Справа № 2а/1270/5/12
Суддя: Ситников О.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/30617/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Ситникова О.Ф.(суддя-доповідач),

Весельської Т.Ф.,

Малиніна В.В.,

розглянувши у письмовому проваджені
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України в Перевальському районі
Луганської області про скасування
вимоги за касаційною скаргою ОСОБА_4 на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 березня
2012 року, -

в с т а н о в и в :

Позивач, ОСОБА_4 звернувся до
Луганського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом, в якому
просив скасувати вимогу Управління
Пенсійного фонду України в
Перевальському районі Луганської
області від 15.09.2011 року № Ф-113С про
сплату недоїмки зі страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування у розмірі 1732,80
грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2012
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 березня
2012 року залишено без змін постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2012
року.

Не погоджуючись з постановою
Луганського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2012
року та ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23 березня 2012 року, ОСОБА_4 звернувся
до суду з касаційною скаргою, в якій
просить скасувати рішення судів
попередніх інстанції і ухвалити нове
про задоволення позову, посилаючись на
порушення норм матеріального права, що
призвело до ухвалення незаконних
судових рішень.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, суд, в межах ст. 220 КАС України,
дійшов до висновку про залишення
касаційної скарги без задоволення з
таких підстав.

Судами попередніх інстанції
встановлені наступні обставини.

ОСОБА_4 є страхувальником, тобто,
особою, яка відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" від
09.07.2003 року №1058-IV, з наступними змінами
та доповненнями, сплачує страхові
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування.

15.09.2011 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Перевальському районі
Луганської області була винесена
вимога про сплату боргу № Ф 113С від
15.09.2011 року, в якій зазначено, що станом
на 01.04.2011 року заборгованість за ОСОБА_4
зі сплати недоїмки по страхових
внесках становить 1732,80 грн.

Не погодившись із зазначеною вимогою
відповідача після адміністративного
оскарження в порядку до управління
Пенсійного фонду України в
Перевальському районі Луганської
області та Головного управлінням
Пенсійного фонду України в Луганській
області, позивач звернувся з позовом до
суду.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції з яким
погодився Донецький апеляційний
адміністративний суд дійшли висновку
про обґрунтованість, прийняття вимоги
про сплату боргу № Ф 113С від 15.09.2011 року
на суму 1732,80 грн., виходячи з того, що
ОСОБА_4 порушені вимоги законодавства
щодо несплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування з липня по грудень 2010 року.

Аналізуючи вказані обставини по справі
та застосовуючи відповідні норми
матеріального права, суд касаційної
інстанції зважає на наступне.

Згідно ч.2 ст.17 "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
страхувальник зобов'язаний
нараховувати, обчислювати і сплачувати
в установлені строки та в повному
обсязі страхові внески. Частиною 6
статті 19 цього Закону встановлено, що
страхові внески нараховуються на суми,
зазначені в частинах 1 та 2 цієї статті,
незалежно від джерел їх фінансування,
форми, порядку, місця виплати та
використання, а також незалежно від
того, чи були зазначені суми фактично
виплачені після їх нарахування до
сплати.

Стаття 20 Закону визначає порядок
обчислення та сплати страхових
внесків. В абзаці 1 частини 6 цієї статті
зазначено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Частинами 1,2 5,9 статті 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" (в редакції до 01
січня 2011 року) передбачалося, що у разі
виявлення своєчасно несплачених сум
страхових внесків страхувальники
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею.

Суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

За рахунок сум, що надходять від
страхувальника або від державної
виконавчої служби в рахунок сплати
недоїмки, погашаються суми недоїмки,
пені та фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.
У разі, коли страхувальник має
несплачену недоїмку, пеню та фінансові
санкції і здійснює сплату поточних сум
страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

Виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників такі
фінансові санкції: за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.

Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

1 січня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Пунктом 11 Прикінцевих та перехідних
положень вказаного Закону внесені
зміни в Закон України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", а саме: виключено частини
1-9 статті 106.

Абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону
встановлено, що стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Пункт 7 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" передбачає вчинення
органами Пенсійного фонду стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків та штрафних санкцій відповідно
до законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, тобто в порядку статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

На підставі викладеного суд касаційної
інстанцій дійшов висновку про
правомірність оскаржуваної вимоги
Управління Пенсійного фонду України,
так як заходи відповідальності за
порушення запроваджених Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» № 1058
правил щодо своєчасної сплати
страхових внесків (ч. 6ст. 20 Закону № 1058
) не змінювались у зв'язку з набранням
чинності Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 8 липня 2010
року № 2464-VI за період з липня по грудень
2010 року.

Відповідно до ст. 58 Конституції України
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі.

Виходячи з вищезазначеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, вважає, що постанова
Луганського окружного
адміністративного суду від 24 січня 2012
року та ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 березня
2012 року, ґрунтуються на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи, доводи
викладені в касаційній скарзі не
спростовують висновків суду першої та
апеляційної інстанції, тому підстави
для скасування або зміни рішення
відсутні.

Відповідно до ч.1 ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 24
січня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23 березня 2012 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Судді О.Ф.
Ситников

Т.Ф.
Весельська

В.В. Малинін