Справа № 815/8045/13-а
Суддя: Турецька І.О.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/8045/13-а

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Харченко Ю. В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

доповідача - судді Турецької І.О.

суддів - Стас Л.В., Косцової І.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Одесі апеляційну
скаргу фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 23
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Одеській області про
визнання протиправною та скасування
постанови про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач, ФОП ОСОБА_1)
звернулась до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому, з урахуванням уточнень, просила
визнати протиправною та скасувати
постанову Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області (надалі - Інспекція
ДАБК, відповідач) №52 від 12 березня 2013
року про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, у розмірі 11470 грн.

В обґрунтування позивач посилається на
відсутність в її діях порушень норм
статті 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову - відмовлено.

В апеляційній скарзі фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 ставиться
питання про скасування судового
рішення у зв'язку з порушенням судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції представники сторін не
з'явилися, про день, час та місце
розгляду справи, сповіщені належним
чином, про причини неявки до суду не
повідомили.

Зважаючи на зазначене, суд апеляційної
інстанції розглянув справу в порядку
письмового провадження, відповідно до
приписів п.1 ч.1 ст. 197 КАС України.

З'ясувавши обставини справи, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню на наступних підставах.

Так, судом першої інстанції
встановлено, що 06 березня 2013 року
відповідачем, у присутності позивача,
відповідно до ст. 41 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
та згідно з Порядком здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 23
травня 2011 року №553 (надалі - Порядок
№553), проведено позапланову перевірку
щодо дотримання вимог законодавства у
сфері містобудівної діяльності,
державних будівельних норм, стандартів
і правил ФОП ОСОБА_1, яка здійснює
господарську діяльність за адресою:
АДРЕСА_2, з назвою та місцезнаходженням
об'єкта будівництва - магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1».

За наслідками вказаної перевірки 06
березня 2013 року Інспекцією ДАБК
складено Акт «Перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил»
(надалі - Акт), у висновках якого
наголошено, що позивач, в порушення
вимог ст. 34 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», у 2008 році здійснено
реконструкцію частини житлового
будинку під продовольчий магазин без
дозволу на виконання будівельних
робіт.

На підставі Акта, 06 березня 2013 року був
складений протокол «Про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» та було видано припис від 06
березня 2013 року «Про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил»,
яким вимагалось привести об'єкт до
первинного стану, згідно технічного
паспорту БТІ, або оформити
правовстановлюючі та дозвільні
документи на торговий об'єкт згідно
чинного законодавства.

Також, Інспекцією ДАБК складено
постанову №52 від 12 березня 2013 року «Про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» у сумі
11470 грн.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог,суд першої інстанції зазначив, що
відповідач діяв виключно в межах
повноважень та у спосіб,передбачений
Конституцією України, а доводи
позивача спростовуються матеріалами
справи та встановленими фактичними
обставинами.

Згідно із вимогами ст. 159 КАС України,
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що при
постановленні рішення, судом першої
інстанції було дотримано вимоги ст. 159
КАС України у зв'язку з наступним.

Згідно з приписами ст.9 Закону України
«Про архітектурну діяльність» №687-ХІV
від 20 травня 1999 року (зі змінами та
доповненнями) будівництво (нове
будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Відповідно до ст.10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення і будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд. Державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд здійснює центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику з питань державного
архітектурно-будівельного контролю.

Правові та організаційні основи
містобудівної діяльності встановлено
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності» від 17 лютого
2011 року №3038-VI (зі змінами та
доповненнями), який спрямований на
забезпечення сталого розвитку
територій з урахуванням державних,
громадських та приватних інтересів.

Відповідно до ст.4 означеного Закону
України об'єктами будівництва є
будинки, будівлі, споруди будь-якого
призначення, їх комплекси, лінійні
об'єкти інженерно-транспортної
інфраструктури.

Так, судом першої інстанції
встановлено та значено у Акті, що
позивачем у 2008 році здійснено
самочинну реконструкцію частини
житлового будинку під магазин
«ІНФОРМАЦІЯ_1», який розташований за
адресою: АДРЕСА_2.

Згідно з ч.1 ст.376 Цивільного кодексу
України житловий будинок, будівля,
споруда, інше нерухоме майно
вважаються самочинним будівництвом,
якщо вони збудовані або будуються на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту, або з істотними
порушеннями будівельних норм і правил.

При цьому, будівництво вважається
правомірним, якщо власник ділянки чи
землекористувач або інша особа
одержали у встановленому
містобудівельним законодавством
порядку дозволи на забудову об'єкта
містобудування та виконання
будівельних робіт відповідно до статей
24, 29 Закону України «Про планування і
забудову території» від 20 квітня 2000
року №1699-III.

Відповідно до ст.28 Закону України «Про
архітектурну діяльність» власники та
користувачі об'єктів архітектури, у
тому числі, зобов'язані отримувати в
установленому законодавством порядку
дозвіл на виконання робіт, пов'язаних
із реконструкцією, реставрацією чи
капітальним ремонтом об'єкта
архітектури.

Згідно зі ст.29 Закону України «Про
планування і забудову території»
дозвіл на виконання будівельних робіт -
це документ, що засвідчує право
забудовника та підрядника на виконання
будівельних робіт, підключення об'єкта
будівництва до інженерних мереж та
споруд, видачу ордерів на проведення
земляних робіт. Дозвіл на виконання
будівельних робіт надається
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю,
які ведуть реєстр наданих дозволів.

Дозвіл на виконання будівельних робіт,
у тому числі, надається на підставі
рішення виконавчого органу
відповідної ради або місцевої
державної адміністрації про дозвіл на
будівництво об'єкта містобудування.

Здійснення будівельних робіт на
об'єктах містобудування без дозволу на
виконання будівельних робіт або його
перереєстрації, а також здійснення не
зазначених у дозволі будівельних робіт
вважається самовільним будівництвом і
тягне за собою відповідальність згідно
з законодавством.

З урахуванням наведених вище норм
чинного законодавства, судом першої
інстанції було правомірно встановлено
та не заперечувалося позивачем, що
виконуючи реконструкцію частини
житлового будинку під магазин, котрий
розташований за адресою: АДРЕСА_2, ФОП
ОСОБА_1 здійснила самовільне
будівництво, оскільки будівельні
роботи виконувались без отримання
відповідного дозволу на виконання
будівельних робіт, який видається
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю.

Посилання апелянта на рішення
Виконавчого комітету Саратської
селищної ради від 31 липня 2006 року №369,
яким ОСОБА_1 надано дозвіл на
реконструкцію квартири під магазин,
судом апеляційної інстанції не
приймаються оскільки, у розумінні
положень ст.29 Закону України «Про
планування і забудову території»,
зазначене Рішення є підставою лише для
видачі дозволу на виконання
будівельних робіт.

Окрім того, позивачем не надано жодних
доказів на підтвердження реєстрації
даного Рішення на черговому пленарному
засіданні селищної ради, як то
зазначено у п.4 даного Рішення.

Також, вірно не були взяті до уваги
судом першої інстанції надані
позивачем дозвіл на виконання
будівельних робіт від 23 червня 2003 року
№057, за підписом Начальника Інспекції
Держархбудконтролю Бойко С.А., та Акт
Державної технічної комісії про
готовність закінченого будівництвом
об'єкта до експлуатації від 11 червня 2003
року, оскільки ці документи стосуються
об'єкта будівництва розташованого за
адресою АДРЕСА_1, та в жодному разі не
житлового будинку, котрий розташований
за адресою: АДРЕСА_2.

Судом апеляційної інстанції не
приймаються до уваги посилання
позивача на порушення відповідачем
вимог ст.61 Конституції України, з
огляду на таке.

Згідно з ст.61 Конституції України ніхто
не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме порушення.

Отже, заборона повторності стосується
лише одного і того ж виду юридичної
відповідальності, тобто, особа може
бути двічі притягнена до юридичної
відповідальності різних видів за одне
й те саме порушення.

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, постановою Саратської районної
інспекції Держархбудконтролю від 11
червня 2007 року позивача притягнуто до
відповідальності за ч.1 ст.96 Кодексу
України про адміністративні
правопорушення, тоді як постановою
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області №52 від 12 березня 2013
року - за п.2 ч.2 ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності», що
відповідає положенням ст.61 Конституції
України, адже її притягнуто за одне й те
саме правопорушення до різних видів
відповідальності.

Окрім того, доводи апеляційної скарги,
які зводяться до того, що Інспекція
ДАБК не мала права виносити постанову
№52 від 12 березня 2013 року,
спростовуються наступним.

Відповідно до ч.2 ст. 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності», державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється органами державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Частиною 3 цього ж Закону визначено, що
орган державного
архітектурно-будівельного контролю
розглядає відповідно до закону справи
про порушення у сфері містобудівної
діяльності.

На виконання Закону України «Про
центральні органи виконавчої влади»,
Указу Президента України від 08 квітня
2011 року №439/2011, з дотриманням вимог
Законів України «Про регулювання
містобудівної діяльності», «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
Постанови Кабінету Міністрів України
№244 від 06 квітня 1995 року, Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України 19 листопада 2012 року видала
наказ №187 «Про уповноваження
територіальних органів - інспекцій
державного архітектурно-будівельного
контролю в Автономній Республіці Крим,
областях, містах Києві та Севастополі
(щодо дозвільно - регістраційних
процедур та здійснення заходів
державного архітектурно-будівельного
контролю)».

Абзацом другим п.2 цього наказу
уповноважено керівників
територіальних органів та їх
заступників від імені Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України накладати штрафи у сфері
містобудівної діяльності, що
передбачені Законом України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
Кодексом про адміністративні
правопорушення України, у спосіб та у
межах, затверджених Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України положень про територіальні
органи та інших нормативно-правових
актів України на території відповідної
адміністративно-територіальної
одиниці.

Так, пунктом 2 ч.2 ст. 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» встановлено, що посадові
особи органів державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право складати
протоколи про вчинення правопорушень,
акти перевірок та накладати штрафи
відповідно до закону.

Отже, з наведеного можна зробити
висновок, що спеціальним законом, який
встановлює правові та організаційні
основи у сфері містобудівної та право
складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно д закону
мають органи державного
архітектурно-будівельного контролю, а
не лише центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику з
питань державного
архітектурно-будівельного контролю.

Доводи ФОП ОСОБА_1 стосовного того, що
відповідач провів перевірки без
дотримання вимог законодавства, до
уваги судом апеляційної інстанції не
приймаються, оскільки зазначені вимоги
позивачем не заявлялися, а тому
підстави для розгляду їх в апеляційній
інстанції відсутні.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що відповідач
- Інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області діяла виключно у
межах повноважень, та у спосіб, що
передбачений Конституцією України та
Законами України.

Враховуючи наведене, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують і не
дають підстав вважати, що судом при
розгляді справи неправильно
застосовано норми матеріального права,
які регулюють спірні правовідносини,
чи порушено норми процесуального
права.

Відповідно до вимог ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 23 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Одеській області про визнання
протиправною та скасування Постанови
про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку ст. 254 КАС України та може бути
оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Доповідач - суддя
І.О.Турецька

суддя
Л.В. Стас

суддя
І.П. Косцова