смерті інваліда
автомобіль, яким був забезпечений
безоплатно або на пільгових умовах,
залишається його сім'ї та знімається з
обліку в органах соціального захисту
населення. Перереєстрація автомобіля
на ім'я одного з членів сім'ї інваліда,
який на час смерті інваліда проживав
разом з ним, проводилась державною
автомобільною інспекцією з дозволу
органу соціального захисту населення,
де інвалід перебував на обліку як
власник транспорту.

Як вбачається із довідки
Отинійської селищної ради
Коломийського району за № 225 від 29.01.2014
року, ОСОБА_2 є онучкою та проживала на
день смерті дідуся ОСОБА_3 разом з ним.

У зв'язку з викладеним, суд дійшов
висновку про те, що позов обґрунтований
та такий, що підлягає до задоволення.

На підставі ст. 124 Конституції України,
керуючись ст. ст. 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії
Департаменту соціальної політики
Івано-Франківської обласної державної
адміністрації, щодо відмови у наданні
дозволу на зняття з обліку в органах
Державтоінспекції автомобіля марки Ford
Mondeo, ідентиф. номер транспортного
засобу НОМЕР_3 зареєстрований у
Коломийському МРЕВ ДАІ, свідоцтво про
реєстрацію НОМЕР_4 д.н.з. НОМЕР_1.

Зобов"язати Департамент соціальної
політики Івано-Франківської обласної
державної адміністрації зняти з обліку
в органах соціального захисту
населення автомобіля марки Ford Mondeo,
ідентиф. номер транспортного засобу
НОМЕР_3 зареєстрований у Коломийському
МРЕВ ДАІ, свідоцтво про реєстрацію
НОМЕР_4 д.н.з. НОМЕР_1, та надати дозвіл
ОСОБА_2 що проживає по АДРЕСА_1, ідн. №
НОМЕР_2 на проведення перереєстрації
даного автомобіля.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
М.І.Кишинський

Постанова буде складена в повному
обсязі 31.03.2014 року.