Справа № 810/1855/14
Суддя: Лиска І.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 року 810/1855/14

приміщення суду за адресою: м. Київ, бул.
Лесі Українки, 26,

час прийняття постанови : 12 год.55
хв.

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Лиска І.Г.

при секретарі:
Васковець М.С.

за участю представників сторін,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Приватного акціонерного
товариства "Племінний завод
"Агро-Регіон" до Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернулось
Приватне акціонерне товариство
"Племінний завод "Агро-Регіон" з позовом
до Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області, в якому просить: визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
13.11.2013року № та №.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, в період з 25.10.2013р. по 28.10.2013
року посадовими особами
Бориспільської ОДПІ було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ПрАТ «Племінний завод
«Агро-Регіон» з питань дотримання
вимог податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Ферко» () за період листопад -
грудень 2012р., січень, лютий, квітень,
травень 2013р. За наслідками проведення
вказаної перевірки посадовими особами
Бориспільської ОДПІ був складений Акт
№210/22-1/32054570 від 28.10.2013 р. (далі - Акт
перевірки).

Не погоджуючись з зазначеним вище
Актом перевірки, позивачем до
Бориспільської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Київській
області 06.11.2013р. було направлене
Заперечення на Акт перевірки
№210/22-1/32054570 від 28.10.2013 р. про результати
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ПрАТ
«Племінний завод «Агро-Регіон» () з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Ферко» () за період листопад -
грудень 2012р., січень, лютий, квітень,
травень 2013р., відповідь на які позивач
не отримав.

13.11.2013р. посадовими особами
Бориспільської ОДПІ на підставі
зазначеного Акту перевірки були
виписані наступні податкові
повідомлення - рішення:

- від 13.11.2013р. №, згідно якого
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем: «податок на
додану вартість із вироблених і
Україні товарів (робіт, послуг) за
основним платежем на суму - 642336,43 грн.,
за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) на суму - 321168,22 грн.;

- від 13.11.2013р. №, згідно якого
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі всього на суму 258376
грн., у тому числі за лютий 2013р. - 252969
грн., квітень 2013р. - 3407 грн., травень 2013р. -
2000 грн..

22.11.2013 року позивачем було подано
скаргу до Головного управління
Міндоходів у Київській області, в якій
зазначалося, що позивач в повному
обсязі не погоджується з податковими
повідомленнями - рішеннями
Бориспільської ОДПІ Київської області
ДПС від 13.11.2013р. № та №.

Рішенням Головного управління
Міндоходів у Київській області «Про
результати розгляду скарги» від
24.01.2014р. №177/10/10-36-10-01-206/992 було
залишено без змін податкові
повідомлення - рішення від 13.11.2013р.
№ та № Бориспільської ОДПІ,
а скаргу ПрАТ «Племінний завод
«Агро-Регіон» - без задоволення.

Позивач не погоджується з висновками
Акту перевірки, вважає оскаржувані
повідомлення рішення незаконними та
таким, що підлягають скасуванню в
повному обсязі.

Відповідачем позов не визнано,
заперечення надано суду в письмовій
формі. За поясненнями відповідача,
позивачем безпідставно віднесено до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість по господарським
операціям з ТОВ «Ферко» з підстав її
безтоварності, нікчемності.

Таким чином, на думку відповідача,
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення прийняті ним з урахуванням
вимог чинного законодавства, оскільки
відповідач діяв у межах повноважень,
наданих йому законами України та
підзаконними нормативно-правовими
актами.

У судовому засіданні представники
позивача Клімушев Є.В. позовні вимоги
підтримав у повному обсязі, підтвердив
обставини, викладені у позовній заяві,
просив суд позов задовольнити, від
відшкодування судових витрат
відмовився.

У судовому засіданні представник
відповідача Макаренко С.В. позов не
визнав, просив відмовити в його
задоволенні з підстав, зазначених у
письмових запереченнях на позов,
пояснив, що позовні вимоги є
безпідставними, а оскаржувані
податкові повідомлення - рішення є
такими, що прийняті у відповідності до
вимог чинного законодавства.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті,
вислухавши представників сторін, суд
вважає, що позов підлягає задоволенню
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи, в
період з 25.10.2013р. по 28.10.2013 року
посадовими особами Бориспільської ОДШ
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ПрАТ
«Племінний завод «Агро-Регіон» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Ферко» () за період
листопад - грудень 2012р., січень, лютий,
квітень, травень 2013р.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

п. 185.1 ст.185, п. 188.1 ст.188, п.187.1 ст.187, п.198.1,
п.198.2, п.198.6 ст.198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010р. №2755- VI зі змінами та
доповненнями, в результаті чого
позивачем безпідставно віднесено до
складу податкового кредиту ПДВ в сумі
900712,66 грн., в тому числі: листопад 2012р. -
84640,36 грн., грудень 2012р., - 269924,47 грн.,
січень 2013р. - 287771,60 грн., лютий 2013р. - 252969,30
грн., квітень 2013р. - 3406,93 грн., травень
2013р. - 2000 грн.

За наслідками проведення вказаної
перевірки посадовими особами
Бориспільської ОДПІ був складений Акт
№210/22-1/32054570 від 28.10.2013 р. «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки
Приватного акціонерного товариства
«Племінний завод «Агро-Регіон» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «Ферко» за період листопад -
грудень 2012 року, січень, лютий, квітень,
травень 2013 року»

Не погоджуючись з зазначеним вище
Актом перевірки, позивачем до
Бориспільської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Київській
області 06.11.2013р. було направлене
Заперечення на Акт перевірки
№210/22-1/32054570 від 28.10.2013 р. про результати
проведення документальної
позапланової невиїзної перевірки ПрАТ
«Племінний завод «Агро-Регіон» () з питань дотримання вимог
податкового законодавства по
взаємовідносинах з ТОВ «Ферко» () за період листопад -
грудень 2012р., січень, лютий, квітень,
травень 2013р., відповідь на які позивач
не отримав.

13.11.2013р. посадовими особами
Бориспільської ОДПІ на підставі
зазначеного Акту перевірки були
прийняті податкові повідомлення -
рішення: - від 13.11.2013р. №, згідно
якого позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем:
«податок на додану вартість із
вироблених і Україні товарів (робіт,
послуг)» за основним платежем на суму -
642336,43 грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) на суму - 321168,22 грн.;
- від 13.11.2013р. №, згідно якого
позивачу зменшено розмір від'ємного
значення суми податку на додану
вартість у розмірі всього на суму 258376
грн., у тому числі за лютий 2013р. - 252969
грн., квітень 2013р. - 3407 грн., травень 2013р. -
2000 грн..

22.11.2013 року позивачем було подано
скаргу до Головного управління
Міндоходів у Київській області,
Рішенням Головного управління
Міндоходів у Київській області «Про
результати розгляду скарги» від
24.01.2014р. №177/10/10-36-10-01-206/992 було залишено
без змін податкові повідомлення -
рішення від 13.11.2013р. № та №
Бориспільської ОДПІ, а скаргу ПрАТ
«Племінний завод «Агро-Регіон» - без
задоволення.

Позивач, не погодившись з
вищевказаними податковими
повідомленнями-рішеннями звернувся до
суду з даним позовом, в якому просив суд
їх скасувати, що і є предметом даного
позову.

Надаючи правової оцінки відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступних обставин.

Щодо обґрунтування встановленого
порушення позивачем по
взаємовідносинах з ТОВ "Ферко",
відповідач вказав в Акті перевірки, що
в ході перевірки було використано Акт
перевірки від 13.09.2013р. №950/22.8-15/31681342 «Про
результати документальної
позапланової перевірки ТОВ «Ферко» з
питань дотримання податкового
законодавства при взаємовідносинах з
ТОВ «Вернон Шиппінг» та TOB «К-В-С» за
період 2012 - 2013р.; Акт перевірки від 30.05.2013
року №1624/22-30/31681342 «Про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «Ферко» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаємовідносинах з ПП
«Атрія Стар» та ТОВ «Афродіта Фінанс»
за період лютий 2013 року», Акт від 13.09.2013
року №952/22-01/31681342 , які надійшли з ДПІ у
Шевченківському районі ГУ Міндоходів
у м. Києві.

На підставі аналізу вказаних актів
перевірок відповідач прийшов до
висновку, що господарські відносини,
що мали місце між ПрАТ «Племінний завод
«Агро-Регіон» та ТОВ «Ферко» не мали
реального характеру, у зв'язку з чим,
перевіряючими зроблено висновок про
нікчемність угод, укладених між
позивачем та ТОВ «Ферко» та відповідно
про безпідставне віднесення до складу
податкового кредиту ПДВ в сумі 900712,66
грн.

З огляду на те, що відповідач
донарахував податкові зобов'язання
виходячи з висновку про відсутність
реальності правочину, укладеного між
ПрАТ «Племінний завод «Агро-Регіон» та
ТОВ «Ферко», судом досліджено дане
питання та встановлено наступне.

Взаємовідносини ТОВ «Ферко» з
позивачем , в період, за який
проводилась звірка, регламентувались
укладеним Договором про надання послуг
№ 26/11/2012-У від 26.11.2012 року.

Відповідно до умов договору, ТОВ
«Ферко» (Виконавець) зобов'язується за
плату та за рахунок ПрАТ «Племінний
завод «Агро-Регіон» (Замовник)
організувати виконання транспортних
послуг, пов'язаних з перевезенням
вантажу залізничним або автомобільним
транспортом.

На поставлені автопослуги ТОВ «Ферко"
підприємству ПАТ „Племінний завод
„Агро - Регіон були видані податкові
накладні, рахунки - фактури, додатки до
актів виконаних робіт.

Видані податкові накладні відображені
у реєстрах отриманих податкових
накладних Отримані послуги оплачені. В
бухгалтерському обліку підприємства
операції по взаєморозрахунках з
ТОВ"Ферко" відображені наступним чином:
Дт84 Кт631 -4503563,30грн. - вартість придбаних
послуг; Д64 Кт 631 -900712,66грн. - податок на
додану вартість Дт 631 Кт 311 - 5528540,50грн. -
оплата послуг Дт 311 Кт631 - 124263, 20 грн. -
повернення коштів.

Під час перевірки на підтвердження
реальності господарських відносин за
вказаним вище Договором №26/11/2012-У,
підприємством перевіряючим посадовим
особам Бориспільської ОДПІ було надано
документи по взаєморозрахунках з ТОВ
«Ферко» по наступним періодам:
листопад, грудень 2012р. та січень, лютий,
квітень, травень 2013р., а саме (копії
документів завірені печаткою
підприємства): Договір №26/11/2012-У про
надання послуг; копії рахунків фактур
на оплату послуг; перелік актів
виконаних робіт, додатки до актів
виконаних робіт ; копії податкових
накладних; банківські документи, що
підтверджують факт оплати послуг.

На підтвердження факту виконання
робіт по зазначеним вище договорам
позивач надав суду: Договір №26/11/2012-У
про надання послуг від 26.11.2012 року;
копії рахунків фактур на оплату послуг;
Акти надання послуг , додатки до актів
виконаних робіт в яких зазначено: дата;
культура яка перевозилась, № авто, №
причепа, № ТТН, маршрут, кількість
завантажених та розвантажених мішків,
вартість товарів; додатки до актів
виконаних робіт в яких зазначено дата
перевезення товарів, вид товару, №
авто, № причепа, № ТТН, пункт
призначення, яку кількість товарів
завантажено, яку кількість товарів
розвантажено, ціна за 1т. з ПДВ, загальна
сума з ПДВ; копії податкових накладних:
№161 від 26.11.2012 року на загальну суму
124263, 20 грн, в тому числі ПДВ - 20710, 53 грн. ;
№172 від 27.11.2012 року на загальну суму 383579
грн. в тому числі ПДВ - 63929, 83 грн.;№7 від
03.12.2012 року на загальну суму 180180грн, в
тому числі ПДВ 30030грн,; №15 від 04.12.2012
року на загальну сум 358711, 50 грн., в тому
числі ПДВ - 59785, 25 грн.; №95 від 14.12.2012 року
на загальну суму 120869грн, в тому числі
ПДВ -20144, 83 грн.; №96 від 14.12.2012 року на
загальну суму 15631, 20 грн., в тому числі
ПДВ - 2605, 20 грн.; №97 від 17.12.2012 року на
загальну сум 74124грн, в тому числі ПДВ -
12354грн; №101 від 18.12.2012 року на загальну
суму 200382 грн., в тому числі ПДВ - 33397 грн.,
№147 від 24.12.2012 року на загальну сум 189006
грн., в тому числі ПДВ - 31501 грн; №145 від
24.12.2012 року на загальну суму 204904, 40 грн.,
в тому числі ПДВ - 34150, 73 грн; №173 від
26.12.2012 року на загальну суму 52047, 20 грн.,
в тому числі ПДВ - 8674, 53 грн.; №64 від
10.12.2012 року на загальну суму 230272 грн., в
томі числі ПДВ - 38378, 67 грн. , №7 від 08.01.2013
року на загальну суму 103258 грн. , в тому
числі ПДВ 17209, 67грн., №8 від 08.01.2013 року
на загальну сум 252667, 60 грн. , в тому
числі ПДВ - 42111, 27 грн, №34 від 15.01.2013 року
на загальну суму 390932 грн., в тому числі
ПДВ - 65155, 33 грн, №94 від 23.01.2013 року на
загальну суму 267841, 80 грн., в тому числі
ПДВ - 44640, 30 грн., №95 від 23.01.2013 року на
загальну суму 245470, 80 грн., в тому числі
ПДВ - 40911, 80 грн., №128 від 29.01.2013 року на
загальну сум 466459, 60 грн., в тому числі
ПДВ - 77743, 27 грн., податкова накладна №48
від 08.02.2013 року на загальну суму
203748грн, в тому числі ПДВ - 33958 грн; №49 від
08.02.2013 року на загальну суму 151336, 80 грн.,
в тому числі ПДВ - 25222, 80 грн, №77 від
13.02.2013 року на загальну суму 730816, 40 грн.,
в тому числі ПДВ - 121802, 73 грн.; №151 від
20.02.2013 року на загальну суму 220782, 40 грн.,
в тому числі ПДВ - 36797, 07 грн., №150 від
20.02.2013 року на загальну суму 211132грн., в
тому числі ПДВ- 35188, 57 грн., №139 від 16.04.2013
року на загальну суму 20441, 60 грн. в тому
числі ПДВ - 3406, 93 грн. , №34 від 13.05.2013 року
на загальну суму 12000 грн., в тому числі
ПДВ - 2000 грн.

Копії зазначених первинних
бухгалтерських документів, які
підтверджують реальність зазначених
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом, які були
досліджені і податковим органом при
проведенні перевірки, наявні в
матеріалах справи.

Згідно первинних бухгалтерських
документів та зазначених податкових
накладних позивачем включено
відповідні суми до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість за
відповідні періоди, що відображено у
податкових деклараціях та сформовано
бюджетне відшкодування.

Відповідно до частини 1 статті 626
Цивільного кодексу України, договором
є домовленість двох або більше сторін,
спрямована на встановлення, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Частиною 1 статті 627 Цивільного Кодексу
передбачено, що відповідно до статті 6
цього Кодексу сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору з
урахуванням вимог цього Кодексу, інших
актів цивільного законодавства,
звичаїв ділового обороту, вимог
розумності та справедливості.

Зазначене положення відображає один з
найважливіших принципів договірного
регулювання суспільних відносин -
принцип свободи договору.

У відповідності до приписів статті 638
Цивільного кодексу України, договір є
укладеним, якщо сторони в належній
формі досягли згоди з усіх істотних
умов договору.

За визначенням, наведеним у статті 1
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
від 19 серпня 1999 року № 996-XIV,
бухгалтерським обліком є процес
виявлення, вимірювання, реєстрації,
накопичення, узагальнення, зберігання
та передачі інформації про діяльність
підприємства зовнішнім та внутрішнім
користувачам для прийняття рішень.

У відповідності до частини 2 статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
України", фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні",
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Згідно з пунктом 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року N 88, та
зареєстрованого у Міністерстві
юстиції України 5 червня 1995 року за №
168/704, первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Суд звертає увагу на те, що статтею 204
Цивільного кодексу України закріплена
презумпція правомірності правочину,
згідно якої правочин є правомірним,
якщо його недійсність прямо не
встановлена законом або якщо він не
визнаний судом недійсним.

Крім того, суд виходить із презумпції
сумлінності платників податків та
інших учасників правовідносин в
економічній сфері, відповідно до
змісту якої презумується, що дії
платника податків, які мають своїм
результатом одержання певної
податкової вигоди економічно
виправдані, а відомості, що містяться в
його первинних бухгалтерських
документах та податковій звітності є
достовірними, якщо інше не доказано у
встановленому законодавством порядку
належними та допустимими доказами.

Враховуючи вищезазначені обставини
суд дійшов висновку, що укладений
позивачем та ТОВ «Ферко» правочин
відповідає вимогам чинного
законодавства України, має своїм
наслідком зміну у майновому стані
учасників правочину, є економічно
виправданим, а факт господарських
зобов'язань сторін підтверджується
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.

Щодо правового врегулювання
відносин визначення платником
податкового кредиту з податку на
додану вартість та зменшення суми
бюджетного відшкодування, суд зазначає
наступне.

Поняття платників податку на додану
вартість, об'єктів, бази та ставки
оподаткування, переліку
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування,
внесення та відшкодування податку на
додану вартість регламентується
розділом V Податкового кодексу України
.

Відповідно до підпункту 14.1.181. пункту
14.1. статті 4 Податкового кодексу
України, податковий кредит - сума, на
яку платник податку на додану вартість
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно розділу V
цього Кодексу.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185
Податкового кодексу України, об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; ввезення товарів на митну
територію України; вивезення товарів
за межі митної території України;
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

З метою оподаткування цим податком до
операцій з ввезення товарів на митну
територію України та вивезення товарів
за межі митної території України
прирівнюється поміщення товарів у
будь-який митний режим, визначений
Митним кодексом України.

Згідно з пунктом 188.1 статті 188
Податкового кодексу України, база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Порядок формування податкового
кредиту, підстави його виникнення та
порядок визначення сум податку на
додану вартість, що підлягають
відшкодуванню з Державного бюджету
України, встановлено статтею 198
Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 198.2 статті 198
Податкового кодексу України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше;

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з пунктом 198.3 статті 198
Податкового кодексу України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198
Податкового кодексу України, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Пунктом 200.1 статті 200 Податкового
кодексу України передбачено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При цьому, при позитивному значенні
суми, розрахованої згідно з пунктом 200.1
цієї статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом, а при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (пункти
200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу
України).

За приписами пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються, зокрема, в окремих
рядках місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку.

Згідно з пунктом 201.4 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Відповідно до пункту 201.6 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця. Органи державної
податкової служби за даними реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, наданих в електронному
вигляді, повідомляють платника податку
про наявність у такому реєстрі
розбіжностей з даними контрагентів.
При цьому платник податку протягом 10
днів після отримання такого
повідомлення має право уточнити
податкові зобов'язання без
застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з пунктом 201.10 статті 201
Податкового кодексу України, податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України від 16.07.1999 № 996-XIV "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", податкова
звітність ґрунтується на даних
бухгалтерського обліку, що ведеться
підприємством.

Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, що містять відомості про
господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Позивачем надано суду всі первинні
документи, які підтверджують факт
здійснення господарських операцій
щодо отримання робіт. При цьому, суд
звертає увагу на те, що податковий
орган в Акті перевірки не ставив під
сумнів достовірність даних, які
містять вказані вище первинні
бухгалтерські документи, а також не
зазначав про невідповідність
первинних бухгалтерських документів
вимогам чинного податкового
законодавства, зокрема, відсутності у
них обов'язкових реквізитів.

Надані представниками позивача докази,
у сукупності з доказами, приєднаними до
матеріалів справи свідчать про
дійсність господарських операцій між
позивачем та ТОВ «Ферко».

З огляду на зазначене, беручи до уваги
достатній і взаємний зв'язок доказів у
їх сукупності, висновок податкового
органу про відсутність реальності
правочинів, укладених між позивачем та
ТОВ «Ферко» , суд вважає безпідставним
та таким, що ґрунтується виключно на
припущеннях посадових осіб
податкового органу.

Таким чином, на момент укладання
правочину та його виконання позивачем
та його контрагентом ТОВ «Ферко», було
дотримано усіх вимог чинного
законодавства.

Слід відмітити, що податковий облік
формують не самі по собі цивільні
правочини, а саме господарські
операції, тобто фактичний рух активів
та/або зміни власного капіталу чи
зобов'язань платника податку. Тобто,
факт вчинення певних господарських
операцій, та правомірність подальшого
відображення (проведення) їх у
бухгалтерському та податковому обліку,
можливо досліджувати лише на підставі
вивчення та дослідження первинних
документів платника податків,
наявність та законність складення
яких, як фактично, так і юридично, буде
підтвердженням здійснення таких
операцій.

Із системного аналізу положень
Податкового кодексу України,
вбачається висновок, що право на
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість виникає у
платника податків за наявності
сукупності таких елементів: наявності
у сторін спеціальної податкової
правосуб'єктності (особа, що видає
податкову накладну, повинна бути
зареєстрованою як платник ПДВ);
фактичного (реального) здійснення
оподатковуваних операцій
постачальником на користь покупця;
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між операцією з придбання
товарів чи послуг та потребою
використання в господарській
діяльності; документального
підтвердження факту здійснення
господарської операції сукупністю
належним чином складених (оформлених)
первинних та інших документів (у т.ч.
платіжних), які зазвичай супроводжують
операції певного виду та підтверджують
їх фактичне виконання; наявності у
покупця належним чином складеної
податкової накладної (має усі
обов'язкові реквізити).

В матеріалах справи наявні належним
чином засвідчені копії первинних
бухгалтерських документів, які дають
змогу вважати про реальність
здійснення господарської діяльності
позивача та його контрагента.

Відтак, у ході судового розгляду справи
позивачем спростовано висновки
відповідача щодо відсутності реальних
операцій, шляхом надання належних та
допустимих доказів, які підтверджують
факт здійснення господарських
операцій за вказаними договорами.

Згідно первинних бухгалтерських
документів та податкових накладних
позивачем включено відповідні суми до
складу податкового кредиту з податку
на додану вартість за відповідні
періоди, що відображено у податкових
деклараціях.

Крім того, зі змісту Акта перевірки,
слідує, що договір, укладений позивачем
з ТОВ «Ферко» за результатами
господарських операцій, по яким
позивачем було сформовано податковий
кредит та сформовано бюджетне
відшкодування - відповідач вважає
такими, що укладено без мети настання
реальних наслідків, протиправними та
нікчемними.

За умов відсутності доказів чи
вказівки на такі докази вчинення
позивачем правопорушення у сфері саме
податкових правовідносин,
застосування санкцій податкового
законодавства у вигляді донарахування
податкових зобов'язань та штрафу є
безпідставним та необґрунтованим.

Відповідно до частини 4 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України, обставини, які за законом
повинні бути підтверджені певними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частиною 1 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що належними є докази, які
містять інформацію щодо предмету
доказування. Суд не бере до розгляду
докази, які не стосуються предмету
доказування.

Предметом доказування є обставини,
якими обґрунтовуються позовні вимоги
чи заперечення або які мають інше
значення для вирішення справи та які
належить встановити при ухваленні
судового рішення у справі (частина 1
статті 138 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Необхідно зазначити, що в даній
адміністративній справі, відповідачем,
який стверджує про фактичне
невиконання договору, повинно бути
надано належні докази на підтвердження
неможливості виконання сторонами умов
договору, недостовірності інформації,
відображеної у первинних документах
бухгалтерського обліку.

Разом з тим, позиція відповідача
ґрунтуються лише на безпідставних
твердженнях та припущеннях, що договір,
укладений позивачем з контрагентом -
ТОВ «Ферко» за результатами
господарських операцій по яким
позивачем було сформовано податковий
кредит та бюджетне відшкодування з
ПДВ відповідач вважає такими, що
укладено без мети настання реальних
наслідків, протиправним та нікчемним.

Причому зазначені припущення
відповідача не підтверджені чинними
рішеннями суду.

В обґрунтування зазначеного
відповідач посилається на Акти іншого
податкового органу, який не мають
жодного відношення до предмету
перевірки позивача.

Відсутні жодні посилання на вироки
суду, якими було б встановлено, що
контрагент позивача був
зареєстрований в державних органах
влади з метою прикриття незаконної
діяльності, а не з метою здійснення
господарської діяльності,
передбаченої чинним законодавством
України, що товари (роботи, послуги) від
вказаного контрагента іншим особам
фактично не передавались, а документи
фінансово-господарської діяльності
складались не уповноваженими на те
особами.

Окремо суд зауважує, що відповідачем
право позивача на формування
податкового кредиту поставлено в
залежність від добросовісності
контрагентів його контрагента (по
ланцюгу постачання), що суперечить
приписам податкового законодавства.
Так, якщо такий контрагент не виконав
своїх зобов'язань по належному
формуванню первинних документів для
підтвердження господарських операцій,
то це може тягнути відповідальність та
негативні наслідки саме щодо дій цих
осіб. Зазначена обставина не є
підставою для донарахування сум
податкового зобов'язання позивачеві.
На переконання суду, своїми рішеннями
відповідачем встановлено для позивача
додаткові обмеження, що не відповідає
повноваженням відповідача,
передбаченим Податковим кодексом
України та суперечить вимогам статті 19
Конституції України. Тобто, фактично
позивачу у вину поставлено
неправомірну господарську діяльність
його контрагента.

Судом, також враховано при розв'язанні
відповідних спорів принцип офіційного
з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідно до вказаної норми
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Судом було запропоновано
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

При розгляді даної справи належних та
допустимих доказів, які б могли
свідчити про недобросовісність
позивача як платника податків або про
наявність обставин, що виключають
обґрунтованість заявленої позивачем
податкової вигоди та доказів того, що
безпосередній контрагент позивача не
здійснює господарську діяльність,
правочини укладені без мети настання
реальних результатів, відповідачем
суду не надано.

В силу пункту 1 частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім розгляду
справ про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

Виходячи з вищевикладеного, суд дійшов
висновку, що відповідачем всупереч
нормам чинного законодавства прийнято
оскаржувані позивачем податкові
повідомлення-рішення, оскільки судом
встановлено правомірність формування
податкового кредиту, виходячи з
реальності укладених правочинів, а,
отже, доводи відповідача про заниження
податку на подану вартість і
нарахування за такі порушення штрафних
санкції є необґрунтованими.

У зв'язку з наведеним, суд дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є обґрунтованими та
такими, що відповідають нормам чинного
законодавства України та є підставами
для скасування податкових
повідомлень-рішень, а тому,
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір. Доказів
понесення інших судових витрат позивач
суду не надав. Від відшкодування
судових витрат представник позивача
відмовився.

Таким чином, судові витрати стягненню з
державного бюджету на користь позивача
не підлягають.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов Приватного
акціонерного товариства "Племінний
завод "Агро-Регіон" до Бориспільської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень -
задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення - рішення
Бориспільської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області від 13.11.2013року № та
№.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Лиска І.Г.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 04 квітня 2014 р.