Справа № 820/4094/14
Суддя: Сліденко А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
справа № 820/4094/14
Харківський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді - Сліденко А.В.,
секретаря судового засідання -
позивача - Короплясова Н.О.,
відповідача - ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні
Харківського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовом
Головного управління
Держсанепідслужби у Харківській
області до ФОП ОСОБА_2
прозастосування заходів реагування у
сфері державного нагляду, -
Суб'єкт владних повноважень,
Головне управління Держсанепідслужби
у Харківській області, в порядку
адміністративного судочинства висунув
до суду вимогу про припинення
діяльності бару відповідача, Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2
(ідентифікаційний номер - НОМЕР_1) -
«ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою: АДРЕСА_1.
В обґрунтування заявлених вимог
позивач зазначив, що господарська
діяльність відповідача несе загрозу
життю та здоров'ю людей, позаяк
здійснюється з грубими та суттєвими
порушеннями вимог санітарного та
епідеміологічного законодавства.
Посилаючись на викладені мотиви,
позивач просив суд прийняти рішення
про задоволення заявлених вимог.
Відповідач, Фізична особа - підприємець
ОСОБА_2, надала до суду заяву про
визнання позову, в якій повідомила про
вжиття низки заходів з усунення
Суд, вивчивши доводи позову, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши зібрані по справі докази в
їх сукупності, проаналізувавши зміст
норм матеріального і процесуального
права, які врегульовують спірні
правовідносини, виходить з таких
За матеріалами справи судом
встановлено, що на підставі звернень
фізичних осіб та листа Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України від 11.02.2014 р.
№04.01-07-1192/28-1194/28-1193/28-1197/28-1195/28-1196/28
позивачем, ГУ Держсанепідслужби у
Харківській області, було видано наказ
№74 від 19.02.2014 р. про призначення
позапланової перевірки діяльності
торгівельного об'єкту відповідача, ФОП
ОСОБА_2 - бару «ІНФОРМАЦІЯ_1» за адресою
20.02.2014р. за №679 на реалізацію
приписів зазначеного наказу було
видано письмове направлення на
проведення позапланової перевірки, яке
отримано відповідачем особисто
21.02.2014р., про що свідчить підпис ФОП на
приєднаній до справи копії документа.
Результати проведеної перевірки
оформлені актом від 21.02.2014 р., де
відображені судження суб'єкта владних
повноважень про надання суб'єктом
господарювання послуг громадського
харчування з грубими та суттєвими
порушеннями санітарного і
епідеміологічного законодавства, а
саме: відсутній експлуатаційний дозвіл
на діяльність бару; на території
підприємства відсутній контейнер з
кришкою для збору та раціонального
зберігання твердих побутових відходів;
на складений договір зі
спеціалізованим підприємством на
вивезення твердих побутових відходів.
Вирішуючи спір по суті, суд вважає, що з
огляду на приписи ч. 2 ст. 19 Конституції
України процедура реалізації
позивачем владної управлінської
функції контролю унормована,
насамперед, приписами Закону України
"Про основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", адже за змістом положень
даного акта законодавства,
територіальний орган державної
санітарно-епідеміологічної служби
України належить до окресленого
законодавцем кола осіб зі статусом
органів державного контролю (нагляду).
Так, відповідно до ч.5 ст.4 Закону
України "Про основні засади державного
нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" повне або
часткове зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг допускається за постановою
адміністративного суду, ухваленою за
результатами розгляду позову органу
державного нагляду (контролю) щодо
застосування заходів реагування.
Вжиття інших заходів реагування,
передбачених законом, допускається за
вмотивованим письмовим рішенням
керівника органу державного нагляду
(контролю) чи його заступника, а у
випадках, передбачених законом, - із
наступним підтвердженням
обґрунтованості вжиття таких заходів
адміністративним судом.
З положень наведеної норми закону
слідує, що повноваження на прийняття
рішень 1) стосовно повного або
часткового зупинення виробництва, 2)
повного або часткового зупинення
виготовлення продукції, 3) стосовно
повного або часткового зупинення
реалізації продукції, 4) стосовно
повного або часткового зупинення
виконання робіт, 5) стосовно повного або
часткового зупинення надання послуг в
усіх правовідносинах, на котрі
поширюється дія Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності", законодавець наділив
орган судової влади.
При цьому, відсутність змін у
законодавстві з питань діяльності
санітарно-епідеміологічної служби
України, які б прямо передбачали
позбавлення позивача права на
самостійне прийняття рішень з
перелічених вище питань та надання
позивачу права на звернення до суду з
метою прийняття рішень з перелічених
вище питань, на думку суду, не має
жодного юридичного значення для
правильного вирішення спору, позаяк і
Закон України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності", і Закон
України «Про забезпечення санітарного
та епідеміологічного благополуччя
населення» врегульовують одні і ті ж
суспільні відносини, є однаковими за
юридичною силою актами законодавства,
а відтак, за правилом дії в часі має
бути застосований закон, що виданий
пізніше або зміни до якого внесені
пізніше, тобто Закон України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
Розглядаючи справу, суд враховує, що за
загальним правилом процес виробництва
продукції, процес виконання роботи,
процес надання послуги, по-перше,
охоплює собою (тобто включає як
невід'ємні частини) всі технічні і
технологічні процедурні проміжні
етапи від початку створення товару
(роботи, послуги) до моменту передання
права власності на товар, використання
роботи, споживання послуги, а, по-друге,
є фізично неможливим без задіяння
певних матеріальних активів як-то:
приміщень, обладнання, устаткування,
Згідно з ч.7 ст.7 Закону України "Про
основні засади державного нагляду
(контролю) у сфері господарської
діяльності" на підставі акта,
складеного за результатами здійснення
заходу, в ході якого виявлено порушення
вимог законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом.
Отже, в разі якщо виявлені органом
державного контролю (нагляду)
порушення тягнуть за собою можливість
прийняття рішень 1) стосовно повного
або часткового зупинення виробництва,
2) стосовно повного або часткового
зупинення виготовлення продукції, 3)
стосовно повного або часткового
зупинення реалізації продукції, 4)
стосовно повного або часткового
зупинення виконання робіт, 5) стосовно
повного або часткового зупинення
надання послуг, в тому числі і за
рахунок заборони використання
(експлуатації) певного об'єкта,
приміщення, споруди, обладнання,
устаткування, пристрою тощо, то орган
державного контролю (нагляду) повинен
звернутись до суду з питання прийняття
одного із згаданих рішень, а не
самостійно приймати такі чи аналогічні
(схожі або подібні) за наслідками
рішення.

У разі наявності підстав для вжиття
інших заходів, ніж перелічені вище,
орган державного контролю (нагляду)
самостійно приймає відповідне рішення
у формі розпорядчого документа з
подальшим підтвердженням
обґрунтованості застосованого заходу
реагування органом судової влади.

На слушність саме такого розуміння
змісту норми закону показує
послідовність змін, які відбулись в
Законі України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" спочатку
згідно з Законом України від 02.10.2012р.
№5404-VI "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України у зв'язку з
прийняттям Кодексу цивільного захисту
України", а потім згідно з Законом
України від 20.06.2013р. №353-VII "Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо усунення обмежень у
провадженні господарської діяльності".

Так, відповідно до п.п.1 п.17 розділу І
Закону України від 02.10.2012р. №5404-VI "Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України у зв'язку з прийняттям
Кодексу цивільного захисту України" ч.5
ст.4 Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" була
викладена в такій редакції: "5. Повне або
часткове зупинення виробництва
(виготовлення) або реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг допускається за постановою
адміністративного суду, ухваленою за
результатами розгляду позову органу
державного нагляду (контролю) щодо
застосування заходів реагування.
Вжиття інших заходів реагування,
передбачених законом, допускається за
вмотивованим письмовим рішенням
керівника органу державного нагляду
(контролю) чи його заступника.
Застосовані адміністративним судом
заходи реагування за позовом органу
державного нагляду (контролю)
скасовуються адміністративним судом у
порядку, встановленому процесуальним
законом».

З положень процитованої норми
закону витікає, що повноваження на
прийняття рішення, котре передбачає
повну чи часткову заборону виробництва
продукції, заборону виготовлення
продукції, заборону реалізації
продукції, заборону виконання робіт,
заборону надання послуг як
технологічних процесів були віднесені
законодавцем до виключної компетенції
суду. У віданні органу державного
контролю (нагляду) законодавцем були
залишені питання вжиття інших заходів
реагування, тобто тих, які ані прямо,
ані опосередковано не пов'язані та не
спричиняють заборону виробництва
продукції, заборону виготовлення
продукції, заборону реалізації
продукції, заборону виконання робіт,
заборону надання послуг.

Пунктом 3 розділу І Закону України від
20.06.2013р. №353-VII "Про внесення змін до
деяких законодавчих актів України щодо
усунення обмежень у провадженні
господарської діяльності" ч.7 ст.7
Закону України "Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності" була
викладена в такій редакції: "7. На
підставі акта, складеного за
результатами здійснення заходу, в ході
якого виявлено порушення вимог
законодавства, орган державного
нагляду (контролю) за наявності підстав
для повного або часткового зупинення
виробництва (виготовлення), реалізації
продукції, виконання робіт, надання
послуг звертається у порядку та строки,
встановлені законом, з відповідним
позовом до адміністративного суду. У
разі необхідності вжиття інших заходів
реагування орган державного нагляду
(контролю) протягом п'яти робочих днів з
дня завершення здійснення заходу
державного нагляду (контролю) складає
припис, розпорядження, інший
розпорядчий документ щодо усунення
порушень, виявлених під час здійснення
заходу, а у випадках, передбачених
законом, також звертається у порядку та
строки, встановлені законом, до
адміністративного суду з позовом щодо
підтвердження обґрунтованості вжиття
до суб'єкта господарювання заходів
реагування, передбачених відповідним
розпорядчим документом".

З приписів наведеної норми закону
випливає, що законодавець чітко і
послідовно розмежовує повноваження з
прийняття рішень, спрямованих на
заборону виробництва продукції,
заборону виготовлення продукції,
заборону реалізації продукції,
заборону виконання робіт, заборону
надання послуг, закріплюючи такі
повноваження за органом судової влади,
від решти інших повноважень із
застосування заходів реагування, котрі
залишаються за органами державного
контролю (нагляду).

При цьому, повноваження на
застосування заходів реагування
можуть бути реалізовані органами
державного контролю (нагляду) у спосіб
видання (складання) припису,
розпорядження, іншого розпорядчого
документу щодо усунення порушень,
виявлених під час здійснення заходу,
тобто у спосіб створення правового
акту індивідуальної дії, владні
приписи котрого предметно не охоплюють
питань заборони виробництва продукції,
заборони виготовлення продукції,
заборони реалізації продукції,
заборони виконання робіт, заборони
надання послуг, а лише стосується
усунення тих недоліків в організації
господарської діяльності, котрі не
зумовлюють виникнення загрози життю і
здоров'ю людей.

Досліджуючи добуті по справі
докази в їх сукупності за правилами ст.
86 КАС України, суд доходить висновку, що
факти провадження відповідачем
господарської діяльності з порушенням
закону підтверджуються змістом акту
перевірки від 21.02.2014р., протоколом про
порушення санітарних норм ФОП ОСОБА_2
від 21.02.2014 р., постановою №157 від 25.02.2014 р.
про накладення штрафу у розмірі 850,00
грн. на ФОП ОСОБА_2 за порушення
санітарних норм, а також визнані
відповідачем у ході розгляду справи.

Статтею 17 Закону України "Про
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення"
передбачено, що продовольча сировина,
харчові продукти, а також матеріали,
обладнання і вироби, що
використовуються при їх виготовленні,
зберіганні, транспортуванні та
реалізації, повинні відповідати
вимогам санітарних норм і підлягають
обов'язковій сертифікації.
Підприємства, установи, організації та
громадяни, які виробляють, зберігають,
транспортують чи реалізують харчові
продукти і продовольчу сировину,
несуть відповідальність за їх безпеку
для здоров'я і життя населення,
відповідність вимогам санітарних норм.

Доказів забезпечення такої
відповідності з боку відповідача
матеріали справи не містять.

Між тим, суд бере до уваги, що за
своєю суттю процес надання особою
послуг громадського харчування з
порушенням закону не виключає, а
навпаки невідворотно створює загрозу
життю та здоров'ю потенційних
споживачів.

Фактичних даних, котрі б
однозначно показували на відсутність у
спірних правовідносинах такої загрози
та неймовірність її виникнення
внаслідок діяльності відповідача,
матеріали справи не містять.

Згідно з ч.1 ст.2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Оскільки судовим розглядом не
встановлено факту порушення заявленою
суб'єктом владних повноважень вимогою
прав та охоронюваних законом інтересів
відповідача у сфері публічно-правових
відносин, то позов належить
задовольнити, адже обґрунтованість
доводів органу управління
підтверджена матеріалами справи.

З огляду на приписи п.10 ч.1 ст.256 КАС
України суд вважає за необхідне
допустити негайне виконання постанови.

Керуючись ст.ст. 8 і 19 Конституції
України, ст.ст.7-11, ст.ст.158-163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

постановив:

Адміністративний позов ГУ
Держсанепідслужби у Харківській
області до ФОП ОСОБА_2 про застосування
заходів реагування у сфері державного
нагляду - задовольнити.

Зупинити виробництво (виготовлення),
реалізацію продукції та надання послуг
громадського харчування Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_2
(ідентифікаційний код - НОМЕР_1) в
закладі громадського харчування - барі
"ІНФОРМАЦІЯ_1" за адресою: АДРЕСА_1.

Допустити постанову до негайного
виконання.

Роз'яснити, що постанова набирає
законної сили згідно з ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а саме: після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова чи ухвала суду не набрала
законної сили.

Роз'яснити, що постанова може бути
оскаржена в апеляційному порядку до
Харківського апеляційного
адміністративного суду згідно з ст. 186
Кодексу адміністративного судочинства
України, а саме: шляхом подачі через
Харківський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня її
проголошення (у разі застосування
судом ч.3 ст.160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні - з дня отримання копії
постанови, у разі повідомлення суб'єкта
владних повноважень у випадках та
порядку, передбачених ч.4 ст.167 цього
Кодексу, про можливість отримання
копії постанови суду безпосередньо в
суді, то десятиденний строк на
апеляційне оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду) апеляційної скарги з одночасним
надсиланням копії апеляційної скарги
до суду апеляційної інстанції.

Роз'яснити, що відповідно до ч.12
ст.183-2 КАС України особа має право
подати заяву про скасування заходів
реагування, застосованих судом за
результатом розгляду справи,
передбаченої пунктом 5 частини першої
цієї статті, якщо обставини, які стали
підставою для вжиття заходів
реагування, перестали існувати або
усунуті, що підтверджується
відповідними доказами. Така заява
подається до адміністративного суду,
який прийняв постанову про
застосування відповідних заходів
реагування у сфері державного нагляду
(контролю).

Постанова у повному обсязі
виготовлена 31.03.2014 р.

Суддя
А.В. Сліденко