Справа № 2а-2615/09/1470
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/86649/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Центральному районі м.
Миколаєва (далі - ДПІ)

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.11.2010

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2011

у справі № 2а-2615/09/1470

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(далі - СПД ОСОБА_1)

до ДПІ

про скасування податкового
повідомлення-рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.11.2010,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 02.06.2011, позов задоволено; скасовано
податкове повідомлення-рішення від
24.12.2008 № 3599/1701/0.

У прийнятті цих судових актів
попередні судові інстанції виходили з
того, що показники податкової
декларації з ПДВ за серпень 2008 року
було обчислено СПД ОСОБА_1 з дотримання
вимог підпунктів 7.7.1, 7.7.2 пункту 7.7
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість», у зв'язку з чим у
податкової інспекції були відсутні
підстави для здійснення оспорюваного
донарахування за наслідками
проведеної камеральної перевірки.

На вказані судові акти ДПІ подано
касаційну скаргу, в якій заявник
просить скасувати ухвалені у справі
судові акти попередніх інстанцій та
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства та дійсним обставинам
справи.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України вважає за
необхідне частково задовольнити
касаційні вимоги з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що ДПІ
було проведено документальну невиїзну
(камеральну) перевірку податкової
декларації з ПДВ за серпень 2008 року,
поданої СПД ОСОБА_1 до контролюючого
органу.

Під час цієї перевірки податковим
органом було виявлено завищення
позивачем показника рядка 23.2
декларації (залишок від'ємного
значення попереднього звітного
періоду, який після бюджетного
відшкодування включається до складу
податкового кредиту звітного періоду),
наслідком чого стало заниження
позивачем суми податкового
зобов'язання з ПДВ за серпень 2008 року.

Наведена обставина стала підставою для
прийняття ДПІ податкового
повідомлення-рішення від 24.12.2008 №
3599/1701/0, згідно з яким позивачеві було
визначено податкове зобов'язання з ПДВ
у сумі 9190 грн. (у тому числі 8752 грн. за
основним платежем та 438 грн. за
штрафними санкціями).

Приймаючи рішення про задоволення
цього позову, попередні судові
інстанції обмежилися виключно
перевіркою розрахунку суми ПДВ, що
підлягає бюджетному відшкодуванню, у
вказаній декларації на предмет
відповідності цього розрахунку
положенням пункту 7.7 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість».

При цьому суди не надали належної
правової оцінки доводам податкового
органу про невизнання податковою
звітністю поданих позивачем
уточнюючих розрахунків за минулі
звітні періоди, наслідком чого стало
викривлення стану розрахунків з
бюджетом по податковій декларації з
ПДВ за серпень 2008 року.

За змістом підпункту 4.2.2 пункту 4.2
статті 4 Закону України «Про порядок
погашення зобов'язань платників перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо, зокрема,
контролюючий орган внаслідок
проведення камеральної перевірки
виявляє арифметичні або методологічні
помилки у поданій платником податків
податковій декларації, які призвели до
заниження або завищення суми
податкового зобов'язання.

При цьому камеральною вважається
перевірка, яка проводиться
контролюючим органом виключно на
підставі даних, зазначених у
податкових деклараціях, без проведення
будь-яких інших видів перевірок
платника податків.

А відтак у рамках камеральної
перевірки податковим органом
досліджуються дані податкової
декларації з урахуванням раніше
задекларованих платником показників
податкової звітності, що відображені в
обліковій картці платника. Тобто
камеральна перевірка передбачає не
лише перевірку обчислення того чи
іншого податку, але й співставлення
показників, що відображаються у різних
звітностях, для виявлення можливих
помилок.

Виявлення ж камеральною податковою
перевіркою помилок у податковій
декларації (розрахунку) та (або)
суперечливості між відомостями, що
містяться у поданих документах, або
невідповідності відомостей у
представлених платником документах
інформації, що міститься у документах,
наявних у податкового органу та
отриманих ним у рамках заходів з
податкового контролю, наслідком чого
стало виникнення недоїмки з
відповідного податку, є підставою для
донарахування платникові податкового
зобов'язання.

Отже, у даному разі для правильного
вирішення цього спору судам слід було з
урахуванням доводів ДПІ, якими
відповідач обґрунтовував
правомірність оспорюваного
донарахування, з'ясувати результат
розгляду судової справи про оскарження
СПД ОСОБА_1 відмови податкової
інспекції визнати податковою
звітністю подані позивачем уточнюючі
розрахунки з ПДВ за минулі звітні
періоди, та за результатами цього
перевірити відповідність
задекларованих позивачем у декларації
з ПДВ за серпень 2008 року показників
об'єктивному стану розрахунків з
бюджетом по цьому податку. Лише за
наслідками з'ясування цих обставин
суди могли дійти вмотивованого
висновку про законність (або
неправомірність) оспорюваного
донарахування.

Межі перегляду справи в касаційній
інстанції, визначені у частині першій
статті 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, не дають права
касаційному суду встановлювати або
вважати доведеними обставини, які не
були встановлені у судовому рішенні,
тоді як вищенаведені процесуальні
правопорушення, які полягають у
неповному з'ясуванні обставин справи,
що входять до предмета доказування у
справі, позбавляють касаційний суд
можливості перевірити правильність та
законність оскаржуваних рішень.

А відтак оскаржувані судові акти
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий розгляд.

Під час цього розгляду суду першої
інстанції необхідно достеменно
встановити викладені в цій ухвалі
обставини, для чого в разі необхідності
зобов'язати сторони надати докази, яких
не буде вистачати для з'ясування цих
обставин, або ж витребувати такі докази
у інших осіб, в яких вони можуть
знаходитися; дати правильну юридичну
оцінку встановленим обставинам та
постановити рішення відповідно до
вимог статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу державної
податкової інспекції у Центральному
районі м. Миколаєва задовольнити
частково.

2. Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 03.11.2010 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02.06.2011 у
справі № 2а-2615/09/1470 скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько