Справа № К/9991/31741/11-С
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/31741/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Борисенко І.В.

Шипуліна Т.М.

за участю:

секретаря
Гончар Н.О.

представника позивача
Бромірського О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Приватного
підприємства «Ефф-Систем»

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2011

у справі №2а-7735/10/1070

за позовом Приватного
підприємства «Ефф-Систем»

до Фастівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
«Ефф-Систем» (далі по тексту - позивач,
ПП «Ефф-Систем») звернулося до суду з
позовом до Фастівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області (далі по тексту -
відповідач, Фастівська ОДПІ Київської
області) про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень: №/0 від 11.02.2010,
№/ від 15.04.2010, №/2 від 29.06.2010,
№/3 від 07.09.2010, №000052301/0 від 11.02.2010,
№000052301/1 від 15.04.2010, №000052301/2 від 29.06.2010,
№000052301/3 від 07.09.2010, рішення про
результати розгляду первинних скарг
№2354/10/25-013/3 від 15.04.2010, рішення ДПА в
Київській області №1337/10/25-017/103,104-578 від
23.06.2010 про результати розгляду
повторних скарг, рішення ДПА України
№8728/6/25-0115 від 30 .08.2010 про розгляд скарг.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 10.02.2011 позов
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення №/0 від
11.02.2010, №/1 від 15.04.2010, №/2 від
29.06.2010, №/3 від 07.09.2010, №/0 від
11.02.2010, №/1 від 15.04.2010, №/2 від
29.06.2010 №/3 від 07.09.2010. В решті позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2011
скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове рішення,
яким у задоволенні позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне, порушення
позивачем пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» в частині віднесення до
складу валових витрат 82099,70 грн. плати
за користування факторинговим
фінансуванням, внаслідок чого
відбулося заниження об'єкту
оподаткування податком на прибуток на
20524,00 грн. Податковим
повідомленням-рішенням №/0 від
11.02.2010 позивачу донараховано 29513,80 грн.
податку на прибуток, у тому числі 20524,00
грн. основного зобов'язання і 8989,80 грн.
штрафних (фінансових) санкцій. Висновок
про наявність порушення відповідач
зробив виходячи з того, що сума різниці
між номінальною вартістю боргу, право
вимоги якого уступлено, та сумою,
отриманою при проведенні такої уступки
не відноситься до процентів, тому така
сума не включається до складу валових
витрат продавця при проведенні уступки
згідно з пп. 5.5.1 п. 5.5 ст. 5 зазначеного
Закону. Також, позивачем порушено пп.
5.1.2 п. 5.1 ст. 5; п. 11.38 ст. 11 Закону України
«Про податок на додану вартість»
заниження податкових зобов'язань з ПДВ
на суму 207470,14 грн. за операціями з
виготовлення поліграфічної продукції,
внаслідок чого позивачеві
донараховано зазначену вище суму
основного зобов'язання і суму 103735,00 грн.
штрафних (фінансових) санкцій (ППР
№000052301/0 від 11.02.2010). Позиція податкового
органу вмотивована тим, що позивач не
внесений до Державного реєстру України
видавців, виготовлювачів і
розповсюджувачів видавничої продукції
відповідно до вимог закону, - а, відтак,
не звільнений від оподаткування ПДВ по
операціях з поставки (передплати)
періодичних видань друкованих засобів
масової інформації та книжок.

Стосовно порушення пп. 5.5.1 п. 5.5 ст.
5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» колегія судів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, оскільки відповідно до ст.
1077 Цивільного кодексу України (далі по
тексту - ЦК України) за договором
факторингу (фінансування під
відступлення права грошової вимоги)
одна сторона (фактор) передає або
зобов'язується передати грошові кошти
в розпорядження другої сторони
(клієнта) за плату, а клієнт відступає
або зобов'язується відступити
факторові своє право грошової вимоги
до третьої особи (боржника) (частина
перша). Статтею 1079 ЦК України
встановлено, що сторонами у договорі
факторингу є фактор і клієнт (частина
перша). Клієнтом у договорі факторингу
може бути фізична або юридична особа,
яка є суб'єктом підприємницької
діяльності (частина друга).Фактором
може бути банк або фінансова установа,
а також фізична особа - суб'єкт
підприємницької діяльності, яка
відповідно до закону має право
здійснювати факторингові операції
(частина третя).

Згідно зі ст. 350 Господарського кодексу
України (далі по тексту - ГК України)
придбання банком права вимоги у
грошовій формі з поставки товарів або
надання послуг з прийняттям ризику
виконання такої вимоги та прийом
платежів (факторинг) є банківською
операцією, що здійснюється на
комісійних засадах на договірній
основі (частина перша). За договором
факторингу банк бере на себе
зобов'язання передати за плату кошти в
розпорядження клієнта, а клієнт бере на
себе зобов'язання відступити банкові
грошову вимогу до третьої особи, що
випливає з відносин клієнта з цією
третьою особою (частина друга).
Факторингові операції банків можуть
супроводжуватися наданням клієнтам
додаткових консультаційних та
інформаційних послуг (частина третя).
Договір факторингу є дійсним незалежно
від угоди між клієнтом та його
боржником про заборону або обмеження
передавання грошової вимоги (частина
четверта). Загальні умови та порядок
здійснення факторингових операцій
визначаються Цивільним кодексом
України, цим Кодексом, законом про
банки і банківську діяльність, іншими
законами, а також нормативно-правовими
актами Національного банку України
(частина п'ята).

Таким чином, за договором факторингу
між фактором та клієнтом, у даному
випадку банком та товариством
(постачальником товарів) виникає
зобов'язання, за яким фактор купує у
клієнта право вимоги останнього у
відношенні до його контрагентів
(боржників) за договорами зі сплати
заборгованості за поставлені товари. В
свою чергу, відносини між фактором та
клієнтом носять оплатний характер.
Фактор відповідно до умов договору
отримує винагороду за послуги з
фінансування діяльності клієнта.

Разом з тим відповідно до ст. 4 Закону
України «Про фінансові послуги та
державне регулювання ринків
фінансових послуг» від 12.07.2001 №2664-III
факторинг вважається фінансовою
послугою.

Підпунктом 1.11.1 п. 1.11 ст. 1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.12.1994 №334/94-ВР (в
редакції Закону України від 22.05.1997
№283/97-ВР, з наступними змінами та
доповненнями) визначено, що фінансовий
кредит - кошти, які надаються
банком-резидентом або нерезидентом,
кваліфікованим як банківська установа
згідно із законодавством країни
перебування нерезидента, або
резидентами і нерезидентами, які мають
статус небанківських фінансових
установ, згідно з відповідним
законодавством, а також іноземними
урядами або його офіційними
агентствами чи міжнародними
фінансовими організаціями та іншими
кредиторами-нерезидентами у позику
юридичній або фізичній особі на
визначений строк, для цільового
використання та під процент.

Отже, факторингова операція, в
розумінні Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
не є операцією з надання фінансового
кредиту, однак вона має ознаки операцій
з борговими вимогами та зобов'язаннями.

Особливості оподаткування
операцій з борговими вимогами та
зобов'язаннями визначені в п. 7.9 ст. 7
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств». Проте
зазначеним пунктом не врегульовано
питання щодо оподаткування коштів, що
передаються фактором клієнту та
коштів, що сплачуються боржником в
погашення заборгованості в межах
операцій факторингу. Відповідна
позиція висловлена Державною
податковою адміністрацією України в
листі від 23.04.2007 №8217/7/22-3017 «Щодо
оподаткування факторингових
операцій».

Щодо порушення позивачем пп. 5.1.2 п.
5.1 ст. 5, п. 11.38 ст. 11 Закону України «Про
податок на додану вартість», то судом
зазначено наступне.

Згідно пп. 5.1.2 п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР (зі змінами
та доповненнями), новою редакцією цього
пункту передбачено звільнення від
обкладання ПДВ операцій з поставки
(передплати) періодичних видань
друкованих засобів масової інформації
та книжок, учнівських зошитів,
підручників та навчальних посібників
українського виробництва, словників
українсько-іноземної або
іноземно-української мови; доставки
таких періодичних видань друкованих
засобів масової інформації на митній
території України. Зазначена пільга не
поширюється на операції з поставки
(передплати) видань еротичного
характеру, а також словників іноземної
мови.

При цьому термін «поставка»,
використаний у зазначеному підпункті,
поширюється на операції з реалізації
(розповсюдження) зазначеної друкованої
продукції як її виробниками
(видавництвами, видавничими
організаціями, підприємствами
поліграфії), так і не виробниками,
оскільки нормами пп. 5.1.2 п. 5.1 ст. 5 Закону
України «Про податок на додану
вартість» не передбачено обмежень для
підприємств-постачальників, які можуть
їх використовувати.

Відповідно до п. 11.38 ст. 11 цього Закону,
норма цього пункту є чинною. Тобто
відповідно до зазначеного пункту
тимчасово до 01.01.2009 звільняються від
оподаткування операції з виконання
робіт та поставки послуг у видавничій
діяльності, діяльності з виготовлення
та розповсюдження видавництвами,
видавничими організаціями,
підприємствами поліграфії,
розповсюджувачами книжкової
продукції, виробленої в Україні,
операції з виробництва та/або поставки
паперу і картону, вироблених в Україні
для виготовлення книжкової продукції,
а також операції з поставки книжкової
продукції, виробленої в Україні, крім
послуг щодо реклами, розміщення
матеріалів рекламного та еротичного
характеру і видань рекламного та
еротичного характеру.

Суд першої інстанцій дійшов вірного
висновку, що вищенаведені норми Закону
України «Про податок на додану
вартість» не містять обмежень для
застосування пільг стосовно осіб, що не
зареєстровані як суб'єкти видавничої
справи.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Отже, постанова Київського окружного
адміністративного суду від 10.02.2011
прийнята відповідно до вимог чинного
законодавства і скасована постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2011
помилково.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалене
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За вказаних обставин, колегія суддів
дійшла висновку про скасування
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2011 та
залишення в силі постанови Київського
окружного адміністративного суду від
10.02.2011.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 221, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Ефф-Систем»
задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 12.05.2011
скасувати та залишити в силі постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 10.02.2011.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)І.В. Борисенко (підпис)Т.М.
Шипуліна