Справа № 813/7631/13-а
Суддя: Хобор Р.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.
Справа № 776/14/876

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі :

головуючої судді
Хобор Р.Б.,

суддів:
Попка Я.С., Cапіги В.П.,

з участю секретаря судового засідання
Луки Х.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
державної податкової інспекції у
Жовківському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
09.12.2013 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В
И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- підприємець, позивач) звернувся до
суду з позовом до державної податкової
інспекції у Жовківському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області (далі - ДПІ,
відповідач), в якому просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 02.10.2013р. №
.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013 року
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Головного управління
Міндоходів у Львівській області від
02.10.2013 р. № .

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що до набуття законної сили
рішенням суду про визнання недійсним
правочину, за яким платником податків
було сформовано податковий кредит та
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість, податковий орган не
має правових підстав для відображення
в акті перевірки судження про вчинення
таким платником порушення податкового
законодавства щодо правильності та
повноти справляння податків за цим
правочином.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову суду скасувати, та ухвалити
нове рішення, яким в задоволенні позову
відмовити. Як на доводи апеляційної
скарги покликається на те, що в процесі
проведення перевірки, результати якої
оскаржуються платником податків,
встановлено, що в усіх контрагентів
позивача відсутні власні виробничі
потужності та трудові ресурси, що
виключає можливість виконання своїх
зобов»язань, згідно укладених
договорів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності, суд
приходить до переконання, що подану
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
суб'єкт підприємницької діяльності -
фізична особа ОСОБА_1 (ідентифікаційний
номер НОМЕР_2) зареєстрований
Жовківською райдержадміністрацією
13.03.2008 р., отримав свідоцтво про
державну реєстрацію, номер запису
0002965, взятий на податковий облік в
органах державної податкової служби з
14.03.2008 р. за № 2266. На дату складання акта
перевірки підприємець перебував на
обліку в ДПІ у Жовківському районі.

ДПІ проведено позапланову
документальну виїзну перевірку
суб'єкта підприємницької діяльності -
фізичної особи ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_2) з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2012 р. по 31.07.2013 р., за
наслідком якої складено акт перевірки
від 20.09.2013 р. № 130/17-20/НОМЕР_2.

За результатами перевірки встановлено
порушення позивачем податкового
законодавства:

- ч. 5 ст. 203, ч. 1, 2 ст. 215, ст. 216 ЦК України в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними по
правочинах, здійснених ФОП ОСОБА_1 при
реалізації товарів (послуг). Товар по
вказаних правочинах не був переданий в
порушення ст. 662, 655 та ст. 656 ЦК України.

- ст.ст. 185, 188 ПК України - не внесено до
складу податкових з податку на додану
вартість суми виручки внаслідок
реалізації товарів третім особам, що
стало причиною заниження податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 487308,57 грн
(березень 2013 р. - 417521,81 грн, квітень 2013 р. -
69508,17 грн та червень 2013 р. - 278,59 грн).

З врахуванням обставин, які викладені в
акті перевірки, на думку податкового
органу, ФОП ОСОБА_1 приховано об'єкт
оподаткування з податку на додану
вартість, внаслідок реалізації товарів
третім особам за готівку в розмірі
2923851,42 грн. та занижено податок на
додану вартість в розмірі 487308,57 грн
(березень 2013 року - 417521,81 грн., квітень 2013
року - 69508,17 грн., червень 2013 року - 278,59
грн).

На підставі акта перевірки ДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення від 02.10.2013 р. №
НОМЕР_1, яким підприємцю збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість за основним
платежем на суму 487308,57 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на суму 243654,29 грн.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
враховуючи наступне.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України
визначено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: придбання
або виготовлення товарів (у тому числі
в разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності).

Згідно з пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Норми пункту 198.6 статті 198 ПК України
передбачають, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 статті 201 ПК України
передбачено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках:
порядковий номер податкової накладної;
дата виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку та вид цивільно-правового
договору.

Пункт 135.2. статті 135 вказує, що доходи
визначаються на підставі первинних
документів, що підтверджують отримання
платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з підпунктом 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

З аналізу положень вищенаведених
нормативно-правових актів вбачається,
що не можуть належати до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку. Разом з
цим, не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог чи,
іншими документами, передбаченими
законодавством. Також з
проаналізованих норм випливає, що не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями.

Відтак, колегія суддів зазначає, що
надання податковому органу всіх
належним чином оформлених документів,
передбачених законодавством про
податки та збори, з метою одержання
бюджетного відшкодування є підставою
для його одержання, якщо податковим
органом не встановлено та не доведено,
що відомості, які містяться в цих
документах, неповні, недостовірні та
(або) суперечливі або коли відомості
ґрунтуються на інших документах,
недійсність даних яких установлена
судом.

Згідно з ст. 9 цього ж Закону підставою
для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Інформація, що міститься у прийнятих до
обліку первинних документах,
систематизується на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Операції в
іноземній валюті відображаються також
у валюті розрахунків та платежів по
кожній іноземній валюті окремо.
Господарські операції повинні бути
відображені в облікових регістрах у
тому звітному періоді, в якому вони
були здійснені.

Згідно з п. 1.2. Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
Наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 року, господарські
операції відображаються у
бухгалтерському обліку методом їх
суцільного і безперервного
документування. Записи в облікових
регістрах провадяться на підставі
первинних документів, створених
відповідно до вимог цього Положення.

Згідно з п. 2 цього ж Положення первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні документи повинні бути
складені у момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Судом першої інстанції встановлено, що
ФОП ОСОБА_1 перебував у господарських
правовідносинах з ТОВ "Гонорій, ТОВ
"Житомирський м'ясокомбінат", ТОВ
"Линарес", ТОВ "ВП Роганський
м'ясокомбінат".

Позивачем на підтвердження
обгрунтованості віднесення до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість за перевірений період
було надано договори поставки,
податкові накладні, рахунки-фактури,
виписки із банківських рахунків,
товаро-транспортні накладні, видаткові
накладні, акти звірки розрахунків, які
свідчать про підставність виникнення
цивільних прав та обов'язків, а також
про фактичне здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами: ТОВ "Гонорій, ТОВ
"Житомирський м'ясокомбінат", ТОВ
"Линарес", ТОВ "ВП Роганський
м'ясокомбінат", та є достатніми
доказами на підтвердження здійснення
останніх. Вищевказані первинні
документи оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні». Порушень в
оформленні цих документів, які б могли
слугувати про нереальність спірних
операцій, колегією суддів також не
виявлено.

На підтвердження перевезення товару
контрагентам за їх адресою позивачем
надано договір на
транспортно-експедиційне
обслуговування № 020113 від 02.01.2013 р.,
укладений між ФО-П ОСОБА_1 (Замовник) та
ФО-П ОСОБА_3 (Перевізник), згідно якого
перевізник здійснює перевезення
вантажів, наданих Замовником, а
Замовник бере на себе зобов'язання
оплачувати послуги Перевізника в
порядку і на умовах визначених
договором.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що акт перевірки не містить
об'єктивного аналізу господарських
операцій, вчинених позивачем з
контрагентами, а ґрунтується виключно
на припущеннях про те, що вони не могли
відбутись.

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є його недійсність,
встановлена законом.

Слід зазначити, що одним з основних
завдань органів державної податкової
служби є здійснення контролю
дотримання податкового законодавства
і надання роз'яснень законодавства з
питань оподаткування платникам
податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини і дані, вказані
платником податків в податкових
деклараціях.

В матеріалах справи відсутні докази на
предмет визнання недійсним в
установленому порядку вищевказаних
договорів та порушення законодавства
України в момент складання наявних у
позивача податкових накладних.
Водночас зібраними у справі доказами
підтверджується реальність
господарських операцій позивача, а
відтак спростовуються висновки акту
перевірки про порушення позивачем
вимог податкового законодавства.

Колегія суддів вважає, що апелянтом не
спростовано достовірності відомостей
первинних та розрахункових документів,
поданих платником податків на
підтвердження факту реальності
здійснення господарських операцій за
спірними правочинами та не доведений
факт порушення позивачем ст. ст. 185, 188 ПК
України.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про безпідставність
встановлених державною податковою
інспекцією у Жовківському районі в
акті документальної позапланової
виїзної перевірки ФОП ОСОБА_1 обставин,
з огляду на що оскаржуване податкове
повідомлення - рішення від 02.10.2013р. №
, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на суму
487308,57 грн. та за штрафними (фінансовими
санкціями) на суму 243654,29 грн., слід
визнати протиправним та скасувати.

Колегія суддів приходить до
переконання, що доводи апеляційної
скарги висновків суду першої інстанції
не спростовують, постанова суду першої
інстанції ґрунтується на правильно
встановлених обставинах справи та з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, а тому
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.195, ст.196, п.1 ч.1
ст.198, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.206, ст.254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

У Х В А
Л И В :

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Жовківському
районі Головного управління
Міндоходів у Львівській області
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 09.12.2013 року
у справі № 813/7631/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуюча суддя
Р.Б. Хобор

суддя
Я.С. Попко

суддя
В.П. Сапіга