Справа № 757/1946/14-а
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Соколов
Суддя-доповідач: Мамчур Я.С.
У Х В А Л А

Іменем України

31 березня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Мамчура Я.С.

суддів:
Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження відповідно до ст. ст. 41, 197
КАС України в м. Києві апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Печерському районі м. Києва
на постанову Печерського районного суд
м. Києва від 17 лютого 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва про
визнання протиправними дій,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернулась до суду з позовом, в
якому просила: визнати відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м. Києва в
здійсненні перерахунку її довічного
грошового утримання судді у відставці
незаконною та такою, що не ґрунтується
на положеннях діючого законодавства;
зобов'язати відповідача здійснити
перерахунок та виплату його довічного
грошового утримання судді у відставці,
розмір якого має бути розрахований
виходячи з розміру заробітної плати
працюючого судді з 01 січня 2012 року.

В обґрунтування адміністративного
позову, позивач зазначає, що
положеннями Закону України «Про статус
суддів», чинного станом на час його
виходу у відставку, було передбачено,
що довічне грошове утримання судді у
відставці обчислюється виходячи з
нового розміру заробітної плати судді,
який працює на посаді, яку раніше
займав суддя у відставці.

Рішення Конституційного Суду України
від 22 травня 2008 року №10-рп/2008 вказано на
те, що конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані, а прийняття нових законів
або внесенні змін до чинних законів не
допускає звуження змісту та обсяг
існуючих прав і свобод.

Постановою Печерского районного суд м.
Києва від 17 лютого 2014 року
адміністративний позов задоволено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідач подав
апеляційну каргу, в якій просить дану
постанову скасувати та прийняти нову
про відмову в задоволенні
адміністративного позову, посилаючись
на те, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального права.

В обґрунтування апеляційної скарги,
відповідач вказує на те, що положеннями
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» не передбачено
проведення перерахунку довічного
грошового утримання суддя, крім суддів
Конституційного Суду України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу слід
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З матеріалів справи вбачається та
встановлення судом першої інстанції
наступне.

Позивач є суддею Апеляційного
суду Київської області у відставці. З 01
жовтня 1998 року їй призначене щомісячне
довічне грошове утримання в розмірі 90%
заробітної плати працюючого на
відповідній посаді судді.

В серпні 2013 року позивач
звернулась до Управління Пенсійного
фонду України в Печерському районі м.
Києва з заявою про здійснення
перерахунку її щомісячного довічного
грошового утримання у зв'язку зі
збільшенням з 01 січня 2012 року розміру
заробітної плати судді, працюючого на
відповідній посаді.

Листом від 08 серпня 2013 року №13806/06
відповідач відмовив позивачу у
здійсненні такого перерахунку,
посилаючись на те, що Законом України
«Про судоустрій і статус суддів» не
передбачено проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді,
крім суддів Конституційного Суду
України.

Не погоджуючись з отриманою
відмовою, позивач звернулась до суду з
даним адміністративним позовом.

Задовольняючи адміністративний
позов, суд першої інстанції вказав на
протиправність відмови Управління
Пенсійного фонду України в Печерському
районі м. Києва та про необхідність
проведення перерахунку довічного
грошового забезпечення позивача, у
звязку зі зміною розміру заробітної
плати судді, працюючого на відповідній
посаді.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ст. 129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суддівська
винагорода регулюються цим Законом, а
не Законом України «Про Конституційний
Суд України» чи іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно вказаної норми Закону посадовий
оклад судді апеляційного суду
встановлюється у розмірі 15 мінімальних
заробітних плат, визначених законом з
встановленням коефіцієнту - 1,3 та
передбачене поетапне підвищення
посадового окладу на період до 2015 року.

Положенням розділу X Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
визначається статус судді у відставці,
зокрема, і порядок обчислення пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці (ст. 138
вказаного Закону).

Відповідно до ч. 3 ст. 138 Закону України
«Про судоустрій і статус суддів»
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді, з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Частина третя статті 138 вказаного
Закону № 2453 до внесених Законом № 3668
змін передбачала: «Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання».

Рішенням Конституційного Суду України
від 3 червня 2013 року у справі № З-рп/2013
визнано частину третю, перше, друге,
третє речення частини п'ятої статті 138
Закону України «По судоустрій і статус
суддів» від 7 липня 2010 року № 2453-УІ у
редакції Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи» від 8
липня 2011 року № 3668-УІ неконституційною,
оскільки визначений Законом №2453
порядок нарахування щомісячного
довічного грошового утримання було
змінено Законом № 3668, внаслідок чого
зменшено розмір щомісячного довічного
грошового утримання суддів.

Залишивши незмінним зміст права на
щомісячне довічне грошове утримання
суддів, Закон № 3668 звузив обсяг цього
права, встановивши обмежену базу для
нарахування суддям щомісячного
довічного грошового утримання, та
скасував право суддів на одержання
щомісячного довічного грошового
утримання без обмеження граничного
розміру, чим знизив і досягнутий рівень
гарантій незалежності суддів.

Окрім того, Конституційний Суд України
в п. 8 мотивувальної частини вказаного
рішення суду у справі № З-рп/2013,
керуючись ч. 2 ст. 70 Закону України «Про
Конституційний Суд України»,
відповідно до якої у разі необхідності
Конституційний Суд України може
визначити у своєму рішенні, висновку
порядок і строки їх виконання, а також
покласти на відповідні державні органи
обов'язки щодо забезпечення виконання
рішення, додержання висновку, визначив,
такий порядок виконання цього Рішення:

підлягають застосуванню частини перша,
друга статті 138 Закону № 2453 у редакції
Закону № 3668 як такі, що не суперечать
Конституції України;

частина третя статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України, не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина третя статті 138
Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме:
«Щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді,
який працює на відповідній посаді. За
кожний повний рік роботи на посаді
судді понад 20 років розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж 90
відсотків заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання»;

перше, друге, трете речення частини
п'ятої статті 138 Закону № 2453 у редакції
Закону № 3668, що суперечать Конституції
України, не підлягають застосуванню як
такі, що втратили чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення. Проте
підлягають застосуванню перше речення
частини п'ятої статті 138 Закону № 2453 в
редакції до змін, внесених Законом №
3668, а саме: «Пенсія або щомісячне
довічне грошове утримання судді
виплачується незалежно від заробітку
(прибутку), одержуваного суддею після
виходу у відставку», та четверте
речення частини п'ятої статті 138 Закону
№ 2453 зі змінами, внесеними Законом №
3668, а саме: «Довічне грошове утримання
суддям виплачується органами
Пенсійного фонду України за рахунок
коштів Державного бюджету України»;

дія статті 2 Закону № 3668 не поширюється
на Закон № 2453; )

дія абзацу другого пункту 2 розділу II
«Прикінцеві та перехідні положення»
Закону № 3668 не поширюється на
правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).

Таким чином, щомісячне довічне грошове
утримання підлягає виплаті судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

Враховуючи, що позивач є суддею у
відставці, вона наділена державою
певним правовим статусом, який включає
в себе й право на основні елементи
соціального захисту, зокрема, право на
отримання щомісячного довічного
грошового утримання в розмірі 90
відсотків заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та прийняв рішення з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, а тому апеляційну скаргу
потрібно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду без змін

Керуючись статтями 41, 183-2, 197, 198, 200, 205, 206
КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Печерському
районі м.Києва - залишити без
задоволення.

Постанову Печерського районного суд м.
Києва від 17 лютого 2014 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та подальшому
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Мамчур Я.С.

Судді Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.

.

Головуючий суддя
Мамчур Я.С

Судді:
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.