Справа № 2а-1970/409/11
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.
Справа № 23856/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Заверухи О.Б.,

суддів - Гінди
О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від 11
березня 2011 року по справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі Тернопільської
області про визнання незаконною та
скасування вимоги, -

ВСТАНОВИВ:

В лютому 2011 року ФОП ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі Тернопільської
області в якому просив визнати
незаконною та скасувати вимогу
відповідача № 61 від 02.02.2011 року про
сплату боргу та зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі Тернопільської
області переплату в розмірі 43,36 грн
зарахувати як сплату єдиного
соціального внеску за майбутні
періоди.

Позовні вимоги позивач обґрунтовує
тим, що оскаржувана вимога Управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі Тернопільської
області, відповідно до якої рахується
заборгованість зі сплати страхових
внесків у розмірі 108,81 грн, є незаконною,
оскільки на виконання Закону України
«Про державний бюджет України на 2010
рік» та Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», який вступив в дію 17.07.2010
року, позивачем було проведено
самостійне нарахування страхових
внесків за період з 17.07.2010 року по 30.09.2010
року в розмірі 732,29 грн. Позивачем було
сплачено та зараховано 775,65 грн, тобто
станом на 20.10.2010 року була переплата по
страхових внесках в розмірі 43,56 грн, а
не борг в розмірі 108,81 грн, як зазначено
в оспорюваній вимозі.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2011 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постанова суду першої інстанції
мотивована тим, що при самостійному
нарахуванні страхових внесків позивач
не вірно здійснив розрахунок за липень
2010 року, нарахувавши внески за 15 днів
липня - здати вступу в дію Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» , в той
час як позивач за липень 2010 року
повинен був нарахувати та сплатити
мінімальний розмір страхового внеску
294,82 грн, оскільки сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску на кожну особу, а у липні 2010 року
мінімальна сума для зазначених осіб
становила 294,82 грн. Оскільки
законодавством мінімальний розмір
страхового внеску встановлено на
календарний місяць, а також те, що
страховий стаж особам для призначення
пенсій обчислюється в місяцях, сплата
страхових внесків за липень 2010 року
здійснюється у розмірі не менше
мінімального страхового внеску 294,82
грн.

Постанову в апеляційному порядку
оскаржив позивач, вважає, що суд
порушив норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.
Просить постанову скасувати та
задовольнити позовні вимоги. На
обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва, до
яких належать і фізичні особи,
зареєстровані у встановленому законом
порядку як суб'єкти господарської
діяльності, регулюється Указом
Президента України від 03.07.1998 № 727/98
«Про спрощену систему оподаткування,
обліку та звітності суб'єктів малого
підприємництва», яким встановлено, що
сплата єдиного податку здійснюється
щомісяця не пізніше 20 числа наступного
місяця.

За відсутності клопотань від усіх осіб,
які беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю, суд апеляційної
інстанції розглядає справу в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами, оскільки таку може
бути вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
обговоривши доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено, що позивач
зареєстрований Тернопільською
районною державною адміністрацією
24.02.2010 року за № , як фізична особа
підприємець та є платником єдиного
податку(а.с.7).

Відповідачем пред'явлено позивачу
вимогу № 61 від 02.02.2011 року про сплату
боргу(а.с.6).

Відповідно до ст.ст. 18, 20 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України затвердженої
Постановою правління Пенсійного фонду
України № 21-1 від 19 грудня 2003 року та -
страхові внески є цільовим
загальнообов'язковим платежем, який
справляється на всій території України
в порядку, встановленому Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Згідно до Закону України «Про внесення
змін до законів України «Про Державний
бюджет України на 2010 рік» та «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 2461 - IV від 08 липня 2010
року, який набрав чинності з 17 липня 2010
року фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок), та
члени сімей зазначених осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, на період
дії законодавчих актів з питань
особливого способу оподаткування
сплачують страхові внески в порядку,
визначеному цим Законом. Сума
страхового внеску встановлюється
зазначеними особами самостійно для
себе та членів їх сімей. Які беруть
участь у провадженні такими особами
підприємницької діяльності та не
перебувають з ними у трудових
відносинах. При цьому, сума страхового
внеску з урахуванням частини
фіксованого або єдиного податку, що
перерахована до Пенсійного фонду
України, повинна становити не менше
мінімального розміру страхового
внеску за кожну особу та не більше
розміру страхового внеску, обчисленого
від максимальної величини фактичних
витрат на оплату праці найманих
працівників, грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу,
оподатковуваного доходу (прибутку),
загального оподатковуваного доходу, з
якої сплачуються страхові внески.

Виходячи з аналізу вказаної норми, суд
першої інстанції вірно вказав на те, що
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності повинні
сплачувати страхові внески за себе та
членів своїх сімей у фіксованому
розмірі.

Відповідно до підпункту 2 пункту 8
розділу XV Прикінцевих положень цього
Закону фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок),
сплачують страхові внески, що
перераховуються до солідарної системи
на умовах і в порядку, визначених цим
Законом, та в розмірах, передбачених
для платників збору Законом України
«Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування», але не менш як
мінімальний страховий внесок.

Сплата страхових внесків здійснюється
у строки, визначені частиною 6 статті 20
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а саме, щоквартально
протягом 20 календарних днів, наступних
за останнім календарним днем звітного
кварталу.

Щомісячна сума страхового внеску
визначається підприємцем з
урахуванням частини фіксованого або
єдиного податку, яка згідно із Законом
України «Про внесення змін до Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян» та
Указом Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» перераховується
органами Державного казначейства
України на рахунки Органів Фонду в
розмірі 10% (фіксований податок) та 42 % (на
єдиному податку).

Зі справи вбачається, що за позивачем
рахується заборгованість зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування за липень 2010 року, що з
урахуванням зарахованої суми від
сплаченого єдиного податку в рахунок
сплати страхових внесків склала 108, 81
грн. Враховуючи розмір мінімальної
заробітної плати у 2010 році мінімальний
страховий внесок у липні-вересні
становить 294, 82 грн., у жовтні-листопаді
становить 301, 12 грн., у грудні становить
306, 10 грн.

Суми несплачених страхових внесків
стягуються у порядку, встановленому
статтею 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до пункту 7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», який набрав
чинності з 01.01.2011 року, стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій. Нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

На період повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 01 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 01 січня 2011 року не
настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Приймаючи постанову, суд першої
інстанції обґрунтовано вказав на те, що
заборгованість зі сплати страхових
внесків визначена оскаржуваними
вимогами виникла за липень 2010 року , а
тому вимога № 61 від 02.02.2011 року прийнята
відповідачем в межах чинного
законодавства.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наданим доказам та
нормам процесуального права.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду першої інстанції не спростовують.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та прийняв постанову
з додержанням норм матеріального і
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду, тому оскаржувану
постанову слід залишити без змін.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198,
ст. 200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11 березня
2011 року у справі № 2а-1970/409/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
може бути оскаржена у касаційному
порядку шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання нею
законної сили.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В.Ніколін