Справа № 2а-12704/10/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
Справа № 20470/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
березня 2011 року у справі за позовом
Бродівського районного центру
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
допомоги по безробіттю,-

В С Т А Н О В
И Л А:

30.12.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про стягнення допомоги по
безробіттю в сумі 11180,97 грн.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
підлягають поверненню суми допомоги
виплачені відповідачу як безробітному
у зв'язку із прихованням факту
зайнятості.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02 березня
2011 року адміністративний позов
задоволено. Стягнуто з ОСОБА_1 в користь
Бродівського районного центру
зайнятості суму незаконно отриманої
допомоги по безробіттю в розмірі 11180,97
грн.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та залишити
позовну заяву без розгляду.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що він отримував допомогу по
безробіттю у зв'язку з недотриманням
працівниками Бродівського РЦЗ вимог
Порядку реєстрації, перереєстрації та
ведення обліку громадян, які шукають
роботу і безробітних затверджених
постановою КМУ від 14.02.2007 року №119, а не
у зв'язку з поданням неправдивих
відомостей ним під час надання йому
статусу безробітного.

Особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, хоча належним чином були
повідомлені про місце та час розгляду
справи, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з п.2 ч.1
ст. 197 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити частково з
наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідно до п.3 ст.36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Правильність вирішення справи
відповідно до вимог ст.13 КАС України
забезпечується системою: апеляційною
та касаційною. Можливість апеляційного
та касаційного оскарження судових
рішень є принципом адміністративного
судочинства, що спрямований на
забезпечення прав осудності
(законності та обґрунтованості)
судових рішень.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що відповідач
03.12.2008 року звернувся в Бродівський
районноий центр зайнятості, як такий,
що шукає роботу. З 10.12.2008 року
відповідачу надано статус
безробітного та розпочато виплату
допомоги по безробіттю.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про зайнятість населення»,
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Згідно ч. 4 ст. 2 цього ж Закону, у разі
відсутності підходящої роботи рішення
про надання громадянам статусу
безробітних приймається державною
службою зайнятості за їх особистими
заявами з восьмого дня після
реєстрації у центрі зайнятості за
місцем проживання як таких, що шукають
роботу.

У відповідності до розрахунку вимог
сума виплаченого матеріального
забезпечення безробітному за
відповідні періоди загалом склала 11180,97
грн.

Згідно із п.2 ст.36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Під час розслідування страхових
випадків та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов`язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» винесено акт №240 від 20.08.2010
року, яким встановлено, що відповідач в
період перебування на обліку в службі
зайнятості був зареєстрований як
фізична особа підприємець з 17.07.2006 року
по 13.01.2009 року та отримав за період з
10.12.2008 року по 04.12.2009 рік допомогу з
безробіття в сумі 11180,97 грн.

Відповідно до п.3 ст.36 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Колегія суддів зазначає, що згідно
довідки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців вбачається, що 03.11.2008 року
внесено рішення фізичної
особи-підприємця про припинення
підприємницької діяльності, а 13.01.2009
року припинено підприємницьку
діяльність фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 за її рішенням.

Керуючись вищенаведеним колегія
суддів приходить до висновку про те, що
відповідачем не порушено п.3 ст.36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття», оскільки на
момент звернення до Бродівського РЦЗ, а
саме 03.12.2008 року, ним 03.11.2008 року внесено
рішення про припинення
підприємницької діяльності до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців, що в свою
чергу виключає умисне невиконання ним
своїх обов'язків та зловживання ними.

Також слід зазначити, що відповідно до
ч.1 ст.51 Закону України «Про державну
реєстрацію юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців» в редакції, що діяла
до 01.01.2011 року Державний реєстратор у
день державної реєстрації припинення
фізичної особи - підприємця у порядку,
визначеному статтями 47-50 цього Закону,
зобов'язаний надіслати відповідним
органам статистики, державної
податкової служби, Пенсійного фонду
України, фондів соціального
страхування повідомлення про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем та відомості
реєстраційної картки про проведення
державної реєстрації припинення
фізичної особи - підприємця.

Згідно цього виходить, що 14.01.2009 року
позивач дізнався про те, що ОСОБА_1
припинив підприємницьку діяльність,
однак не вживав заходів передбачених
абзацом 12 п.20 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу і
безробітних затверджених постановою
КМУ від 14.02.2007 року №119, а саме
громадяни, зареєстровані як такі, що
шукають роботу та безробітні,
знімаються з обліку з дня виявлення
факту подання недостовірних даних, що
мав місце під час одержання допомоги по
безробіттю.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
помилкового висновку, оскільки
відповідач отримував допомогу по
безробіттю у зв'язку з помилкою
допущеною працівниками Бродівського
РЦЗ, а не у зв'язку з поданням
неправдивих відомостей ним під час
надання йому статусу безробітного.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160, 195, 197, 198 п.3, 202, 205,
207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О
В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
березня 2011 року у справі №2а-12704/10/1370
скасувати та прийняти нову, якою в
позові відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний