Справа № 810/817/14-а
Суддя: Головенко О.Д.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року 810/817/14-а

Київський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючий суддя: Головенко О.Д.,

судді: Колеснікова І.С., Панченко Н.Д.

при секретарі судового засідання
Вишневському Ю.А.,

за участю:

позивача: ОСОБА_1

представника відповідача: Яфонкіна Є.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Києві адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до
Міністерства доходів та зборів України
про визнання протиправною
бездіяльність та стягнення моральної
шкоди -

в с т а н о в и в:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Міністерства доходів та зборів України
та просить суд визнати протиправною
бездіяльність відповідача та стягнути
моральну шкоду у розмірі 60 000,00 грн.

В обґрунтування своїх позовних вимог
вказує, що 05.07.2013 позивач будучи
заступником голови комісії з
припинення діяльності
Автотранспортного митного
господарства звернувся з листом до
директора департаменту фінансово -
економічної роботи та бухгалтерського
обліку Міністерства доходів і зборів
України № 21/1-187 від 05.07.2013 щодо оплати
праці працівникам Автотранспортного
митного господарства, однак зазначає,
що до теперішнього часу відповіді на
дане звернення він не отримав.

Вважає протиправну бездіяльність
відповідача у не наданні відповіді на
його звернення, а саме, на його думку,
Міністерство доходів та зборів України
порушує вимоги Закону України «Про
звернення громадян».

Крім того вважає, що відповідач, як
суб'єкт владних повноважень, заподіяв
позивачеві моральну шкоду, яка полягає
у приниженні його людської гідності,
порушує його права, як громадянина
України.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав та просив його задовольнити
в повному обсязі.

Представник відповідача проти позову
заперечив та просив відмовити у його
задоволенні.

В обґрунтування своїх заперечень
вказав, що позивач під час звернення до
департаменту фінансово - економічної
роботи та бухгалтерського обліку
Міністерства доходів і зборів України
мав статус посадової особи, а саме
займав посаду заступника голови
комісії з припинення діяльності
Автотранспортного митного
господарства, тому на його думку дане
питання не регулюється Законом України
«Про звернення громадян».

Вважає, що позивач звертався, як
посадова особа зі службових питань до
вищестоящої установи, а не як громадян
України у розумінні Закону України
«Про звернення громадян».

Розглянувши подані документи і
матеріали, з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, заслухавши
пояснення позивача та представника
відповідача, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що 05.07.2013 позивач -
ОСОБА_1 звернувся, як заступник голови
комісії з припинення діяльності
Автотранспортного митного
господарства з листом до директора
департаменту фінансово - економічної
роботи та бухгалтерського обліку
Міністерства доходів і зборів України
за № 21/1-187 щодо оплати праці
працівникам Автотранспортного митного
господарства, однак на день подачі
позову відповіді не отримав.

Водночас, 31.07.2013 був звільнений з
займаної посади відповідно до п. 1 ст. 40
КЗпП України.

На думку позивача відповідач своєю
бездіяльністю порушує його права, як
громадянина України, у зв'язку з чим
звернувся до суду з даним
адміністративним позовом.

Надаючи правову оцінку
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд виходить з такого.

Закон України «Про звернення громадян»
регулює питання практичної реалізації
громадянами України наданого їм
Конституцією України права вносити в
органи державної влади, об'єднання
громадян відповідно до їх статуту
пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Стаття 1 Закону України «Про звернення
громадян» визначає, що громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Тобто, даний закон регулює звернення
саме громадян України, а не посадових
чи службових осіб до вищестоящих
органів, установ або організацій.

Відповідно до ст. 20 Закону України «Про
звернення громадян» звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Частиною 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України позивач
- особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Таким чином, завдання
адміністративного судочинства полягає
у захисті саме порушених прав особи у
публічно-правових відносинах. При
цьому захист прав, свобод та інтересів
осіб є наступним, тобто передбачає
наявність встановленого судом факту їх
порушення.

Між тим, позивач не надав суду доказів
того, що бездіяльність відповідача
порушує його права, свободи чи інтереси
в публічно-правових відносинах, що
випливають з повноважень Міністерства
доходів і зборів України щодо не
надання відповіді на звернення в
порядку, передбаченому законодавством.

Щодо вимоги позивача про відшкодування
моральної шкоди при вирішенні питання
про з'ясування фактів, з якими закон
пов'язує відшкодування моральної
шкоди, слід виходити з вимог ст. 1167 ЦК
України, в якій визначені підстави
відповідальності за завдану моральну
шкоду. Частиною 1 вищеназваної статті
встановлено, що моральна шкода, завдана
фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків встановлених ч. 2 цієї
статті.

Згідно з Постановою Пленуму Верховного
Суду України від 31.03.1995 «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» у
позовній заяві про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди має бути
зазначено, в чому полягає ця шкода,
якими неправомірними діями чи
бездіяльністю її заподіяно позивачеві,
з яких міркувань він виходив,
визначаючи розмір шкоди, та якими
доказами це підтверджується.

Отже відшкодування моральної шкоди
здійснюється особою, яка її заподіяла,
лише за умови, що дії останньої були
неправомірними, між ними і шкодою є
безпосередній причинний зв'язок та є
вина зазначеної особи.

В бездіяльності Міністерства доходів і
зборів України відсутні будь-яка
протиправність щодо ненадання
відповіді позивачу як фізичній особі
відповідно до Закону України «Про
звернення громадян». Листування
посадових осіб в межах однієї
державної установи не регулюється
вищевказаним Законом.

Крім того, позивачем не надано жодного
доказу спричинення моральної шкоди, як
і не обґрунтований розмір позивачем
заявлених вимог, тому на думку суду
позовні вимоги до у цій частині також є
безпідставними.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 КАС
України.

Згідно із ч. 1 ст. 69 КАС України доказами
в адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 70 КАС України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

За наведених обставин суд вважає
позовні вимоги не обґрунтованими і
такими, що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122,
159-163, 167, 185, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

п о с т а н о в и в:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо не скасовано,
набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Київського апеляційного
адміністративного суду у порядку,
встановленому статтями 185-187 КАС
України, шляхом подання апеляційної
скарги через Київський окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Головуючий суддя
Головенко О.Д.

Судді
Колеснікова І.С.

Панченко
Н.Д.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 19 березня 2014 р.