Справа № 369/12086/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Дубас Т.В.
Суддя-доповідач: Степанюк А.Г.
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка
В.В., Шурка О.І.

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 26
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Білогородської сільської ради
Києво-Святошинського району Київської
області про визнання дій
протиправними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року ОСОБА_2 (далі - Позивач,
ОСОБА_2) звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області з адміністративним
позовом до Білогородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області (далі - Відповідач,
Білогородська сільська рада) про:
визнання протиправними дій
Відповідача щодо прийняття рішення 26
сесії 6-го скликання Білогородської
сільської ради про залишення без
задоволення при повторному розгляді
клопотання Позивача про передачу у
власність земельної ділянки
орієнтовною площею 0,25 га від 17.1.2013 року
№ 404/14, розташованої в межах села
Білогородка Києво-Святошинського
району Київської області, для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд (присадибна ділянка)
(далі - Клопотання); скасування рішення
26 сесії 6-го скликання Білогородської
сільської ради про залишення без
задоволення Клопотання; зобов'язання
Відповідача винести на пленарне
засідання сесії та повторно розглянути
Клопотання без погодження з Позивачем;
зобов'язання надати дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність у
місячний термін з моменту набрання
рішенням суду законної сили та
прийняти належне рішення у
відповідності до чинного
законодавства України.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
26.12.2013 року у задоволені позову
відмовлено повністю. При цьому суд
першої інстанції виходив з того, що
Відповідачем було здійснено всі
необхідні дії, спрямовані на виконання
рішення Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
09.08.2013 року, тобто звернення Позивача
було повторно розглянуто, за
результатами його розгляду прийнято
вмотивоване рішення від 17.10.2013 року, а
тому підстави для скасування
останнього відсутні.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нове
рішення, яким позовні вимоги
задовольнити повністю. При цьому
посилається на невірне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення питання. У
своїй скарзі звертає увагу на те, що у
клопотанні ним було зазначено всі
необхідні дані, додано графічні
матеріали, а також наведено достатнє
обґрунтування наявності у Позивача
права на безоплатне отримання у
власність земельної ділянки без його
погодження.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
судового розгляду справи, у судове
засідання не прибули, а тому справа
розглядалася в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_2, реалізуючи своє
право, передбачене приписами ст. 118
Земельного кодексу України, 19.04.2013 року
звернувся до Білогородської сільської
ради з клопотанням про безоплатну
передачу йому у власність земельної
ділянки із земель комунальної
власності для будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд у
розмірі не більше 0,25 га та просив
визначити місце розташування
відповідної земельної ділянки без
погодження з Позивачем. Крім того,
останнім додано до клопотання графічні
матеріали, в яких окреслено межі села
Білогородки та зазначено орієнтовну
точку у центрі даного населеного
пункту.

За результатами розгляду Клопотання
Відповідачем було прийнято рішення від
29.05.2013 року № 351/36, яким звернення
Позивача залишено без задоволення
(далі - Рішення № 351/36).

Вважаючи Рішення № 351/36 протиправним,
ОСОБА_2 звернувся до
Києво-Святошинського районного суду
Київської області із позовом про
визнання дій щодо прийняття даного
рішення протиправними, скасування
Рішення № 351/36 та зобов'язання
Відповідача винести на засідання
чергової сесії Білогородської
сільської ради та розглянути подане
19.04.2013 року Позивачем клопотання.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від
09.08.2013 року позов задоволено повністю.
При цьому суд виходив з того, що у
відповідності до приписів ч. 7 ст. 118 ЗК
України Рішення № 351/36 не було належним
чином вмотивовано Відповідачем.

У зв'язку з прийняттям постанови від
09.08.2013 року, Білогородська сільська
рада повторно розглянула звернення
ОСОБА_2 про виділення земельної ділянки
у власність та прийняла рішення від
17.10.2013 року № 404/14 про залишення
звернення без задоволення (далі -
Рішення № 404/14). Дане рішення було
вмотивоване порушенням положень ч. 7 ст.
118 ЗК України, а саме невідповідністю
місця розташування об'єкта.

На підставі встановлених вище
обставин, виходячи з системного
аналізу приписів ст. 81, 116, 118, 122
Земельного кодексу України, ст. 26
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні», суд першої
інстанції дійшов висновку про
правомірність прийнятого Відповідачем
Рішення № 404/14, оскільки останнє
прийнято з відповідним посиланням на
норму чинного законодавства, яка
містить положення щодо
невідповідності місця розташування
об'єкта, а тому вимоги Позивача про
скасування згаданого рішення, а також
інші позовні вимоги є безпідставними.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Згідно п. «б» ч. 1 ст. 81 ЗК України
громадяни України набувають права
власності на земельні ділянки на
підставі безоплатної передачі із
земель державної і комунальної
власності.

Відповідно до ч. 1 ст. 116 ЗК України
громадяни та юридичні особи набувають
права власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом або за результатами аукціону.

Приписами ч. 6 ст. 118 ЗК України
закріплено, що громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Положеннями ч. 7 ст. 118 ЗК України
визначено, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.
Підставою відмови у наданні такого
дозволу може бути лише невідповідність
місця розташування об'єкта вимогам
законів, прийнятих відповідно до них
нормативно-правових актів, генеральних
планів населених пунктів та іншої
містобудівної документації, схем
землеустрою і техніко-економічних
обґрунтувань використання та охорони
земель адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Згідно п. 34 ч. 1 ст. 26 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішуються такі питання: вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Як вірно було встановлено судом першої
інстанції, Відповідачем на виконання
постанови від 09.08.2013 року було повторно
розглянуто Клопотання Позивача та
прийнято Рішення № 404/14 про залишення
відповідного звернення без
задоволення. У даному рішенні вказано
на відсутність підстав для виділення
ОСОБА_2 земельної ділянки у власність
для будівництва і обслуговування
жилого будинку відповідно до ч. 7 ст. 118
ЗК України, посилаючись на
невідповідність місця розташування
об'єкта.

Отже, клопотання про надання
безоплатно у власність фізичній особі
земельної ділянки було розглянуто
Білогородською сільською радою, а за
наслідками такого розгляду прийнято
Рішення № 404/14, яке містить мотивування
залишення відповідного звернення без
задоволення з посиланням на відповідну
норму ЗК України.

Разом з тим, необхідно звернути увагу
на те, що у доданих до клопотання
графічних матеріалах Позивачем
окреслено межі села Білогородка та
виділено точку «А» в орієнтовному
центрі населеного пункту. Проте, у
своєму клопотанні ОСОБА_2 просив
Білогородську сільську раду не
погоджувати з ним місце розташування
належної йому земельної ділянки, а
визначити його Відповідачем
самостійно.

Крім того, у своїй апеляційній скарзі
Позивач звертає увагу на те, що ним було
додано графічні матеріали, на яких
зазначено, що бажаним розташуванням
земельної ділянки ОСОБА_2 вважає
будь-яку обрану Відповідачем ділянку в
адміністративних межах Білогородської
сільської ради. Поряд з цим, Апелянт
також вказує, що у клопотанні ним
визначено всі необхідні дані та надано
достатнє обґрунтування його права на
безоплатне отримання у власність
земельної ділянки без його погодження.

Колегія суддів вважає такі твердження
Позивача необґрунтованими, оскільки
приписами ч. 6. ст. 118 ЗК України чітко
закріплено, що на графічних матеріалах,
доданих до клопотання, має бути
зазначене конкретне місце, яке особа
бажає обрати для безоплатної передачі
у власність. Зі змісту матеріалів
справи вбачається, що ОСОБА_2 до
клопотання додав копію карти села
Білогородка із зазначенням
орієнтовної точки в центрі села без
зазначення назви вулиці. Тому останнє
не може вважатися графічним матеріалом
бажаного місця розташування земельної
ділянки, а вказана Позивачем точка не
дає можливості визначити конкретне
бажане місце розташування об'єкта.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком
Києво-Святошинського районного суду
Київської області про наявність у
Відповідача достатніх підстав для
залишення звернення Позивача без
задоволення.

При цьому необхідно також зауважити, що
процедура вибору земельної ділянки
здійснюється саме з метою встановлення
можливості відведення тієї чи іншої
земельної ділянки для цілей вказаних у
клопотанні, її граничних розмірів та
площі, правового режиму, складу угідь
земель та вимог щодо відведення
земельної ділянки.

Отже, аналізуючи приписи ч. 7 ст. 118 ЗК
України, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки може бути
видано лише у разі задоволення
відповідного клопотання.

З огляду на вищезазначене, судова
колегія вважає обґрунтованим висновок
суду першої інстанції про
правомірність Рішення № 404/14, оскільки
останнє було прийнято Відповідачем у
межах наданих йому повноважень та у
спосіб, передбачений законом.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову
Києво-Святошинського районного суду
Київської області від 26 грудня 2013 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Білогородської сільської
ради Києво-Святошинського району
Київської області про визнання дій
протиправними, скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, - без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається в порядку та
строки, визначені ст. ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.