Справа № 820/1129/14
Суддя: Зеленський В.В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 р.Справа № 820/1129/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Зеленського В.В.

Суддів: П'янової Я.В. , Чалого І.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Нововодолазької об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів
України у Харківській області на
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.02.2014р.
по справі № 820/1129/14

за позовом Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю "Лан"

до Нововодолазької об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів
України у Харківській області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю "Лан" (далі -
позивач) звернулося до суду з позовом
до Нововодолазької об`єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів
України у Харківській області (далі -
відповідач), в якому просив суд визнати
протиправним і скасувати податкове
повідомлення - рішення відповідача від
14.01.2014 року за № , яким було
збільшену суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
517621,50 грн., в т.ч. 345081 грн. за основним
платежем та 172540, 50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 24.02.2014 року
адміністративний позов задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
відповідача від 14.01.2014 року № ,
яким позивачу було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 517621,50 грн., в
тому числі 345081 грн. за основним
платежем та 172540,50 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь позивача сплачений при
поданні позову судовий збір в розмірі
487,20 грн.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального та
процесуального права, просив скасувати
постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.02.2014 року
та ухвали нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позовних
вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на приписи
Податкового кодексу України (далі - ПК
України).

Відповідно до вимог ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства дана
справа розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, вислухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
доводів апеляційної скарги рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що позивач зареєстрований
Валківською районною державною
адміністрацією 19.03.2003 року як юридична
особа та перебуває на податковому
обліку у відповідача.

Згідно витягу з ЄДР юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
основним видом діяльності позивача є
вирощування зернових культур (крім
рису), бобових культур і насіння
олійних культур.

Фахівцями відповідача з 03.12.2013 року по
16.12.2013 року було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.09.2012 року по
31.10.2013 року.

За результатами вищевказаної
перевірки було складено акт за
№385/20-20-22-08/32276472 від
23.12.2013 року, за висновками якого було
встановлено порушення позивачем: пп.
198.3 ст. 198 ПК України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
періоди, що перевірялись, на загальну
суму 345081 грн., в тому числі за лютий 2013
року в сумі 181508 грн., квітень 2013 року 153326
грн., за вересень 2013 року 10247 грн.

На підставі зазначеного акту
відповідачем було ухвалено податкове
повідомлення-рішення від 14.01.2014 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість загалом на 517621,50 грн.
(п'ятсот сімнадцять тисяч шістсот
двадцять одна гривня п'ятдесят
копійок), в т.ч. 345801,00 грн. (триста сорок
п'ять тисяч вісімсот одна гривна) - за
основним платежем та 172540,50 грн. (сто
сімдесят дві тисячі п'ятсот сорок
гривень п'ятдесят копійок) - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з
обґрунтованості позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції на
підставі наступного.

Відповідно до пункту 1.1 статті 1 ПК
України від 02.12.2010 року Податковий
кодекс України регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14 ПК
України податковий кредит визначено
як суму, на яку платник податку на
додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Відповідно до п. 198.1 ст. 198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною (п.
198.2 ст. 198 Податкового Кодексу України).

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

В пункті 198.6 статті 198 ПК України
зазначено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Пунктом 209.6. ст.209 ПК України
встановлено, що сільськогосподарським
вважається підприємство, основною
діяльністю якого є постачання
вироблених (наданих) ним
сільськогосподарських товарів (послуг)
на власних або орендованих основних
фондах, а також на давальницьких
умовах, в якій питома вага вартості
сільськогосподарських товарів/послуг
становить не менш як 75 відсотків
вартості всіх товарів/послуг,
поставлених протягом попередніх 12
послідовних звітних податкових
періодів сукупно.

Таким чином підприємство визнається
сільськогосподарським, незалежно від
сезонності його виробництва.

Відповідно до пп.209.15.1. виробничими
факторами, за рахунок яких сформовано
податковий кредит є зокрема,
товари/послуги, які придбаваються
сільськогосподарським підприємством
для їх використання у виробництві
сільськогосподарської продукції, а
також основні фонди, які придбаваються
(споруджуються) з метою їх використання
у виробництві сільськогосподарської
продукції.

Таким чином податковим законодавством
встановлено, що для підтвердження
права платника податків на формування
витрат та/або податкового кредиту з
податку на додану вартість достатньо
мети використання товарів та послуг, що
ним придбані, незалежно від фактичних
результатів такого використання.

Як вбачається з матеріалів справи між
позивачем та ТОВ "АГРО НОВАНИВА" були
укладені договори оренди
сільськогосподарської техніки та
додаткові угоди до них, а саме: договори
оренди сільськогосподарської техніки
за № 0103/11 ОСТ-Л від 01.03.2011 року, № 1111/11
ОСТ-Л від 11.11.2010 року, № 1612/12 ОСТ-Л від
16.12.2010 року, №0110/10 ОСТ-Л від 07.10.2010 року,
№0106/12 ОСТ-Л від 01 червня 2012 року, №0106/12
від 01 червня 2012 року та договір
суборенди сільськогосподарської
техніки №01/06 ОСТ-Л від 01 червня 2012 року.

Згідно умов зазначених договорів
оренди, орендодавець ТОВ "АГРО
НОВАНИВА" передав в платне
користування сільськогосподарську
техніку, що належить йому на праві
власності, а орендар СТОВ "ЛАН" її
прийняв, що підтверджується актами
виконаних робіт, а саме: акти виконаних
робіт за грудень 2012 року (№ 269,270,271,272,273,
274,275 від 31.12.2012 р.), за січень 2013 року (№
15,16,17,18,19,20,21 від 31.01.2013 р.), за лютий 2013
року (№ 37, 38, 39, 40,41.42,43 від 28.02.2013р.), за
березень 2013 року (№59,60, 61,62,63,64,65 від
31.03.2013 р.), за квітень 2013 року (№
88,87,86,85,84,83,82 від 30.04.2013 р.).

За умовами цих договорів оренди є
зобов'язання орендаря використовувати
передану техніку виключно з метою
сільськогосподарської діяльності,
вчасно сплачувати щомісячну фіксовану
орендну плату, а також проводити
поточний та капітальний ремонт.

Підставою віднесення сум до складу
податкового кредиту з ПДВ є податкові
накладні: від 05.12.2012 року №14,13,12,11,10,9,8;
від 27.12.2012 року № 42,40,39, 38,37,36,35; від 01.02.2013
року № 7,6,5,4,3,2,1; від 28.02.2013 року № 39,38,37;
від 01.03.2013 року № 8,6,5,4,3,2,1; від 14.03.2013 року
№ 28,27,26,25,24,23,22; від 01.04.2013 року №
7,6,5,4,3,2,1; від 23.04.2013 року № 23,21,20,19,18,17,16.

Крім того між СТОВ "ЛАН" та ТОВ
"Європейський фонд розвитку" було
укладено договір про надання послуг
№1502/12Л від 15.02.12 року.

Відповідно до умов цього договору ТОВ
"Європейський фонд розвитку",
зобов'язується здійснити зберігання та
забезпечення, доставку на адресу,
вказану СТОВ "ЛАН" товарів, що купуються
згідно договорів поставок, укладених
між СТОВ "ЛАН" та ТОВ "Європейський фонд
розвитку".

Вказані послуги були надані в повному
обсязі, що підтверджується актами
виконаних робіт № 1953 від 15.03.2013 року; №
1717 від 11.03.2013 року; № 8637 від 06.09.2013 року;
№ 8640 від 06.09.2013 року та актами
прийому-передачі від 09.01.2013 року та
11.03.2013 року.

Підставою віднесення сум по даному
договору до складу податкового кредиту
з ПДВ є податкові накладні № 128 від
11.03.2013 року, № 130 від 15.03.2013 року, № 100 від
06.09.2013 року, № 98 від 06.09.2013 року.

Колегія суддів зазначає, що на підставі
укладених правочинів позивач
використовував орендовану техніку
виключно з метою
сільськогосподарської діяльності, а
саме вирощування
сільськогосподарських культур.

Крім того згідно умов договорів оренди
плата за використання техніки
сплачувалась щомісячно на протязі дії
зазначених договорів.

Використання техніки відбувалось
періодично в залежності від пори року
та видів сільськогосподарських робіт,
що підтверджується доданими до
матеріалів справи копією звіту по
техніці за період з 01.12.2012 року по 30.04.2013
року, копіями подорожніх листів по
орендованій техніці за період грудень
2012 року-березень 2013 року та за квітень
2013 року.

Також колегія суддів зазначає, що
позивачем по справі на виконання умов
договорів проводився поточний та
капітальний ремонт орендованої
техніки, що підтверджується копіями
накладних на запчастини, лімітно -
заборними картами, заправними
відомостями.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 Податкового
кодексу України, податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця. Оригінал податкової
накладної видається покупцю, копія
залишається у продавця
товарів/послуг.

Пунктом 201.6 ст. 201 Податкового кодексу
України передбачається, що податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, - податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Колегія суддів зазначає, що позивачем
по справі отримано від його
контрагента належним чином оформлені
податкові накладні по сплаті орендної
плати, яка оплачена позивачем в повному
обсязі грошовими коштами, в тому числі
з урахуванням суми податку на додану
вартість.

В акті перевірки встановлено, що сума
податку на додану вартість, яка була
включена позивачем до складу
податкового кредиту підтверджена
податковими накладними, отриманими
позивачем.

Крім того колегія суддів зазначає, що в
підтвердження включення сум податку на
додану вартість до складу податкового
кредиту позивач надав усі необхідні
документи, оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", зокрема:
документи, що підтверджують факт
отримання товару від іншої особи та
документи, що підтверджують зв'язок
понесених витрат з господарською
діяльністю платника податку.

Отже позивачем додержано встановлений
порядок формування податкового
кредиту за спірними господарськими
операціями. Позивач після одержання
від постачальника належним чином
оформлених податкових накладних
відобразив у податковому обліку
податковий кредит в сумі ПДВ,
сплаченому продавцю у складі ціни
придбання відповідно до вимог ПК
України.

Щодо доводів апеляційної скарги про
відсутність в актах виконаних робіт
даних про зміст і обсяг господарської
операції та одиниці виміру
господарської операції, які не дають
можливість підтвердити зв'язок витрат
із господарською діяльністю платника
податку, колегія суддів зазначає
наступне.

У відповідності до роз'яснень
інформаційного листа від 01.11.2011 року
№1936/11/13-11 Вищого
адміністративного суду України,
документи та інші дані, що спростовують
реальність здійснення господарської
операції, яка відображена в
податкового обліку, повинні
оцінюватися з урахуванням специфіки
кожної господарської операції - умов
перевезення, зберігання товарів, зміст
послуг, що надають тощо.

При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податку у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Надані до суду копії документів
бухгалтерського обліку доказують
наявність фактичного здійснення
вказаних господарських операцій,
здійснення руху активів у позивача,
зміни, що відбулись у його
зобов'язаннях.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 24.02.2014 року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - відповідача.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 ст. 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Нововодолазької
об`єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів України у Харківській
області залишити без задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 24.02.2014р.
по справі № 820/1129/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Зеленський В.В.Судді
П'янова Я.В. Чалий І.С.