Справа № 826/1418/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

01 квітня 2014 року 12 год. 45
хв. № 826/1418/14

Суддя Окружного адміністративного
суду міста Києва Данилишин В.М.
розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Рада" до Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, про визнання
нечинним та скасування рішення
відповідача.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 05 лютого 2014 року надійшов
позов товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Рада" (далі - позивач) до Національної
комісії, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (далі - відповідач), про визнання
нечинним та скасування розпорядження
відповідача від 26 грудня 2013 року № 4742
"Про тимчасове зупинення дії ліцензій
на право здійснення діяльності з
надання фінансових послуг товариством
з обмеженою відповідальністю "Страхова
компанія "Рада" (далі - оскаржуване
розпорядження).

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначила, що
оскаржуване розпорядження прийнято на
підставі іншого розпорядження
відповідача, яким до позивача
застосовано заходи впливу. При цьому, в
оскаржуваному розпорядженні
відповідачем не обґрунтовано
доцільність та обґрунтованість саме
тимчасового зупинення дії ліцензій
позивача.

Ухвалою суду від 17 лютого 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У судовому засіданні 03 березня 2014 року
представник позивача підтримала позов
та просила задовольнити його повністю.

У судове засідання 17 березня 2014 року
представник позивача не прибула, хоча
про дату, час та місце судового
розгляду справи повідомлена належним
чином. Разом з тим, 14 березня 2014 року
до суду через канцелярію від
представника позивача надійшло
письмове клопотання про розгляд справи
у порядку письмового провадження.

Представники відповідача не визнали
позов та просили відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 03 березня 2014 року.

Враховуючи викладене та зважаючи на
достатність наявних у матеріалах
справи доказів для розгляду та
вирішення справи по суті, у судовому
засіданні 17 березня 2014 року судом,
згідно з ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), прийнято рішення
про подальший розгляд та вирішення
справи у порядку письмового
провадження.

Оцінивши належність, допустимість і
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
наявних у матеріалах справи доказів у
їх сукупності, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем проведено перевірку
позивача, за результатами якої 11 жовтня
2013 року складено акт № 1120/13-10/13/8 про
правопорушення позивачем вимог
законодавства про фінансові послуги, а
саме п. 5.2 розділу V Правил проведення
перевірок (інспекцій) Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, затверджених розпорядженням
відповідача від 27 листопада 2012 року №
2422, відповідно до якого, керівник та
посадові особи об'єкта нагляду при
проведенні перевірки зобов'язані,
зокрема, своєчасно надавати
інспекційній групі документи для
проведення перевірки, а також повну та
достовірну інформацію щодо діяльності
об'єкта нагляду у сфері надання ним
фінансових послуг.

У зв'язку з викладеним, 29 жовтня 2013 року
відповідачем прийнято розпорядження
№ 3908 "Про застосування заходу впливу до
товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Рада" (далі - розпорядження № 3908), яким
приписано позивачу усунути порушення
законодавства про фінансові послуги та
повідомити відповідача про виконання
вимог цього розпорядження з наданням
підтверджуючих документів у строк до 05
листопада 2013 року.

08 листопада 2013 року відповідачем
складено акт № 1238/13-10/13/7 про
правопорушення позивачем
законодавства про фінансові послуги,
на підставі якого 26 грудня 2013
року відповідачем прийнято
розпорядження № 4741 "Про застосування
заходу впливу до товариства з
обмеженою відповідальністю "Страхова
компанія "Рада".

Крім того, 26 грудня 2013 року
відповідачем прийнято оскаржуване
розпорядження, яким зупинено дію
ліцензій товариства з обмеженою
відповідальністю "Страхова компанія
"Рада" на право здійснення діяльності
із надання фінансових послуг, а саме: -
страхування від нещасних випадків; -
медичне страхування (безперервне
страхування здоров'я); - страхування
залізничного транспорту; - страхування
наземного транспорту (крім
залізничного); - страхування
повітряного транспорту; - страхування
водного транспорту (морського
внутрішнього та інших видів водного
транспорту); - страхування вантажів та
багажу (вантажобагажу); - страхування
від вогневих ризиків та ризиків
стихійних явищ; - страхування цивільної
відповідальності власників наземного
транспорту (включаючи
відповідальність перевізника); -
страхування відповідальності перед
третіми особами (крім цивільної
відповідальності власників наземного
транспорту, відповідальності
власників повітряного транспорту,
відповідальності власників водного
транспорту (включаючи
відповідальність перевізника); -
страхування фінансових ризиків; -
страхування виданих гарантій (порук) та
прийнятих гарантій; - страхування майна
(крім залізничного, наземного,
повітряного, водного транспорту
(морського внутрішнього та інших видів
водного транспорту), вантажів та багажу
(вантажобагажу); - страхування кредитів
(у тому числі відповідальності
позичальника за непогашення кредиту); -
особисте страхування працівників
відомчої (крім тих, які працюють в
установах і організаціях, що
фінансуються з державного бюджету
України) та сільської пожежної охорони
і членів добровільних пожежних дружин
(команд); - особисте страхування від
нещасних випадків на транспорті; -
авіаційне страхування цивільної
авіації.

Зі змісту оскаржуваного розпорядження
вбачається, що його прийнято у зв'язку з
невиконанням позивачем розпорядження
№ 3908. Тобто, позивач має невиконаний
захід впливу у вигляді вказаного
розпорядження, що є порушенням норм
законодавства про фінансові послуги,
зокрема п. 12 ч. 1 ст. 28 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг".

Поряд з цим, розпорядження № 3908
позивачем оскаржено у судовому
порядку, що підтверджується наявною у
матеріалах справи копією постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 09 грудня 2013 року у
справі № 826/18471/13-а, яка не набрала
законної сили, оскільки на час розгляду
даної справи оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду.

Згідно з ч.ч. 1, 3 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Провівши у ході розгляду справи
перевірку стосовно прийняття
відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, оскаржуваного
розпорядження на предмет дотримання
ним вимог ч. 3 ст. 2 КАС України,
враховуючи завдання адміністративного
судочинства та виходячи з оцінки
наявних у матеріалах справи доказів та
викладених у цьому судовому рішенні
норм і обставин, суд погоджується з
доводами представників позивача щодо
наявності підстав для скасування
оскаржуваного розпорядження.

Так, основним нормативно-правовим
актом, який регулює правовідносини,
щодо яких виник спір між сторонами, є
Закон України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг", який встановлює
загальні правові засади у сфері
надання фінансових послуг, здійснення
регулятивних та наглядових функцій за
діяльністю з надання фінансових
послуг, та метою якого, у свою чергу, є
створення правових основ для захисту
інтересів споживачів фінансових
послуг, правове забезпечення
діяльності і розвитку
конкурентоспроможного ринку
фінансових послуг в Україні, правове
забезпечення єдиної державної
політики у фінансовому секторі
України.

Як зазначено у рішенні Конституційного
Суду України від 03 грудня 2008 року

№ 27-рп/2008 (справа № 1-30/200), засади
створення і функціонування
фінансового ринку встановлюються
виключно законами України (п. 1 ч. 2 ст. 92
Конституції України). Закон України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
безпосередньо визначає, що "фінансові
установи в Україні діють відповідно до
цього Закону з урахуванням норм
законів України, які встановлюють
особливості їх діяльності" (ч. 2 ст. 2).

Відповідно до п. 1 Положення про
Національну комісію, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, затвердженого
Указом Президента України від 23
листопада 2011 року № 1070/2011, Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг (Нацкомфінпослуг), є державним
колегіальним органом, підпорядкованим
Президенту України, підзвітним
Верховній Раді України.

Нацкомфінпослуг здійснює державне
регулювання ринків фінансових послуг у
межах, визначених законодавством.

Згідно зі ст. 39, ч. 1 ст. 40 Закону України
"Про фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг"
(у редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин), у
разі порушення законів та інших
нормативно-правових актів, що
регулюють діяльність з надання
фінансових послуг, Національна
комісія, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, застосовує заходи впливу
відповідно до закону.

Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, обирає та
застосовує заходи впливу на основі
аналізу даних та інформації стосовно
порушення, враховуючи наслідки
порушення та наслідки застосування
таких заходів.

Національна комісія, що здійснює
державне регулювання у сфері ринків
фінансових послуг, може застосовувати
такі заходи впливу: 1) зобов'язати
порушника вжити заходів для усунення
порушення; 2) вимагати скликання
позачергових зборів учасників
фінансової установи; 3) накладати
штрафи в розмірах, передбачених ст.ст. 41
і 43 цього Закону; 4) тимчасово
зупиняти або анулювати ліцензію на
право здійснення діяльності з надання
фінансових послуг; 5) відсторонювати
керівництво від управління фінансовою
установою та призначати тимчасову
адміністрацію; 6) затверджувати план
відновлення фінансової стабільності
фінансової установи; 7) виключати
відповідно до законодавства учасників
ринків фінансових послуг (крім
споживачів фінансових послуг) з
Державного реєстру фінансових установ
або реєстру осіб, які не є фінансовими
установами, але мають право надавати
окремі фінансові послуги; 8)
установлювати для небанківських
фінансових груп підвищені економічні
нормативи, ліміти та обмеження щодо
здійснення окремих видів операцій; 9)
виносити рішення про заборону
недержавним пенсійним фондам -
суб'єктам другого рівня системи
пенсійного забезпечення укладати нові
пенсійні контракти з учасниками
накопичувальної системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування у разі
порушення вимог, установлених для
таких недержавних пенсійних фондів
законом та ліцензійними умовами.

Відповідно до п. 2.1 розділу ІІ Положення
про застосування Національною
комісією, що здійснює державне
регулювання у сфері ринків фінансових
послуг, заходів впливу за порушення
законодавства про фінансові послуги,
затвердженого розпорядженням
відповідача від 20 листопада 2012 року №
2319, Нацкомфінпослуг може застосовувати
такі заходи впливу: 1) зобов'язати
порушника вжити заходів для усунення
порушення; 2) вимагати
скликання позачергових зборів
учасників фінансової установи; 3)
накладати штрафи в розмірах,
передбачених ст. 41 Закону України "Про
фінансові послуги та державне
регулювання ринків фінансових послуг";
4) тимчасово зупиняти (обмежувати) або
анулювати (відкликати) ліцензію на
право здійснення діяльності з надання
фінансових послуг; 5) відсторонювати
керівництво від управління фінансовою
установою та призначати тимчасову
адміністрацію; 6) затверджувати план
відновлення фінансової стабільності
фінансової установи; 7) виключати
відповідно до законодавства учасників
ринків фінансових послуг (крім
споживачів фінансових послуг) з
Державного реєстру фінансових установ
або реєстру осіб, які не є фінансовими
установами, але мають право надавати
окремі фінансові послуги; 8)
установлювати для небанківських
фінансових груп підвищені економічні
нормативи, ліміти та обмеження щодо
здійснення окремих видів операцій; 9)
виносити рішення про заборону
недержавним пенсійним фондам -
суб'єктам другого рівня системи
пенсійного забезпечення укладати нові
пенсійні контракти з учасниками
накопичувальної системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування у разі
порушення вимог, установлених для
таких недержавних пенсійних фондів
законом та ліцензійними умовами.

Тобто, викладеними нормами визначено
чіткий перелік заходів впливу, які
можуть бути застосовані відповідачем у
разі необхідності та обґрунтованості.

Зокрема, згідно з ч. 1 ст. 41 Закону
України "Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг" (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин), уповноважений орган
застосовує до учасників ринків
фінансових послуг (крім споживачів
фінансових послуг) штрафні санкції за:
1) провадження діяльності на ринках
фінансових послуг, для якої законом
встановлені вимоги щодо одержання
ліцензії та/або реєстрації, без
відповідної ліцензії та/або реєстрації
- у розмірі від 1000 до 10000
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; 2) неподання, несвоєчасне
подання або подання завідомо
недостовірної інформації - у розмірі
від 100 до 2000 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; 3) ухилення
від виконання або несвоєчасне
виконання розпорядження, рішення
Уповноваженого органу про усунення
порушення щодо надання фінансових
послуг - у розмірі від 100 до 1000
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

З викладених норм вбачається, що у разі
ухилення від виконання розпорядження
відповідачем може бути застосовано
захід впливу у вигляді штрафу.

При цьому, відповідачем, що
підтверджується змістом оскаржуваного
розпорядження, застосовано захід
впливу у вигляді тимчасового зупинення
дії ліцензій на право здійснення
діяльності з надання фінансових
послуг. Однак, як з'ясовано судом у ході
розгляду справи, відповідачем в
оскаржуваному розпорядженні не
обґрунтовано, що саме тимчасове
зупинення дії ліцензій є належним та
необхідним заходом впливу по
відношенню до позивача.

До того ж, суд звертає увагу, що
оскаржуване розпорядження складено
відносно товариства з обмеженою
відповідальністю "Страхова компанія
"Рада", у той час, як
організаційно-правовою формою
позивача є "товариство з додатковою
відповідальністю", що підтверджується,
зокрема, наявними у матеріалах справи
копіями статуту позивача та витягом із
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
серії АВ № 987838 станом на 23 січня 2014
року.

Таким чином, із системного аналізу
викладених норм та обставин
вбачається, що оскаржуване
розпорядження відповідачем, як
суб'єктом владних повноважень,
прийнято необґрунтовано, тобто без
урахування усіх обставин, що мають
значення для його прийняття,
нерозсудливо та непропорційно, тобто
без дотримання необхідного балансу між
несприятливими наслідками для прав і
законних інтересів позивача та цілями,
на досягнення яких воно направлено, що
суперечить вимогам ч. 3 ст. 2 КАС України.

Відповідно до ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6
ст. 71 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених норм та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов товариства з додатковою
відповідальністю "Страхова компанія
"Рада" до Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг, про визнання
нечинним та скасування рішення
відповідача є обґрунтованим та таким,
що підлягає задоволенню повністю.

Поряд з цим, як зазначено у постанові
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 20 травня 2013 року № 7, акт
суб'єкта владних повноважень може бути
скасовано тільки у разі визнання його
протиправним, тобто таким, що порушує
права та законні інтереси особи,
оскільки, скасування такого акта є
способом захисту порушеного права,
який застосовується у разі, коли
спірний акт не породжує жодних
правових наслідків від моменту його
прийняття.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). У зв'язку з тим, що
представниками позивача не заявлено
вимогу про стягнення судового збору за
рахунок бюджетних коштів, суд не
присуджує на користь позивача
здійснені ними судові витрати
відповідно до задоволених вимог.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
розпорядження Національної комісії, що
здійснює державне регулювання у сфері
ринків фінансових послуг від 26 грудня
2013 року № 4742 "Про тимчасове зупинення
дії ліцензій на право здійснення
діяльності з надання фінансових послуг
товариством з обмеженою
відповідальністю "Страхова компанія
"Рада".

Копії постанови направити сторонам
(вручити їх уповноваженим
представникам) у порядку та строки,
встановлені ст. 167 КАС України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин