Справа № 813/941/14
Суддя: Сакалош Володимир Миколайович
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2014 року 10 год. 20 хв.
Справа № 813/941/14
Львівський окружний адміністративний
суд
у складі: головуючого - судді Сакалоша
за участю секретаря судового засідання
представника позивача - ОСОБА_1,
розглянувши у м. Львові у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом ОСОБА_2 до
Миколаївської районної державної
адміністрації про визнання
На розгляд Львівського окружного
адміністративного суду надійшла
позовна заява ОСОБА_2 до Миколаївської
районної державної адміністрації про
визнання протиправними дій
Миколаївської районної державної
адміністрації Львівської області
шляхом вимагання листом (вих. № 02-27/0-159/14
від 23 січня 2014 року) заступника голови
Миколаївської районної державної
адміністрації С. Ф. Марущака письмового
пояснення від адвоката ОСОБА_1, щодо
здійснення відділом державної
виконавчої служби Миколаївського
районного управління юстиції
примусового виконання виконавчого
листа № 1313/928/2012 року, виданого на
підставі рішення від 29 березня 2012 року
Миколаївського районного суду по
справі № 1313/928/2012 за позовною заявою
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
заступник голови Миколаївської
районної державної адміністрації С.Ф.
Марущак всупереч вимогам ч. 7 ст. 83
Закону України «Про виконавче
провадження відповідно до якої
забороняється втручання посадових
осіб іншого державного органу у
виконавче провадження, звернувся до
ОСОБА_1 з листом (вих. № 02-27/0-159/14 від
23.01.2014 року) в якому зобов'язав
останнього надати органу опіки та
піклування Миколаївської районної
державної адміністрації пояснення
щодо цільового витрачання аліментів,
які ОСОБА_4 сплачує на користь ОСОБА_2 на
утримання трьох неповнолітніх дітей
ОСОБА_5, ОСОБА_6 та ОСОБА_7 Відтак такі
дії заступника голови Миколаївської
районної державної адміністрації С.Ф.
Марущака, позивач вважає
протиправними, просить задовольнити
позовні вимоги у повному обсязі.
Ухвалою суду від 04.02.2014 року відкрито
провадження в адміністративній справі.
Хід розгляду справи відображений в
ухвалах суду. В судовому засіданні
31.03.2013 року відповідно до положень ч.3
ст. 160 Кодексу адміністративного
судочинства України проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про причини
неявки суд не повідомив. Суд вважає, що
відповідач належним чином, в силу
приписів ст.ст. 33-35 КАС України,
повідомлений про час та місце розгляду
справи і справу можливо розглядати у
відсутності представника відповідача
на підставі наявних в матеріалах
справи доказів, відповідно до ст.71 КАС
України.

Заслухавши доводи представника
позивача, з'ясувавши обставини які
мають значення для вирішення справи та
дослідивши докази, яким вони
обґрунтовуються, суд, даючи правову
оцінку спірним правовідносинам,
виходив з наступного.

Згідно із ст. 1 КАС України, Кодекс
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) визначає
повноваження адміністративних судів
щодо розгляду справ адміністративної
юрисдикції, порядок звернення до
адміністративних судів і порядок
здійснення адміністративного
судочинства.

Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України,
справа адміністративної юрисдикції -
це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до вимог ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Спір ОСОБА_2 з Миколаївською районною
державною адміністрацією стосується
питання оскарження дій заступника
голови Миколаївської районної
державної адміністрації С. Ф. Марущака,
а відтак відноситься до категорії
публічно-правового спору.

Як вбачається з матеріалів справи, до
органу опіки та піклування
Миколаївської райдержадміністрації
надійшла заява від ОСОБА_4. З поданої
заяви вбачається, що Миколаївським
районним судом 20.04.2012 року виданий
виконавчий лист про стягнення зі
ОСОБА_4 на користь ОСОБА_2 аліментів на
утримання дітей ОСОБА_5, ІНФОРМАЦІЯ_1,
ОСОБА_6, ІНФОРМАЦІЯ_2, та ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_3, щомісячно в розмірі по 900
грн. на кожну дитину до досягнення
найстаршої дитиною повноліття.

ОСОБА_4 сплачував на ім'я ОСОБА_2
аліменти на утримання дітей поштовим
переказом, які перераховувались на
банківську карточку ОСОБА_1 відповідно
до виданої на його ім'я ОСОБА_2
довіреності.

Посилаючись на ч.1 ст.186 Сімейного
кодексу України, заступник голови
Миколаївської районної державної
адміністрації С. Ф. Марущак звернувся
до ОСОБА_1 із листом, у якому просив
останнього надати органу опіки та
піклування Миколаївської
райдержадміністрації письмове
пояснення щодо цільового витрачання
аліментів, які ОСОБА_4 сплачував на
користь ОСОБА_2 на утримання трьох
неповнолітніх дітей ОСОБА_5, ОСОБА_6 та
ОСОБА_7

Позивач та її представник вважають
такі дії заступника голови
Миколаївської районної державної
адміністрації С. Ф. Марущака
протиправними, у зв'язку з чим
звернулись із даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд враховував
наступне.

Згідно ч. 1 ст. 83 Закону України «Про
виконавче провадження» від 21.04.1999 року
№606-XIV (з наступними змінами та
доповненнями) (надалі - Закон), контроль
за своєчасністю, правильністю і
повнотою виконання рішень державним
виконавцем здійснюють начальник
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
а також керівник вищестоящого органу
державної виконавчої служби.

Відповідно до ч. 6 ст. 83 Закону контроль
за законністю виконавчого провадження
здійснюють Міністерство юстиції
України через Департамент державної
виконавчої служби, а Головне
управління юстиції Міністерства
юстиції України в областях через
відповідні управління державної
виконавчої служби.

Згідно ч. 7 ст. 83 Закону забороняється
втручання інших державних або
недержавних органів та їх посадових
осіб у виконавче провадження, крім
випадків, передбачених цим Законом.
Виїмка документа виконавчого
провадження здійснюється виключно за
рішенням суду.

Відповідно до ст. 118 Конституції
України та ст. 1 Закону України "Про
місцеві державні адміністрації"
місцеві державні адміністрації
здійснюють виконавчу владу в областях
і районах, містах Києві та Севастополі.

Місцева державна адміністрація є
місцевим органом виконавчої влади і
входить до системи органів виконавчої
влади, в межах своїх повноважень
здійснює виконавчу владу на території
відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці, а також реалізує повноваження,
делеговані їй відповідною радою.

При цьому згідно із ст. 23 Закону України
"Про місцеві державні адміністрації"
(далі - Закон № 586-XIV) місцеві державні
адміністрації вирішують питання щодо
встановлення опіки і піклування,
створення передбачених законодавством
умов для виховання та/або влаштування
дітей, які внаслідок смерті батьків,
позбавлення батьків батьківських прав,
хвороби батьків чи з інших причин
залишилися без батьківського
піклування, щодо захисту особистих і
майнових прав та інтересів дітей, а
також вживає інших заходів щодо
соціального захисту дітей, віднесених
до її компетенції законом.

Правові основи діяльності органів і
служб у справах дітей та спеціальних
установ для дітей, на які покладається
здійснення соціального захисту і
профілактики правопорушень серед осіб,
які не досягли вісімнадцятирічного
віку визначено у Законі України "Про
органи і служби у справах дітей та
спеціальні установи для дітей".

Відповідно до ст. 1 цього Закону
здійснення соціального захисту дітей і
профілактики серед них правопорушень
покладається в межах визначеної
компетенції, зокрема, на спеціально
уповноважений центральний орган
виконавчої влади у справах сім'ї, дітей
та молоді, уповноважений орган влади
Автономної Республіки Крим у справах
сім'ї, дітей та молоді, служби у справах
дітей обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, виконавчих
органів міських і районних у містах
рад.

Водночас механізм провадження
органами опіки та піклування
діяльності, пов'язаної із захистом прав
дитини, врегульований Порядком
провадження органами опіки та
піклування діяльності, пов'язаної із
захистом прав дитини (далі - Порядок),
який затверджений постановою Кабінету
Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року.

Пунктом 3 зазначеного Порядку
передбачено, що органами опіки та
піклування є районні, районні у м. Києві
та Севастополі держадміністрації,
виконавчі органи міських, районних у
містах, сільських, селищних рад, які
відповідно до законодавства провадять
діяльність з надання статусу
дитини-сироти та дитини, позбавленої
батьківського піклування, влаштування
дітей-сиріт та дітей, позбавлених
батьківського піклування,
встановлення опіки та піклування над
дітьми-сиротами та дітьми,
позбавленими батьківського
піклування, із захисту особистих,
майнових та житлових прав дітей.

Безпосереднє ведення справ та
координація діяльності стосовно
захисту прав дітей, зокрема дітей-сиріт
та дітей, позбавлених батьківського
піклування, покладаються на служби у
справах дітей.

Згідно із п. 1, 2 Типового положення про
комісію з питань захисту прав дитини,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року,
комісія з питань захисту прав дитини є
консультативно-дорадчим органом, що
утворюється головою районної, районної
у м. Києві та Севастополі
держадміністрації, виконавчого органу
міської, районної у місті ради.

Комісія у своїй діяльності керується
Конституцією України, Сімейним і
Цивільним кодексами України, законами
України, Конвенцією ООН про права
дитини, актами Президента України та
Кабінету Міністрів України, іншими
нормативно-правовими актами, а також
положенням про неї, розробленим
відповідно до цього Положення.

На виконання вимог пункту 3
вищезазначеної постанови Кабінету
Міністрів України № 866 від 24.09.2008 року,
яким районні, районні у м. Києві та м.
Севастополі державні адміністрації у
двомісячний строк зобов'язано утворити
комісії з питань захисту прав дитини та
затвердити положення про них.

Відтак, вирішення питання, що є
предметом розгляду у даному спорі
віднесено до компетенції Комісій з
питань захисту прав дитини, а не до
повноважень голоів чи заступників
голів районних адміністрацій.

Згідно із ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

В силу вимог п. 1 ч. 1 ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Пунктом 7 частини 1 статті 3 КАС України
надано визначення суб'єктів владних
повноважень, до яких належать орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт, який
здійснює владні управлінські функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Таким чином, юридичним актом, який може
бути оскаржений в судовому порядку, є
офіційний письмовий документ
державного чи іншого органу (посадової
особи), який має бути виданий в межах
його компетенції, визначеної законом,
який повинен мати точно визначені
зовнішні реквізити та повинен
породжувати певні правові наслідки,
створювати юридичний стан, спрямований
на регулювання суспільних відносин,
повинен мати обов'язковий характер для
суб'єкта цих відносин, повинен
поширювати свою чинність на певний час,
територію, коло суб'єктів.

Водночас слід зазначити, що основою
спірних правовідносин є саме сімейні
відносини. Такі відносини регулюються
імперативними приписами Сімейного
кодексу України, який визначає засади
шлюбу, особисті немайнові та майнові
права і обов'язки подружжя, підстави
виникнення, зміст особистих немайнових
і майнових прав та обов'язків батьків і
дітей, усиновлювачів та усиновлених,
інших членів сім'ї та родичів.

Згідно із ч. 4 ст. 19 Сімейного кодексу
України при розгляді судом спорів щодо
участі одного з батьків у вихованні
дитини, місця проживання дитини,
позбавлення та поновлення
батьківських прав, побачення з дитиною
матері, батька, які позбавлені
батьківських прав, відібрання дитини
від особи, яка тримає її у себе не на
підставі закону або рішення суду,
управління батьками майном дитини,
скасування усиновлення та визнання
його недійсним обов'язковою є участь
органу опіки та піклування.

Орган опіки та піклування подає суду
письмовий висновок щодо розв'язання
спору на підставі відомостей,
одержаних у результаті обстеження умов
проживання дитини, батьків, інших осіб,
які бажають проживати з дитиною, брати
участь у її вихованні, а також на
підставі інших документів, які
стосуються справи.

Висновок органу опіки та піклування
повинен бути достатньо обґрунтованим,
повинен не суперечити інтересам
дитини.

Таким чином, оскаржувана позивачем дія
в порядку адміністративного
судочинства щодо витребування від
ОСОБА_1 письмового пояснення
заступником голови Миколаівською РДА в
порядку ст. 186 ч. 1 Сімейного кодексу
України є доказом у цивільній справі,
який повинен досліджуватися і
прийматися до уваги цивільним судом на
загальних підставах, в порядку ст. 383 -
ст. 387 ЦПК України, в даному випадку -
цивільну справу № 447/54/14-ц за скаргою
від 13 січня 2014 року.

Під час розгляду адміністративної
справи суд не може надавати оцінку
доказам, які стосуються суті
цивільного спору між батьками щодо
порушення порядку сплати аліментів,
оскільки ці обставини мають бути
предметом дослідження Миколаівським
районним судом Львівської області,
який і має вирішувати відповідну
цивільну справу № 447/54/14-ц за скаргою
від 13 січня 2014 року.

Згідно із ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
передбачено, що у справах щодо
оскарження бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи підставною, чи у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України допущена дія; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(допущення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно; з
урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення.

Згідно із ч. 1 ст. 11 КАС України розгляд і
вирішення справ в адміністративних
справах здійснюється на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення (ч. 1 ст. 71 КАС
України), а суд відповідно до ст. 86 КАС
України оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно вимог ст. 18 ч. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, обласна
рада, Київська або Севастопольська
міська рада, їх посадова чи службова
особа, крім випадків, передбачених цим
Кодексом, та крім справ з приводу їхніх
рішень, дій чи бездіяльності у справах
про адміністративні проступки та
справ, які підсудні місцевим загальним
судам як адміністративним судам.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Однак, як
вбачається з матеріалів справи
відповідач не представив суду доказів
правомірності своїх дій

Враховуючи вищевикладене, суд
приходить до висновку, що відповідач,
при зверненні до ОСОБА_1 з листом (вих. №
02-27/0-159/14 від 23.01.2014 року) в якому просив
останнього надати органу опіки та
піклування Миколаївської районної
державної адміністрації пояснення
щодо цільового витрачання аліментів,
діяв не на підставі, не в межах
повноважень та не у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Щодо судових витрат, то у відповідності
до вимог ст.94 КАС України, судові
витрати у формі судового збору
належить стягнути на користь позивача.

На підставі вищенаведеного, керуючись
ст.ст.7-14, 69-71, 86, 94, 159-163, 167 КАС України, -

п о с т а н о в и в:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2.Визнати протиправною дію
Миколаївської районної державної
адміністрації Львівської області
шляхом вимагання листом (вих. № 02-27/0-159/14
від 23 січня 2014 року) заступника голови
Миколаївської районної державної
адміністрації С. Ф. Марущака письмового
пояснення від адвоката ОСОБА_1, щодо
здійснення відділом державної
виконавчої служби Миколаївського
районного управління юстиції
примусового виконання виконавчого
листа № 1313/928/2012 року, виданого на
підставі рішення від 29 березня 2012 року
Миколаївського районного суду по
справі № 1313/928/2012 за позовною заявою
ОСОБА_2, до ОСОБА_4

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги в десятиденний
строк з дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови виготовлений 02
квітня 2014 року.

Суддя
Сакалош В.М.