Справа № К/9991/41118/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Київ К/9991/41118/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Весельської Т.Ф.,

провівши в порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи за позовом
ОСОБА_3 до Управління Міністерства
внутрішніх справ у Житомирській
області про стягнення заробітку за час
вимушеного прогулу, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою Управління
Міністерства внутрішніх справ у
Житомирській області на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 червня 2011 року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2011 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Управління
Міністерства внутрішніх справ у
Житомирській області про стягнення
заробітку за час вимушеного прогулу.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 16 червня 2011
року, позов задоволено. Зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити
ОСОБА_3 середній заробіток за час
вимушеного прогулу з 26 жовтня 2009 року
по 22 липня 2011 року. Термін проведення
виплати середнього заробітку за час
вимушеного прогулу уточнено
відповідно до ухвали суду від 06 травня
2011 року.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Управління Міністерства
внутрішніх справ у Житомирській
області звернулося з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 26 жовтня 2009 року
відповідно до ст. ст. 2, 12, 13
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України і п. 66
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 липня 1991 року №
114 був звільнений зі служби в органах
внутрішніх справ.

22 лютого 2010 року постановою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 лютого 2010 року, позивач був
поновлений на службі. При зверненні до
суду з позовом про поновлення на службі
ОСОБА_3 вимоги про виплату заробітку за
час вимушеного прогулу не заявляв.

30 березня 2011 року, на виконання
судового рішення, позивач був
поновлений відповідачем на службі,
після чого звернувся до відповідача з
вимогою про виплату йому середнього
заробітку за час вимушеного прогулу, на
що отримав відмову.

Відповідного до пункту 24 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, у разі незаконного
звільнення або переведення на іншу
роботу особи рядового, начальницького
складу органів внутрішніх справ
підлягають поновленні на попередній
роботі. У разі поновлення на роботі
орган, який розглядає трудовий спір,
одночасно вирішує питання про виплату
особі рядового і начальницького складу
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижче оплачуваної роботи,
але не більше як за один рік.

Зазначена правова норма не обмежує
позивача у зверненні до суду з такою
вимогою лише одночасно із заявленням
вимоги про поновлення на роботі. Така
вимога може бути вирішена і окремо.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що позивач має
право на оплату періоду вимушеного
прогулу, тобто з дня незаконного
звільнення зі служби по день
постановлення рішення суду про
поновлення його на посаді.

Крім того, задовольняючи позов, суди
попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованого висновку, що позивач
своєчасно, в межах місячного строку
звернувся до суду за захистом
порушеного права, оскільки про
порушення свого права він дізнався
після 30 березня 2011 року, коли
відповідач, поновивши його на службі,
відмовся оплатити вимушений прогул.

Відповідно до частини третьою статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
відхилити, оскільки судові рішення
постановлені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
правова оцінка обставинам у справі
дана вірно, а доводи касаційної скарги
висновків судів не спростовують.

Керуючись статтями 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Міністерства внутрішніх справ у
Житомирській області відхилити, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 27 квітня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 16 червня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: