Справа № 2а-1870/965/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/80707/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Сумської обласної державної
адміністрації про зобов'язання вчинити
певні дії, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
Головного управління праці та
соціального захисту населення
Сумської обласної державної
адміністрації про зобов'язання вчинити
певні дії.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року, позов задоволено. Визнано дії
відповідача неправомірними, та
зобов'язано Головне управління праці
та соціального захисту населення
Сумської обласної державної
адміністрації зняти з обліку в органах
соціального захисту населення
автомобіль марки «Ауді»-А6 1997 року
випуску, кузов НОМЕР_1. Зобов'язано
відповідача видати довідку-дозвіл на
переоформлення автомобіля марки
«Ауді»-А6 1997 року випуску, кузов НОМЕР_1
в Державній автомобільній інспекції на
ім'я ОСОБА_2

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04 жовтня 2012
року скасовано постанову суду першої
інстанції та прийнято нову постанову
про відмову в задоволенні позову.

У касаційній скарзі, ОСОБА_2, не
погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанцій, посилаючись на
допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанцій та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду апеляційної
інстанцій постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими і не дають
підстав, які передбачені статтями 225-229
Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами було встановлено, що ОСОБА_3 був
власником автомобіля «Ауді», 1997 року
випуску, кузов НОМЕР_1, який було
отримано як гуманітарну допомогу
інваліду. ІНФОРМАЦІЯ_1, ОСОБА_3 помер, що
підтверджується матеріалами справи.
ОСОБА_2 являється дружиною померлого
ОСОБА_3 Після серпні чоловіка, в січні
2009 року, позивач звернулася до
відповідача з приводу надання дозволу
на переоформлення автомобіля «Ауді»,
1997 року випуску, кузов НОМЕР_1 на її ім'я.

Відповідачем було відмовлено
позивачам у наданні дозволу на
переоформлення автомобілів, оскільки
автомобіль, отриманий як гуманітарна
допомога, після смерті інваліда
підлягає поверненню органам
соціального захисту, що прямо
передбачено Постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року №
999 «Про затвердження Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями».

Відповідно до частини першої статті 58
Конституції України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року N 1-рп/99,
відповідно до пункту 2 якого дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

У даній справі такою подією (фактом) є
смерть інваліда - ОСОБА_3

Порядок від 8 вересня 1997 року був
затверджений у зв'язку з прийняттям
законів України: від 22 грудня 1995 року N
488 «Про внесення змін і доповнень до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та від 6 червня 1996 року N 230 «Про
внесення змін і доповнень до Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи» -
з метою впорядкування забезпечення
автомобілями різних категорій
інвалідів і спрямований на захист
інтересів інвалідів.

Відповідно до пункту 37 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 8 вересня 1997 року
N 999, після смерті інваліда автомобіль,
яким він був забезпечений безоплатно
або на пільгових умовах, залишається
його сім'ї та знімається з обліку в
органах соціального захисту населення.

Відповідно до статті 5 ЦК України акти
цивільного законодавства регулюють
відносини, які виникли з дня набрання
ними чинності.

Акт цивільного законодавства не має
зворотної дії у часі, крім випадків,
коли він пом'якшує або скасовує
цивільну відповідальність особи. Якщо
цивільні відносини виникли раніше і
регулювалися актом цивільного
законодавства, який втратив чинність,
новий акт цивільного законодавства
застосовується до прав та обов'язків,
що виникли з моменту набрання ним
чинності. Визнання закону таким, що
втратив чинність, припиняє його дію в
повному обсязі.

Частиною четвертою статті 4 ЦК України
визначено, що актами цивільного
законодавства є також постанови
Кабінету Міністрів України.

Порядок від 8 вересня 1997 року був
визнаний таким, що втратив чинність,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 19 липня 2006 року.

Таким чином, питання про вилучення
автомобіля після смерті інваліда,
отриманого ним як гуманітарна
допомога, повинно вирішуватись на
підставі нормативно-правових актів,
чинних на час смерті інваліда.

Так, відповідно до пункту 41 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 19 липня 2006 року N
999, автомобіль, отриманий інвалідом як
гуманітарна допомога, після його
смерті повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, або видається в порядку
черговості інваліду, який перебуває на
обліку.

Отже, враховуючи те, що права та
обов'язки у членів сім'ї ОСОБА_3 щодо
спірного автомобіля виникло після його
смерті, а не в момент забезпечення
інваліда автомобілем, застосуванню до
спірних правовідносин підлягає
Порядок від 19 липня 2006 року.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що Головне
управління праці та соціального
захисту населення Сумської обласної
державної адміністрації діяло
відповідно до вимог чинного
законодавства і правомірно відмовив
позивачу у наданні дозволу на
переоформлення автомобіля.

Аналогічна правова позиція викладена в
постановах Верховного Суду України від
16 травня 2012 року ( справа № 6-10цс12), від 07
листопада 2012 року ( справа № 6-118цс12), від
16 січня 2013 року (справа № 6-153цс12).

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржуване судове рішення є законними
та обґрунтованими і підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04 жовтня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління праці
та соціального захисту населення
Сумської обласної державної
адміністрації про зобов'язання вчинити
певні дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко