Справа № 2а/1570/6130/2011
Суддя: Яковлєв О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.м.ОдесаСправа №
2а/1570/6130/2011

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Завальнюк І. В.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду, у складі:

головуючого - Яковлєва О.В.,

суддів - Бойка А.В.,
Танасогло Т.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної фінансової інспекції в
Одеської області на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 20 листопада 2012 року, у справі
за позовом Державного підприємства
"Одеський морський торгівельний порт"
до Державної фінансової інспекції в
Одеської області про скасування
вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року задоволено позов частково та
скасовано пункти 2-6, 8-10 та п.7 (частково)
Вимоги відповідача №15-05034014/6669 від
20.07.2011 року щодо усунення фінансових
порушень та скасовано уточнення вимог
№15-05034014/7706 від 22.08.2011 року та №15-05-34-14/10426
від 10.11.2011 року.

Не погоджуючись з постановленим у
справі судовим рішенням відповідачем
подано апеляційну скаргу, з якої
вбачається, що рішення у справі
прийнято в порушення норм
матеріального та процесуального права,
а тому просить скасувати постанову
суду та прийняти нову, якою в
задоволенні позову відмовити.

Вимоги апеляційної скарги
обґрунтовано тим, що судом першої
інстанції неповно встановлено
обставини справи та зроблено
необґрунтований висновок щодо
неправомірності вищевказаних рішень
відповідача, так як в ході проведеної
перевірки підприємства, Державною
фінансовою інспекції встановлено
численні порушення, якими завдано
збитки державі та порушено норми
діючого законодавства, а тому за
результатами проведеної перевірки
відповідачем правомірно винесено
оскаржувану вимогу про усунення
порушень.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість рішення
суду, а також правильність
застосування судом норм матеріального
і процесуального права та правової
оцінки обставин у справі, судова
колегія приходить до висновку, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а судове рішення - без
змін, з наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено, що 10.06.2011 року ДФІ в
Одеської області проведено ревізію
фінансово-господарської діяльності
Державного підприємства «Одеський
морський торговельний порт», про що
складено акт №05-19/360, яким встановлено
порушення позивачем норм чинного
законодавства, зокрема в частині
невірного обрахування розміру
портових зборів для кораблів та
надання Портом елементів своєї
інфраструктури у безоплатне
користування іншим підприємствам без
укладання відповідних договорів
оренди.

За результатами проведеної
ревізії відповідачем складено та
направлено ДП «Одеський морський
торговельний порт» Вимогу про усунення
даних порушень № 15-05-34-14/6669 від 20.07.2011
року та в подальшому уточнено дану
вимогу уточненнями №15-05-34-14/7706 від
22.08.2011 року та №15-05-34-14/10426 від 10.11.2011
року.

За результатом встановлених
обставин судом першої інстанції
зроблено висновок щодо часткової
обґрунтованості позовних вимог, з яким
погоджується судова колегія з огляду
на наступне.

Пунктом 3 "Положення про портові
збори", затвердженого постановою КМУ
№1544 від 12 жовтня 2000 року - нарахування
портових зборів здійснюється з
умовного об'єму судна, який
обчислюється в кубічних метрах і
дорівнює добутку трьох величин
(довжина судна, ширина судна і висота
борту судна), зазначених в обмірному
свідоцтві (головні розмірення) або
документі, що його замінює.

Відповідно до абз.5 п.3 даного
Положення - для розрахунку всіх видів
зборів умовний об'єм суден РО-РО,
РО-ФЛОУ, ОБО, ЛО-РО, контейнеровозів,
худобовозів, ліхтеровозів,
автомобілевозів застосовується з
коефіцієнтом 0,7 за умови використання
зазначених суден відповідно до їх
спеціалізації. Тип судна та його
спеціалізація визначаються за
судновими документами.

Згідно з абз.2 п.13 Положення - для
суден у закордонному плаванні груп А, Б
і Г модулем до 10 тис. куб. метрів ставка
корабельного збору застосовується з
коефіцієнтом 0,8.

Пунктом 2 оскаржуваної Вимоги ДФІ
зобов'язано Порт відобразити в обліку
дебіторську заборгованість по
судновому агенту ТОВ «Одемара», в сумі
191502,59 грн. та провести
претензійно-позовну роботу з даним
підприємством щодо стягнення на
рахунок Порту недоотриманої частки
доходу, в сумі 191502,59 грн.

Порушення полягає у тому, що при
розрахунку суми корабельного збору для
суден Marti Prosperit (контейнеровоз,
Туреччина, модуль судна 13504 куб. метрів),
Marti Pime (контейнеровоз, Антигуа, модуль
судна 12460 куб. метрів) та Macau
(контейнеровоз, Китай, модуль судна 12460
куб. метрів), судовим агентом яких є ТОВ
«Одемара», останнім неправомірно
застосовано коефіцієнт 0,8 до умовного
об'єму. При цьому, умовний об'єм (модуль
судна) вказаних суден перевищував 10
тис. куб. метрів.

Судовою колегією встановлено, що
вказані морські судна є
контейнеровозами та зайшли до порту
для виконання вантажних операцій, у
зв'язку із чим їх віднесено до групи «А»
(вантажні судна, що заходять у порти для
виконання вантажних операцій, та
плавучі споруди), а тому на підставі
абз.5 п.3 "Положення про портові збори",
для розрахунку всіх видів зборів
обчислення умовного об'єму судна
здійснено не за основними вимірами
судна, вказаними у суднових документах,
а з урахуванням коефіцієнту 0,7, в
результаті чого вони склали: для Marti
Prosperit -13504 куб.м. х 0,7 = 9453 куб.м., для Pime
-12460 куб.м. х 0,7 -8722 куб.м., для Macau -1260 куб.м.
х 0,7 = 8722 куб.м. Вказані зменшені модулі
використані в якості розрахункової
бази для портових зборів.

Колегія суддів вважає, що
застосування коефіцієнту 0,8 до модулю
судна, якщо після застосування
коефіцієнту 0,7 такий модуль став менший
за 10 тис. куб. м., є правомірним, оскільки
такі розрахунки передбачені
вищевказаним Положенням. При
обрахуванні суми корабельного збору,
об'єм вищезазначених суден для
розрахунку становив менше 10 тис. куб. м.,
а ставка корабельного збору для суден у
закордонному плаванні групи «А»
модулем до 10 тис. куб. м. застосована
Портом з коефіцієнтом 0,8, відповідно до
п.13 "Положення про портові збори".

Вказані розрахунки також
підтверджено й у листі - роз`ясненні ДП
УкрНДІМФ №15/9-0366 від 10.06.2011 року, який є
профільним інститутом та розробником
"Положення про портові збори",
відповідно до якого Портом правомірно
одночасно враховано коефіцієнти 0,7 і 0,8
в розглядуваному аспекті.

Абзацом 5 п.3 "Положення про портові
збори" встановлено, що для розрахунку
всіх видів зборів умовний об'єм суден
РО-РО, РО-ФЛОУ, ОБО, ЛО-РО,
контейнеровозів, худобовозів,
ліхтеровозів, автомобілевозів
застосовується з коефіцієнтом 0,7 за
умови використання зазначених суден
відповідно до їх спеціалізації. Тип
судна та його спеціалізація
визначаються за судновими документами.

Пунктом 3 оскаржуваної Вимоги
зобов'язано Порт відобразити в обліку
дебіторську заборгованість по ТОВ
«Вивал марин», в сумі 16366,33 грн., та
провести претензійно-позовну роботу з
даним підприємством щодо стягнення на
рахунок Порту недоотриманої частки
доходу, у сумі 16366,33 грн.

Порушення полягає у тому, що при
нарахуванні судових зборів на судно
"Kano" типу РО-РО, яке використовувалось
не у відповідності зі своєю
спеціалізацією, при нарахуванні
судових зборів застосовано коефіцієнт
0,7, що призвело до недоотримання Портом
відповідних коштів.

Судовою колегією встановлено, що
згідно первинних документів
дисбурсментського рахунку №810278 від
20.02.2009 року, вказане судно є судном РО-РО
(судно для перевезення вантажів на
колісній базі (накатна техніка) із
горизонтальним способом навантаження)
і прибуло до Порту з автотехнікою та
іншими вантажами (Cargo manifest) на борту.
Вивантаження вантажів здійснювалось
через апарель судна горизонтальним
способом.

В акті ревізії відповідачем
зроблено висновок, що судно "Каnо"
використовувалось не у відповідності
до своєї спеціалізації, оскільки
протягом періоду, з 01.01.2009 року по 31.12.2010
року, воно заходило у Порт 37 разів з
аналогічним вантажем (цитрусові), і
коефіцієнт 0,7 при цьому не застосовано,
а тому в даному випадку Портом
безпідставно застосовано коефіцієнт 0,7
при нарахування суднових зборів.

Судова колегія не погоджується з
таким висновком відповідача, так як
наявність на борту судна автотехніки
та горизонтальний спосіб її
розвантаження свідчить саме про
використання судна у відповідності до
його спеціалізації, що вказує на
правомірність використання
коефіцієнту 0,7. Дані обрахунки також
підтверджено й у листі - роз`ясненні ДП
УкрНДІМФ №15/9-0370 від 10.06.2011 року.

Відповідно до п.1 ст.193 ГК України -
суб'єкти господарювання та інші
учасники господарських відносин
повинні виконувати господарські
зобов'язання належним чином відповідно
до закону, інших правових актів,
договору, а за відсутності конкретних
вимог щодо виконання зобов'язання -
відповідно до вимог, що у певних умовах
звичайно ставляться. До виконання
господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених цим Кодексом.

Згідно із ст.7 Закону України «Про
ціни і ціноутворення» - вільні ціни і
тарифи встановлюються на всі види
продукції, товарів і послуг, за
винятком тих, по яких здійснюється
державне регулювання цін і тарифів. При
цьому, в ході судового розгляду справи
представниками сторін не
заперечувалося, що державного
регулювання цін на інформаційні
послуги портів не встановлено.

Пунктом 2.2.3 типових
договорів встановлено, що Порт
зобов'язується надавати послуги
агентам, пов'язані з наданням
інформації «о перспективах постановки
та обробки агентуємих суден,
оперативну та іншу інформацію,
пов'язану з перебуванням судна в Порту
(під вантажними операціями або
постачанням), режимно-пропускні та інші
послуги, з наступною оплатою на
підставі діючих тарифів.

Пунктом 3.3 типових договорів
встановлено, що Порт щомісячно
виставляє рахунки агенту за послуги,
вказані в п.2.2.3 цих договорів з
розрахунку 0,018 гривень (без врахування
ПДВ) за 1 куб. м. модуля судна,
агентуємого агентом в Порту.

Положенням "Про портові збори" та
наказом Міністерства транспорту
України №214 від 27 червня 1996 року,
затверджені збори і плата за послуги,
що надаються суднам у морських
торговельних портах України та у
вказаних нормах не передбачені послуги
порту, що пов'язані з наданням
інформації агентам по всім операціям
під час стоянки судна в порту.

При цьому, пунктом 62 вищевказаного
наказу МТУ №214 встановлено, що при
наданні судновласникам інших послуг,
не передбачених цими Зборами і платою,
застосовуються вільні ціни відповідно
до законодавства.

Відповідно до п.3.4 типових
договорів - всі питання, що не
врегульовані умовами договору,
вирішуються відповідно до Положення
№1544 та Зборами і платою №214.

Вищевказаними нормами Положення
та наказу МТУ встановлено, що для
розрахунку всіх видів зборів і плати
умовний об'єм суден РО-РО, РО-ФЛОУ, ОБО,
ЛО-РО, контейнеровозів, худобовозів,
ліхтеровозів, автомобілевозів
застосовується з коефіцієнтом 0,7 за
умови використання зазначених суден
відповідно до їх спеціалізації. Тип
судна та його спеціалізація
визначаються за судновими документами.

Послуги порту, що пов'язані з
наданням інформації агентам по всім
операціям під час стоянки судна в
порту, не передбачені вищезазначеними
нормативними актами, у зв'язку із чим їх
надання здійснюється відповідно до п.62
Наказу Міністерства транспорту
України №711 від 15.12.2000 року, у якому
зазначено, що розрахунки за надання
судновласникам інших послуг, не
передбачених цим Положенням,
провадяться за тарифами, що
затверджуються відповідно начальником
порту, керівниками морських агентств
та інших підприємств, що надають
послуги суднам. При цьому з
національним судновласником
розрахунки проводяться за
домовленістю сторін.

Пунктом 4 оскаржуваної Вимоги
зобов`язано Порт: внести зміни до умов
договорів на агентське обслуговування
суден щодо визначення значення модулю
судна типу «контейнеровоз» при
розрахунку плати за інформаційні
послуги з наступними агентами: ТОВ
«Одемара», ТОВ «Еліт Блек Си», «Економу
Интернешнл Шиппинг Едженси Лимитед»
ДП, ТОВ «СМА Си Джи Ем Шиппинг Едженсиз
Україна», ТОВ «МШК Україна», ТОВ «Зим
Интегрейтид Шиппинг-Україна Сервісіз
Лтд», ТОВ «С.М.Т. ЛТД», ТОВ «Блек СИ
Шиппинг СЕРВИС», ТОВ «Потт і Корнер
Україна», ТОВ «Мерск Україна Лтд», ТОВ
«Формаг», ТОВ «Піл Україна», ТОВ «Панта
РЕЙ Україна»; відобразити в обліку
Порту дебіторську заборгованість в
розрізі суднових агентів розмір не
донарахованої плати: ТОВ «Еліт Блек Си»
- 858,64 гривень, з ПДВ - 1030,37 гривень,
«Економу Интернешнл Шиппинг Едженси
Лимитед»ДП - 91457,89 гривень, з ПДВ -109749,47
гривень; ТОВ «СМА Си Джи Ем Шиппинг
Едженсиз Україна» - 74117,65 гривень, з ПДВ -
88941,18 гривень; ТОВ «МШК Україна» - 41520,35
гривень, з ПДВ - 49824,42 гривень; ТОВ «Зим
Интегрейтид Шиппинг-Україна Сервісіз
Лтд» - 22632,22 гривень, з ПДВ - 27158,66 гривень;
ТОВ «С.М.Т. ЛТД» - 1251,43 гривень, з ПДВ -
1501,72 гривень; ТОВ «Блек СИ Шиппинг
СЕРВИС» - 2050,03 гривень, з ПДВ - 2460,03
гривень; ТОВ «Потт і Корнер Україна» -
4675,47 гривень, з ПДВ -5610,56 гривень; ТОВ
«Мерск Україна Лтд» - 53013,19 гривень, з
ПДВ - 63615,83 гривень; ТОВ «Формаг» - 1264,88
гривень, з ПДВ - 1517,86 гривень; ТОВ «Піл
Україна» - 942,15 гривень, з ПДВ - 1130,58
гривень; Панта РЕЙ Україна - 1251,43
гривень, з ПДВ - 1501,72 гривень; провести
претензійно-позовну роботу з
вищезазначеними судовими агентами
щодо стягнення на рахунок Порту
недоотриманих коштів за надані
інформаційні послуги.

Порушення полягає у тому, що у
договорах на агентське обслуговування
суден відсутні умови щодо визначення
значення модулю судна типу
«контейнеровоз» при розрахунку плати
за інформаційні послуги протягом
періоду, з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року,
проте плату за надані Портом
інформаційні послуги нараховано та
виставлено судовим агентам із
застосуванням коефіцієнту 0,7 до модуля
судна, що призвело до недоотримання
Портом коштів, в сумі 390903,73 грн.

Судовою колегією встановлено, що
між Портом та вищевказаними
підприємствами укладені типові
договори на агентське обслуговування в
Одеському порту (т.3, а.с.89-194) та
предметом цих договорів є надання
послуг по обслуговуванню суден та
забезпеченню оплати судновласників
послуг агента та Порта, а також
організацію Портом інформаційного
забезпечення агента при підході,
прибутті та відході з Порту суден,
агентуємих агентом.

У період з 01.01.2009 року по
31.12.2010 року, в цілому на судна типу
«контейнеровоз» Портом нараховано
плату за інформаційні послуги
вищезазначеним судновим агентам та
згідно з дисбурментськими рахунками на
оплату - для розрахунку плати за
відповідні послуг використано
значення, отримане в результаті
множення модулю судна на коефіцієнт 0,7.

Позивачем додаткового
врегульовано питання щодо
застосування коефіцієнту 0,7 шляхом
видання наказу начальника Порту №853
від 17.12.2007 року, в п.1 якого вказано про
застосування до обчислення плати за
інформаційні послуги відповідних
загальних положень постанови №1544, а в
п.2 зазначено про застосування
коефіцієнту 0,7.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку, що наказ
начальника Порта №853 від 17.12.2007 року,
про застосування до модуля
спеціалізованих суден коефіцієнта 0,7
при обчисленні вартості інформаційних
послуги, є достатньою підставою для
зменшення модуля вказаних суден. При
цьому, в типових договорах порту з
агентами щодо інформаційних послуг,
які надаються судновласникам,
достатньо посилання на застосування
вільних тарифів порту без зазначення
умов їх застосування та вказані
обставини не суперечать законодавству,
яке діяло на момент виникнення спірних
правовідносин.

Частиною 1 ст. 193 Господарського
кодексу України зазначено, що до
виконання господарських договорів
застосовуються відповідні положення
Цивільного кодексу України з
урахуванням особливостей,
передбачених Господарським кодексом.

Відповідно до ч.2 ст.224 ГК України -
під збитками розуміються витрати,
зроблені управненою стороною, втрата
або пошкодження її майна, а також не
одержані нею доходи, які управнена
сторона одержала б у разі належного
виконання зобов'язання або додержання
правил здійснення господарської
діяльності другою стороною.

Згідно з ч.2 статті 623 ЦК України -
розмір збитків, завданих порушенням
зобов'язання, доказується кредитором.

Пунктом 5 оскаржуваної Вимоги (з
урахуванням уточнення) зобов'язано
Порт провести претензійно-позовну
роботу з ТОВ «Матлзюкрайн Корп.ЛТД», на
суму 2549085,04 грн, з ТОВ «Українська
Національна Стивідорна Компані», на
суму 812980,17 грн., та з ТОВ
«Новотех-Термінал», на суму 166595,23 грн,
щодо стягнення на рахунок Порту
недоотриманих коштів за надання послуг
в частині гарантованого забезпечення
вантажопотоку.

Порушення полягає у тому, що
внаслідок невиконання вищевказаними
підприємствами зобов'язань за
договорами про надання послуг в
частині гарантованого забезпечення
вантажопотоку, Порту завдано збитки, у
загальній сумі 6271706,51 грн., з яких станом
на 09.06.2011 року відшкодовано лише 2455887,21
грн, в т.ч. ТОВ «Металзюкрайн КОРП.ЛТД» -
2455887,21 грн., ТОВ «Українська Національна
Стивідорна Компанія» - 120567,53 грн., та ТОВ
«Новотех-Термінал» - 166591,30 грн.

Судовою колегією встановлено, що
між Портом та вищевказаними
підприємствами укладено договори про
надання послуг, за умовами яких Порт
приймає на себе зобов'язання по
виконанню для стивідорних компаній
певних робіт (послуг) для забезпечення
вказаними компаніями комплексу робіт
та послуг, пов'язаних з перевалкою
вантажів. При цьому, вартість послуг, що
надаються Портом, складає від 8% до 18%
від загальної вартості комплексу
навантажувально-перевантажувальних
робіт, виконаних стивідорними
компаніями.

У періоді який перевірявся,
стивідорними компаніями на виконання
умов зазначених договорів
перераховано Порту кошти, в загальній
сумі 305468,6 грн., та нарахування Портом
плати за вказаними договорами
здійснювалось на підставі наданих
стивідорними компаніями звітів про
роботи та вартості комплексу робіт та
послуг, пов'язаних з перевалкою
вантажів.

Відповідно до п.2.6 укладеного з ТОВ
«Метлзюкрайн Корп.ЛТД» договору №КД-4282
від 08.09.2003 року - даним підприємством
гарантовано залучення для перевалки
через навантажувально-виробничий
комплекс №2 вантажопотоку, в об'ємі не
менше 1560 тис. тон на рік та у випадку
невиконання вказаних зобов'язань
Товариство повинно компенсувати Порту
втрати, у розмірі 15% від вартості
комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт у відношенні об'єму вантажу,
якого бракує, виходячи із середньо
дохідної ставки за відпрацьований рік.

За період з 01.01.2010 року по 31.12.2010
року, даним підприємством
перевантажено 1153,8 тис. тонн вантажу, що
менше гарантованого обсягу, чим
порушено п.2.6 Договору.

В акті ревізії зазначено, що
враховуючи середньодохідну ставку
(68,46), яку розраховано як відношення
прибутку, отриманого від
навантажувально-розвантажувальних
робіт за відпрацьований рік (78995,5 тис.
гривень), до загальної кількості тон
вантажу за аналогічний період (1153,8 тис.
тонн) та невиконання Товариством
об'ємів
навантажувально-розвантажувальних
робіт (406,2 тис. тонн) - Портом
недоотримано доходу, в розмірі 5004972,25
грн. Аналогічні порушення зазначені й
відносно ТОВ «Українська Національна
Стивідорна Компанія» та ТОВ
«Новотех-Термінал».

Позивачем подано позов до
господарського суду про стягнення з
ТОВ «Метлзюкрайн Корп.ЛТД» суми коштів,
у розмірі 2549085,04 грн., однак рішенням
Господарського суду Одеської області
від 27.09.2011 року в задоволенні позовних
вимог відмовлено. Вказане судове
рішення набрало законної сили та є
обов'язковим до виконання.

Щодо порушення умов договору з ТОВ
«Новотех-Термінал», то господарським
судом встановлено, що за період з 01.01.2010
року по 31.12.2010 року, об'єм
вантажно-розвантажувальних робіт
склав 1106370,82 т, отже різниця між
передбаченим договором об'ємом, в
розмірі 1150000 т, та фактичною - склала
43629,076 тонн. Компенсація за це порушення
складає 333186,53 грн. та вказана сума у
повному обсязі перерахована на рахунок
Порту відповідно до виставленої
претензії №020/1-237 від 22.03.2011 року.

Крім того колегія суддів вважає, що
юридичні збитки є відмінною від
економічних збитків категорією,
оскільки термін «збитки»
застосовується і в економічному
(господарському), і в
цивільно-правовому (юридичному)
значенні. При цьому збитки в
економічному значенні розглядаються
як більш широке поняття, оскільки вони
включають не тільки власне юридичні
збитки, але й інші майнові витрати, які
виникли як в результаті дій самого
господарюючого суб'єкта, так і в
результаті сторонніх подій і дій
третіх осіб.

Загальна ознака збитків
вбачається в тому, що вони являють
собою грошовий вираз господарських
диспропорцій, які проявляються у
зменшенні майнових активів, збільшенні
пасивів (зобов'язань), перевищенні
витрат над доходами. Відмінності
юридичних збитків від їх економічного
аналогу полягають в тому, що юридичні
збитки як правило є наслідками
неправомірної поведінки, дії чи
бездіяльності особи, яка порушила
права або законні інтереси іншої особи.
Вимагати відшкодування збитків може
тільки та особа, права або законні
інтереси якої порушено. Види збитків,
які підлягають відшкодуванню,
передбачені в законодавчому порядку,
тому саме юридичні збитки можуть бути
відшкодовані за рахунок особи, яка їх
спричинила, і їх відшкодування
забезпечується державним примусом і
виступає в якості міри
цивільно-правової і
господарсько-правової
відповідальності.

Таким чином передбачені в
укладених Портом із стивідорними
компаніями договорах компенсації
втрат не являються по своїй суті
збитками, та позивачем здійснено
стягнення даних коштів належним
способом, шляхом звернення до
господарського суду із відповідним
позовом.

Згідно з "Положенням про закупівлю
товарів, робіт і послуг за державні
кошти" - функції спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань координації
закупівель товарів, робіт і послуг за
державні кошти покладено на
Міністерство економіки.

У зв'язку з набранням чинності
постанови КМУ №697 від 08.07.2009 року «Про
внесення змін до Положення про
закупівлю товарів, робіт і послуг за
державні кошти» Мінекономіки надано
«Роз'яснення щодо зміни істотних умов
договору» від 11.08.2009 року, № 3303-27/708 (які
діяли до 26.08.2010 року), згідно яких
порядок зміни істотних умов договору
про закупівлю затверджений наказом
Мінекономіки від 30.01.2009 року № 62.

Пунктом 8 "Порядку зміни істотних
умов договору про закупівлю",
затвердженого Наказом Міністерства
економіки України № 62 від 30 січня 2009
року, визначено, що ціна товарів, робіт,
послуг (без зміни кількості (обсягу)
товарів, робіт, послуг) може
змінюватися, якщо: - з дати набрання
чинності договору про закупівлю, в
межах передбачених строків його
виконання, відбулися зміни ставок
обов'язкових платежів, що
безпосередньо вплинули на ціну
договору пропорційно таким змінам; -
відбулася зміна кон'юнктури ринку на
товари, послуги, що повинно бути
підтверджено документально.

Згідно із статтею 5 Цивільного
кодексу України - акт цивільного
законодавства не має зворотної дії в
часі, крім випадків, коли він пом'якшує
або скасовує цивільну
відповідальність.

Пунктом 6 оскаржуваної Вимоги
зобов'язано позивача провести
претензійно-позову роботу з ТОВ «Пейд»,
в сумі 1882986,88 грн., щодо стягнення зайвих
виплат шляхом повернення коштів на
рахунок Порту.

Порушення полягає у тому, що за
відсутністю в тендерній документації
та договорів про закупівлю
паливно-мастильних матеріалів,
укладених з ТОВ «Пейд»,
безпосереднього механізму змін
істотних умов договору, Портом
безпідставно укладено та підписано
додаткові угоди до вказаного договору,
якими збільшено ціни на
паливно-мастильні матеріали, внаслідок
чого Портом незаконно здійснено
витрати, у загальній сумі 1882986,88 грн.

Судовою колегією встановлено, що
за результатами проведених тендерним
комітетом Порту відкритих торгів із
закупівлі товарів «Продукти
нафтоперероблення рідкі (дизельне
паливо, бензин)» переможцем визнано ТОВ
«Пейд», а тому 11.08.2009 року між даними
сторонами укладено Договір поставки
№КД-13667, на загальну суму 12726360 грн.,
відповідно до якого ТОВ «Пейд»
зобов'язаний поставити, а Одеський порт
прийняти та сплатити за «продукти
нафтоперероблення рідкі (код ДК 016-97
(дизельне паливо, бензин)» в
асортименті відповідно до технічних
вимог за цінами, визначеними в Додатку
№1 Договору, який є невід'ємною
частиною Договору.

Постачальник, листами №17/06-4 від
17.08.2009 року, №27/06-4 від 27.08.2009 року, №06/11-4
від 06.11.2009 року, №23/11-4 від 23.11.2009 року,
№1/08.12.2009 року від 08.12.2009 року, №11/01-4 від
11.01.2010 року, №23/03-4 від 23.03.2010 року,
звертався до позивача з пропозиціями
щодо можливості збільшення діючих цін
на нафтопродукти у зв'язку зі зміною
економічної кон'юнктури ринку
нафтопродуктів, що зробило неможливим
подальше постачання нафтопродуктів по
цінам зафіксованим в Договорі
внаслідок значного зростання цін на
паливно-мастильні матеріали. В
обґрунтування постачальник посилався
на висновки Іллічівського
підприємства Одеської регіональної
торгово-промислової палати щодо зросту
цін на нафтопродукти.

Після розгляду даних матеріалів
позивачем прийнято рішення про
підписання додаткових угод до Договору
поставки №КД-13667 щодо збільшення ціни
за одиницю товару до рівня середніх
ринкових цін в Одеському регіоні,
внаслідок чого укладені спірні
додаткові угоди №1 від 17.08.2009 року, №2
від 27.08.2009 року, №3 від 06.11.2009 року, №4 від
23.11.2009 року, №5 від 08.12.2009 року, №6 від
11.01.2010 року, №7 від 23.03.2010 року.

В акті ревізії зазначено, що дані
додаткові угоди укладені Портом в
порушення вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 08.07.2009 року № 697
«Про внесення змін до Положення про
закупівлю товарів, робіт та послуг за
державні кошти», відповідно до якої
істотні умови договору про закупівлю
не повинні змінюватися після
підписання договору до повного
виконання зобов'язань сторонами, крім
випадків зменшення обсягів закупівлі
залежно від реального фінансування
видатків, зменшення стороні ціни
договору про закупівлю, так як у
тендерній документації та договорі про
закупівлю паливно-мастильних
матеріалів, укладеного з ТОВ «Пейд»
відсутній безпосередній механізм змін
істотних умов договору після набрання
чинності постанови КМУ від 08.07.2009 року
№ 697.

Вказане Положення про закупівлю
товарів, робіт і послуг за державні
кошти набрало чинності 14.07.2009 року,
тобто після дати розкриття тендерних
(цінових) пропозицій (11.06.2009 року) та
після дати акцепту (13.07.2009 року), а тому
не підлягає застосуванню до вказаних
правовідносин.

При цьому пунктом 2.2 Договору
поставки передбачено зміну такої
істотної умови договору як ціна
договору, яка може бути змінена за
згодою Сторін у порядку, встановленому
діючим законодавством та відповідними
нормативно-правовими актами.

Таким чином колегія суддів вважає,
що внесення змін до вищевказаного
Договору поставки, в частині ціни на
нафтопродукти, шляхом укладання
додаткових угод, відбулося за згодою
сторін і відповідно до п.2.2 Договору та
зумовлене зміною економічної
кон'юнктури ринку нафтопродуктів, що
зробило неможливим подальше
постачання нафтопродуктів по цінам
зафіксованим в Договорі внаслідок
значного зростання цін на
паливно-мастильні матеріали у світі, що
також підтверджується висновками
Іллічівського підприємства Одеської
регіональної торгово-промислової
палати.

Пунктом 7 оскаржуваної вимоги
Вимоги зобов`язано Порт відобразити в
обліку дебіторську заборгованість ТОВ
«Підприємство «Маст-Буд», у сумі 871100
грн., ТОВ «БК Промбудсервіс», у сумі
69964,30 грн., ТОВ «Бласт ЛТД», у сумі 104760
грн., ВАТ «Мостобуд», у сумі 99986,84 грн.,
ВАТ «Чорномортехфлот», у сумі 86794 грн.,
та провести претензійно-позовну роботу
щодо стягнення з даних підприємств
зайвих виплат.

Порушення полягає у тому, що
вказаними підприємствами завищено
обсяги та вартості виконаних робіт, на
загальну суму 1332605,14 грн., що призвело до
збитків Порту на зазначену суму.

Судовою колегією встановлено, що
позивачем до вищезазначених
підприємств направлені заяви про залік
однорідних зустрічних вимог, у зв'язку
із чим бухгалтерією Порту утримано
відповідні суми боргу з сум оплати
наданих послуг.

25.12.2009 року між ДП «ОМТП» (замовник)
та ТОВ «Підприємство «Маст-Буд»
(Генпідрядник) укладено довгостроковий
договір підряду №КД-14305 на виконання
робіт з будівництва.

У квітні 2011 року ТОВ «Підприємство
«Маст-буд» виконало чергову частину
будівельних робіт за договором, які
генпідрядником передано, а замовником,
ДП «Одеський морський торговельний
порт», прийнято, що підтверджено актом
виконаних робіт за квітень 2011 року та
довідкою про вартість виконаних
підрядних робіт, у якій зазначено суму,
у розмірі 871138,42 грн.

В акті ревізії зазначено про
виконання ТОВ «Підприємство «Маст-буд»
робіт, проведених з порушенням чинного
законодавства, чим позивачу завдано
збитків, на загальну суму 871100 грн.

17.06.2011 року на адресу ТОВ
«Підприємство «Маст-буд» позивачем
надіслано заяву №03/3979 про зарахування
зустрічних однорідних зобов'язань, в
якій Портом, посилаючись на висновки
викладені в акті ДФІ щодо завищення
вартості робіт, виконаних ТОВ
«Підприємство «Маст-Буд», на суму 871100
грн., вказано на те, що у генерального
підрядника існують зобов'язання перед
замовником по відшкодуванню завищеної
вартості виконаних робіт, на суму 871100
грн., які підлягають погашенню за
рахунок зустрічних однорідних
зобов'язань замовника перед
підрядником по оплаті рахунку №101 від
28.04.2011 року, у зв'язку з чим, у позивача
відсутні зобов'язання перед
генпідрядником по оплаті рахунку №101
від 28.04.2011 року, на суму 871100 грн, за
виконані у квітні 2011 року роботи).

Правомірність вказаних дій
підтверджено постановою Одеського
апеляційного господарського суду від 31
жовтня 2011 року, по справі № 12/17-3005-2011, за
позовом ТОВ «Підприємство «Маст-буд»
до ДП «Одеський морський торгівельний
порт» про стягнення заборгованості, в
сумі 871000 грн., якою в задоволенні позову
відмовлено.

Таким чином судова колегія вважає,
що оскільки позивачем фактично
здійснено захист своїх інтересів та
відшкодовано вказані збитки, то п.7
оскаржуваної Вимоги, в частині
зобов'язання позивача відобразити в
обліку дебіторську заборгованість по
ТОВ «Підприємство «Маст-Буд», в сумі
871100 грн., є необґрунтованим та підлягає
скасуванню.

Згідно із ч.1 ст.72 КАС України -
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Пунктом 8 оскаржуваної Вимоги (з
урахуванням уточнень) зобов'язано
позивача провести претензійно-позовну
роботу з ТОВ «Новотех-Термінал» та ТОВ
«Матлзюкрайн Корп. ЛТД» щодо
перерахування на рахунок Порту
недоотриманої частки доходу, в сумі
330030,64 грн., та до державного бюджету (30%),
у сумі 110010,22 грн.

Порушення полягає у тому, що
позивач та ТОВ «Металзюкрайн Корп. ЛТД»
з 12.09.2003 року перебувають у
господарських правовідносинах згідно
договору оренди нерухомого майна
№КД-4301, за умовами якого Портом, як
орендодавцем, передано, а
підприємством, як орендарем, прийнято
майно для надання комплексу
навантажувально-розвантажувальних
робіт на території та акваторії Порта,
а тому, в результаті надання позивачем
без укладання договорів оренди, тобто у
безоплатне користування, ТОВ
«Новотех-Термінал» та ТОВ
«Металзюкрайн Корп ЛТД» підкранової
колії, Портом та державним бюджетом, за
період з 01.01.2009 року по 31.12.2010 року,
недоотримано доходи, у розмірі 330030,64
грн. та 110010,22 грн., відповідно.

Судовою колегією встановлено, що
на виконання приписів вищевказаного
пункту Вимоги - позивачем подано позов
до ТОВ «Металзюкрайн Корп ЛТД» про
стягнення суми недоотриманого доходу
(збитків) у розмірі 108087,11 грн., та
рішенням господарського суду Одеської
області від 25.04.2012 року, по справі
5017/318/2012, відмовлено у задоволені
позову.

У даному рішенні господарським
судом зроблено висновок, що підкранові
колії формують портову систему
інженерної інфраструктури і є її
частиною, а отже, вони не є окремим
об'єктом оренди, за який позивач
повинен отримував орендну плату.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку, що
оскільки судовим рішенням, яке набрало
законної сили, встановлено, що Порт не
повинен отримувати орендну плату за ці
окремі підкранові колії - то п.8
оскаржуваної вимоги підлягає
безумовному скасуванню.

Пунктом 9 оскаржуваної Вимоги (з
урахуванням уточнень) зобов`язано
позивача вилучити з оренди стивідорних
компаній ДП «ГПК Україна» компанії
«Гамбург Порт конслатінг ГмбХ», ТОВ
«Металзюукрайн Корп ЛТД», ТОВ
«Новолог», ТОВ «Українська національна
стивідорна компанія», ТОВ
«Новотех-Термінал», ТОВ «Бруклін-Київ»
портальні крани та інше майно,
розташоване на причалах з метою
самостійного здійснення портом
вантажних операцій.

Порушення полягає у тому, що
Портом, у 2003-2004 роках, надано в оренду
стивідорним компаніям портальні крани,
функціонування яких неможливе без
підкранових колій та здійснення
вказаними компаніями на території
причалів та прилеглих до причалів
територіях повного комплексу послуг з
перевалки вантажів, призвело до
фактичної передачі Портом у
користування вказаним компаніям майна
(підкранових колій та відповідно
причалів), що є порушення ст.235 ЦК
України та відповідно ст.2 Закону
України «Про оренду державного та
комунального майна», внаслідок чого
Портом неотримано доходів, у загальній
сумі 902828,8 грн.

Рішенням господарського суду
Одеської області від 02.04.2012 року,
залишеним без змін ухвалою Одеського
апеляційного господарського суду від 05
червня 2012 року, по справі 5017/312/2012, за
позовом Державного підприємства
«Одеський морський торговельний порт»
до Товариства з обмеженою
відповідальністю «Новотех-Термінал»,
про стягнення суми недоотриманого
доходу - в задоволенні позову
відмовлено.

Господарськими судами обох
інстанцій зазначено, що вищевказані
тилові підкранові колії причалу є
невід'ємним самостійним технологічним
елементом портових перевантажувальних
комплексів, що формує портову систему
інженерної інфраструктури, а тому вони
не можуть передаватись в оренду.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку, що
оскільки судовими рішеннями, які
набрали законної сили, встановлено, що
Порт не повинен укладати договори
оренди плату за ці елементи
інфраструктури - то п.9 оскаржуваної
вимоги також підлягає безумовному
скасуванню.

Згідно з п.49 "Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами" - у разі коли діями чи
бездіяльністю працівників об'єкта
контролю державі або підконтрольній
установі заподіяна матеріальна шкода,
орган служби (контролюючий) ставить
вимоги перед керівником об'єкта
контролю та органом його управління
щодо пред'явлення цивільних позовів до
винних осіб.

Пунктом 10 оскаржуваної Вимоги
зобов'язано Порт стягнути з осіб,
винних у безпідставному списанні дошки
сепараційної, у кількості 4,5 куб.м. і
бруса сепараційного, у кількості 1,8
куб.м., на загальну суму 4000 грн., шкоду у
порядку та розмірі, встановленому
ст.ст.130-136 КЗпП України.

Порушення полягає у тому, що
працівником позивача безпідставно
списано вищевказані матеріали, чим
порушено п.7 П(С)БО 16 «Витрати»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 31.12.1999 року № 318.

Судовою колегією встановлено, що
31.05.2010 року комендантом ВПК-11 Порту
підготовлено та надано на затвердження
акт на списання матеріальних цінностей
по ППК-11, зокрема, списанню підлягали
дошка - 2,2 куб.м., брус - 47 куб.м., дошка - 44,7
куб.м.

Наказом начальника Порту №873 від
16.12.2010 року призначено проведення
позачергової вибіркової
інвентаризації, створено відповідну
комісію та за результатами проведеної
інвентаризації комісією встановлено
відповідність бухгалтерського обліку
з фактичною кількістю сепараційного
матеріалу на ППК-11, у зв'язку із чим
ухвалено провести відповідні
корегуючи зміни складу 211, а виявлений
сепараційний матеріал списати на
власні потребу складу, згідно
протоколу засідання комісії від 17.12.2010
року.

Відповідно до рапорту №068/2 від
06.01.2011 року - комендантом ВПК-11 при
списанні сепараційного матеріалу по
акту №20 від 31.05.2010 року допущено
арифметичну помилку, яку виявлено при
звірці документів, за що останнього
притягнуто до дисциплінарної
відповідальності, та встановлено, що в
результаті допущеної помилки Порту не
нанесено матеріальних збитків.

Крім того, рішення
Комінтернівського районного суду
Одеської області від 30.05.2012 року, по
справі № 22ц-1590/9055/2012, за позовом ДП
«Одеський морський торговельний порт»
до вищевказаної особи - відмовлено в
задоволені позову та зазначено, що
допущена арифметична помилка
працівника не призвело до нанесенню
підприємству збитків.

З огляду на вищевикладене колегія
суддів приходить до висновку, що
встановлене ревізією неправомірне
списання ТМЦ не відповідає дійсності,
оскільки фактично мала місце лише
арифметична помилка працівника, що
підтверджено судовим рішенням, яке
набрало законної сили, а тому п.10
оскаржуваної вимоги також підлягає
скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України -
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Оскільки постанову суду не
оскаржено сторонами у справі, в частині
відмови в задоволенні позовних вимог
про скасування п.11 та п.7 (в частині усіх
контрагентів крім ТОВ "Підприємство
"Маст-буд"), то судова колегія не
переглядає судове рішення в цій
частині.

Враховуючи вищевикладене судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, що є підставою для
залишення її без задоволення.

Керуючись ст.ст. 185, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Одеської
області - залишити без задоволення, а
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20 листопада
2012 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через 5 днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
в касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий: Судді:
О.В. Яковлєв
А.В. Бойко

Т.М. Танасогло