Справа № 2а-12698/10/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 р.
Справа № 20188/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

з участю представників апелянта:
Ткачука Т.А. та Лужецької Г.І.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2011
року у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Хімрезерв-Львів» до Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова про визнання
протиправним податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О
В И Л А:

30.12.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання нечинним
(протиправним) податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Залізничному районі м. Львова
№/0/36200 від 17.12.2010 року.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
твердження відповідача про те,
операції з контрагентом ПП «Агроком
Плюс» були вчинені без мети реального
настання правових наслідків, вважає
голослівними та побудованими на
припущенні. Адже всі доводи органу ДПС
базуються лише на тому, що
правонаступник постачальника ПП
«Контракт Агроплюс СКМ» не надав до
перевірки бухгалтерських та
податкових документів.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 24 лютого 2011
року адміністративний позов
задоволено. Визнано протиправним та
скасовано податкове повідомлення -
рішення ДПІ у Залізничному районі м.
Львова №/0/36200 від 17.12.2010 року.

Відповідач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою відмовити в задоволенні позовних
вимог.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що згідно акту №3031/15-2/34029478 від 03.12.2010
року «Про результати позапланової
документальної перевірки ТОВ
«Хімрезерв-Львів» (34029478) з питань
взаємовідносин з ПП «Контракт Агроплюс
СКМ» (35869914) за період з 01.01.08 року по
30.06.2010 року», органом державної
податкової служби (далі орган ДПС) було
встановлено порушення ТОВ
«Хімрезерв-Львів» пп. 1.8., 7.4.1., 7.4.4., 7.4.5.,
7.7.5., 7.7.10. Закону України «Про податок на
додану вартість», внаслідок чого
завищено податковий кредит за період з
01.01.2008 р. по 30.06.2010 р. на суму 103699,09 грн.

У ході апеляційного розгляду
представники апелянта Ткачук Т.А. та
Лужецька Г.І. надали пояснення та
просять задовольнити апеляційну
скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Задовольняючи позовні вимоги позивача,
суд першої інстанції виходив з того, що
частина друга пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
закону встановлює відповідальність
платника податку тільки у випадку
включення в податковий кредит сум ПДВ,
не підтверджених податковими
накладними. При цьому, Закон України
«Про податок на додану вартість»не
передбачає обов'язку або права одного
платника податків контролювати
показники податкової звітності іншого
платника податків.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що відповідно до
Акту №3031/15-2/34029478 від 03.12.2010 р. «Про
результати позапланової
документальної перевірки ТОВ
«ХімрезервЛьвів»(34029478) з питань
взаємовідносин з ПП «Контракт Агроплюс
СКМ» (35869914) за період з 01.01.08 р. по 30.06.2010
р.», органом державної податкової
служби (далі орган ДПС) було
встановлено порушення ТОВ
«Хімрезерв-Львів»пп. 1.8., 7.4.1., 7.4.4., 7.4.5.,
7.7.5., 7.7.10. Закону України «Про податок на
додану вартість», внаслідок чого
завищено податковий кредит за період з
01.01.2008 р. по 30.06.2010 р. на суму 103699,09 грн.
Порушення орган ДПС вбачає у тому, що ПП
«Контракт Агроплюс СКМ» не надав до
перевірки бухгалтерських та
податкових документів, що засвідчують
здійснення господарських операцій з
контрагентами.

На думку відповідача, ПП «Контракт
Агроплюс СКМ» без мети реального
настання правових наслідків, без
економічної вигоди, виключно з метою
заниження об'єкта оподаткування,
провів фактично не здійснені
господарські операції для отримання
ним податкової вигоди. Тому, неподання
вказаним підприємством податкової
звітності та відсутність за юридичною
адресою на думку відповідача тягне
нікчемність договорів, укладених із
позивачем.

На підставі вказаного Акту було
винесено оскаржуване податкове
повідомлення рішення №/0/36200 від
17.12.2010 р., згідно якого визначено ТОВ
«Хімрезерв-Львів» суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 155548,64 грн., у т.ч. 103699,09
грн. основний платіж, 51849,55 грн. штрафні
(фінансові) санкції.

Відповідно до витягу з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб підприємців, ПП
«Контракт Агроплюс СКМ» є
правонаступником ПП «Агроком Плюс».

ТОВ «Хімрезерв-Львів» перебувало з ПП
«Агроком Плюс»у договірних відносинах.
З 29.07.2008 р. по 06.04.2009 р. позивач отримував
товарно-матеріальні цінності від
вказаного контрагента на підставі
договорів купівлі-продажу №28/07/08 від
28.07.2008 р., №05/01-2009 від 05.01.2009 р., за якими
позивач зобов'язався прийняти та
оплатити товар у кількості,
асортименті та за ціною, визначеною у
накладній. Договори були фактично
виконані сторонами. За накладними №122
від 29.07.2008 р. на суму 40899,60 грн., №145 від
06.08.2008 р. на суму 23888,47 грн., №158/1 від
12.08.2008 р. на суму 23905,20 грн., №170/1 від
21.08.2008 р. на суму 19754,04 грн., №183 від 27.08.2008
р. на суму 29289 грн., №282 від 17.09.2008 р. на
суму 45234 грн., №321 від 02.10.2008 р. на суму 34920
грн., №347 від 15.10.2008 р. на суму 16224 грн.,
№342 від 15.10.2008 р. на суму 8112 грн., №359 від
27.10.2008 р. на суму 20280 грн., №362 від 30.10.2008 р.
на суму 32448 грн., №424 від 25.11.2008 р. на суму
15960 грн., №458 від 10.12.2008 р. на суму 21816 грн.,
№464 від 23.12.2008 р. на суму 34170 грн., №8 від
21.01.2009 р. на суму 40392 грн., №37 від 11.02.2009 р.
на суму 14070 грн., №36 від 11.02.2009 р. на суму
37110,92 грн., №57 від 12.03.2009 р. на суму 97564,28
грн., №58 від 12.03.2009 р. на суму 20945,71 грн.,
№63 від 06.04.2009 р. на суму 45211,38 грн. за
довіреностями, зазначеними у книзі
реєстрації довіреностей позивач
отримав від приватного підприємства
«Агроком Плюс» товар (лакофарбову та
хімічну продукцію).

Розрахунок за поставлений товар був
проведений, що підтверджується
банківськими виписками, а також
визнається відповідачем в акті
перевірки. При цьому, приватне
підприємство «Агроком Плюс» видало
позивачу відповідні податкові
накладні, які відповідають вимогам,
встановленим ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість». Вказані у
податкових накладних суми податку на
додану вартість були включені до
декларації з податку на додану
вартість у складі податкового кредиту
за липень 2008 р., серпень 2008 р., листопад
2008 р., вересень 2008 р., жовтень 2008 р.,
січень 2009 р., лютий 2009 р., квітень 2009 р.,
що підтверджується відповідними
податковими деклараціями.

Посилання відповідача на неподання
позивачем документів, які б
підтверджували перевезення товару,
передбачені в п. 8.2.2., 8.2.1. договорів не
заслуговує на увагу, як таке, що
суперечить матеріалам справи та носить
характер припущення. Зазначені
договори не містять такої нумерації
пунктів, натомість передбачають
можливість приймання товару на складі
покупця.

При цьому, згідно із п. 3.1. вказаних
договорів, право власності на товар
переходить в момент передачі товару.
Фактом отримання товару є підпис
покупця чи його уповноваженого
представника на накладній. Таким чином,
право власності на товар до перейшло до
позивача. Доказів існування спору між
позивачем та постачальником щодо права
власності на товар чи щодо належності
виконання умов договорів суду не
надано.

Отриманий від ПП «Агроком Плюс» товар
був використаний ТОВ «Хімрезерв-Львів»
у власній підприємницькій діяльності,
а саме проданий на підставі договорів
купівлі-продажу: №1/023/01/08 від 03.01.2008 р.,
укладеним з ТОВ «РІВекс», №03/03/01/08 від
03.01.2008 р., укладеним з підприємством
Львівської виправної колонії №48,
№3/11/01/08 від 11.01.2008 р., укладеним з ТОВ
«Саланг», №05/11/01/08 від 11.01.2008 р.
укладеним з ТзОВ «Апіє-Л», №13/11/01/08 від
11.01.2008 р., укладеним з філією концерну
«Техвоєнсервіс» ЛАРЗ, №09/11/11/08 від
11.11.2008 р., укладеного з ПП «Ойл-сервіс»,
№02/11/11/08 від 11.11.2008 р., укладеного з ДП
«Львівське будівельно-монтажне
управління», №03/11/11/08 від 11.11.2008 р.,
укладеного з ДП МОУ «Львівський радіо
ремонтний завод», №10/10/11/08 від 10.11.2008 р.,
укладеного з ТОВ «Галлак-Світ», №05/13/08
від 13.11.2008 р., укладеного з ПП «Астра»,
№02/26/05/08 від 26.05.2008 р., укладеного з КТП
«Будматеріали», №02/05/05/08 від 05.05.2008 р.,
укладеного з ВАТ «Свемон-Захід»,
№19/10/11/08 від 10.11.2008 р., укладеного з ТОВ
«Квазар», №СВРЗ-01-22-08-12/Ю від 04.01.2008 р.,
укладеного з ДП «Стрийський
вагоноремонтний завод», №12/08-56 від
03.01.2008 р., укладеного з ВАТ
«Львівобленерго», №12/08-658 від 05.12.2008 р.,
укладеного з ВАТ "Львівобленерго", №086
від 01.07.2009 р., укладеного з
«Львівенергоавтотранс»ВАТ
«Західенерго», №38А/151/1П від 13.05.2008 р.,
укладеного з ВАТ «Дрогобицький
долотний завод», №2/13/04/09 від 13.04.2009 р.,
укладеного з ТОВ «Ліас-Україна»,
№01/10/06/09 від 10.06.2009 р., укладеного з ТОВ
«Український центр Енергоремонт»,
№1/13/04/09 від 13.04.2009 р., укладеного з ДП
«Львівський іподром». Фактичне
виконання цих договорів
підтверджується накладними,
податковими накладними, довіреностями.
Спорів щодо належного виконання цих
договорів між сторонами немає. Факт
укладення та виконання цих договорів
відповідач не заперечує.

Посилання відповідача на відсутність
за юридичною адресою ПП «Контракт
Агроплюс СКМ», ненадання ним для
перевірки певних документів, саме по
собі не тягне за собою наслідків,
зазначених в Акті перевірки та не
доводить порушення позивачем вимог
законодавства.

Натомість, як вбачається з довідки з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців
АЕ№694046, 19.11.2009 р. приватним
підприємством «Агроком Плюс»були
внесені зміни до установчих документів
та змінено найменування на ПП
«Контракт Агроплюс СКМ»(запис 5) і лише
24.06.2010 р. було внесено інформацію про
відсутність вказаного підприємства за
юридичною адресою (запис 7). Однак, у
відносинах із правопопередником
вказаної організації позивач
перебував протягом періоду з 29.07.2008 р.
по 06.04.2009 р., тобто до настання
зазначених відповідачем обставин.
Доказів порушень в діяльності ПП
«Агроком Плюс»у період існування
відносин з поставки
товарно-матеріальних цінностей подано
не було, а подальша поведінка
контрагента після припинення
договірних відносин із позивачем не
впливає на законність вчинених раніше
правочинів.

Висновки акту позапланової перевірки
ТОВ «Хімрезерв-Львів» щодо нікчемності
правочинів, укладених позивачем з ПП
«Контракт Агроплюс СКМ», базуються на
висновках Акту ДПІ у м. Херсоні від 12.07.10
р. №3152/15-2/35869914 «Про результати
документальної невиїзної (камеральної)
перевірки ПП «Контракт Агроплюс
СКМ»(35869914) з питань встановлених
розбіжностей за результатами
автоматизованого співставлення
розшифровок податкових зобов'язань та
податкового кредиту в розрізі
контрагентів за період травень грудень
2008 р., січень квітень 2009 р., грудень 2009 р.,
січень лютий 2010 р. Вказана перевірка ПП
«Контракт Агроплюс СКМ»проведена
відповідачем шляхом аналізу
інформації з баз даних ДПС. Зі змісту
акту вбачається, що порушення
законодавства виявлені шляхом
автоматизованого співставлення
податкових зобовэязань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів на
рівні ДПА України та додатку № 5 до
податкових декларацій з податку на
додану вартість. Будь-яких первинних
документів щодо правочинів за участю
ПП «Контракт Агроплюс СКМ», на підставі
яких ним формувався податковий кредит
за вказані періоди, інспектор не
аналізував, та, відповідно, в акті про
них не зазначив.

Колегія суддів зазначає, що висновки
про нікчемність всіх укладених ПП
«Контракт Агроплюс СКМ» правочинів
(навіть без їх переліку) ґрунтуються на
припущеннях та не підтвердженні
посиланнями на будь-які первинні
документи. Більше того, в висновках
акта взагалі не вказано про виявлені
порушення податкового та іншого
законодавства у гривнях у розрізі
податків, зборів та інших обов'язкових
платежів, відповідач обмежився
твердженнями про порушення позивачем
вимог не ЦК України.

Недопустимість таких підходів до
проведення перевірок платників
податків вже визнано ДПА України та
доведено до відома нижче стоячих
підрозділів листом № 20289/7/16-1617 від
29.09.2010 року «Щодо підстав для визнання
договорів нікчемними».

Відповідно до п. 1.8 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
бюджетне відшкодування - це сума, що
підлягає поверненню платнику податку з
бюджету у зв'язку з надмірною сплатою
податку у визначених законом випадках.
Згідно із пп. 7.7.1 п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до бюджету або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
податкового періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
податкового періоду. При від'ємному
значенні суми, розрахованої згідно з
підпунктом 7.7.1 цього пункту, така сума
враховується у зменшення суми
податкового боргу з цього податку, що
виник за попередні податкові періоди (у
тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до закону), а
при його відсутності зараховується до
складу податкового кредиту наступного
податкового періоду. Відповідно до пп.
7.7.2 п. 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», якщо у
наступному податковому періоді сума,
розрахована згідно з підпунктом 7.7.1
цього пункту, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів (послуг)
у попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг);
б) залишок від'ємного значення після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду.

З вищенаведеного вбачається, що для
виникнення права на бюджетне
відшкодування необхідними є: 1)
наявність у платника від'ємного
значення суми податку; 2) бюджетному
відшкодуванню підлягає частина такого
відємного значення, яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів (послуг) у
попередньому податковому періоді
постачальникам таких товарів (послуг).

Так, п. 7.5 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», який
визначає дату виникнення прав платника
податку на податковий кредит не
встановлює зв'язку між моментом
виникнення права на податковий кредит
та моментом оплати в бюджет податку на
додану вартість. Отже, для
відшкодування з бюджету податку на
додану вартість Закон України «Про
податок на додану вартість», не
передбачає обов'язкової умови
фактичного надходження цих сум до
бюджету від постачальника, чи його
контрагентів. Вимога пункту 1.8 статті 1
Закону України «Про податок на додану
вартість», щодо надмірної сплати
податку, як необхідної умови
бюджетного відшкодування, стосується
саме платника, який згідно цього закону
поніс фактичні витрати по сплаті
податку, а не його контрагента. У разі
невиконання контрагентом платника
податків зобов'язань по сплаті податку
до бюджету негативні наслідки
(відповідальність) настають лише для
нього. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування податку
на додану вартість у разі, якщо
останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту. За таких обставин
позивач не може нести відповідальність
за несплату податку продавцем товару.

Відповідно до пп. 7.4.1 п.7.4 ст.7, 7.4.5 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених платником податку у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг), при цьому такі витрати
повинні бути підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями.
Таким чином, банківські виписки,
податкові накладні, реєстри отриманих
і виданих податкових накладних є
документами, які підтверджують сплату
позивачем податку на додану вартість в
ціні товару, та дають йому право на
включення відповідних сум до
податкового кредиту, а також на
отримання бюджетного відшкодування у
порядку, передбаченому п. 7.7 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість». Отже, позивач, одержавши у
встановленому порядку податкові
накладні, відповідно до п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість»правомірно включив суму
податку на додану вартість до
податкового кредиту.

Частина друга пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 вказаного
закону встановлює відповідальність
платника податку тільки у випадку
включення в податковий кредит сум ПДВ,
не підтверджених податковими
накладними. При цьому, Закон України
«Про податок на додану вартість» не
передбачає обов'язку або права одного
платника податків контролювати
показники податкової звітності іншого
платника податків.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив фактичні
обставини справи та надав їм у
оскаржуваному судовому рішенні
належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И Л
А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Залізничному
районі м. Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 24
лютого 2011 року у справі №2а-12698/10/1370 - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний