Справа № 815/3978/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/3978/13-а

Категорія: 10.1 Головуючий в 1 інстанції:
Колесниченко О. В. Колегія
суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

при секретарі
- Журкіній І.І.,

за участі: представник
позивача - ОСОБА_2 (довіреність від
23.05.2013 р.),

представник
відповідача - Кудрявцев С.С.
(довіреність від 27.05.2013 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 20
червня 2013 року по справі за
адміністративним позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України у м. Котовську
та Котовському районі Одеської області
про визнання вимоги № Ф-158
від 12.04.2013 року про сплату
недоїмки у сумі 6270,65 грн. незаконною та
її скасування у повному обсязі,-

В С Т А Н О В И Л А:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_4
(далі - позивач, або ФОП ОСОБА_4)
звернулась до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
м. Котовську та Котовському районі
Одеської області (далі - відповідач, або
УПФУ у м. Котовську та Котовському
районі Одеської області) про визнання
незаконною та скасування вимоги
Управління Пенсійного фонду України у
м. Котовську та Котовському районі
Одеської області від 12.04.2013 року № Ф-158
про сплату недоїмки у сумі 6270,65 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 20 червня
2013 року вказані вимоги
залишенні без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції
позивачка подала апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про задоволення його вимог в
повному обсязі, наголошуючи, зокрема,
на неправомірності оскаржуваної
вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги поданої
апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
позивача та просив залишити останню
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
розгляду, 23.02.2005 року ОСОБА_4
зареєстрована Виконавчим комітетом
Котовської міської ради Одеської
області, як фізична особа-підприємець,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1.

Згідно з пенсійним посвідченням,
виданого ОСОБА_4 31.07.2007 року Серії
НОМЕР_2, позивачка отримує пенсію за
вислугу років.

Згідно с паспортними даними ОСОБА_4
досягла пенсійного віку
30.01.2012 року.

12.04.2013 року УПФУ у м. Котовську та
Котовському районі Одеської області
було винесено вимогу № Ф-158 до ФОП
ОСОБА_4 про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску, штрафів та пені на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 6270,65 грн.

Не погоджуючись з вказаною вимогою
позивачка звернулась до суду з даним
позовом.

Вирішуючи спірне питання та
відмовляючи у задоволенні вимог
ФОП ОСОБА_4, суд першої
інстанції виходив з того, що позивачка
отримує пенсію за вислугу років з 31.07.2007
року, згідно с паспортними даними
остання досягла пенсійного віку 30.01.2012
року, тобто ОСОБА_4 при досягненні
пенсійного віку мала право перейти з
одного виду пенсії (пенсії за вислугу
років) на інший вид (пенсії за віком),
однак заяви до УПФУ у м. Котовську та
Котовському районі Одеської області
про перехід з одного виду пенсії на
інший від позивачки не надходило, тому,
суд першої інстанції дійшов висновку,
що відсутні правові підстави для
звільнення ФОП ОСОБА_4 від сплати
єдиного внеску та відповідно про
правомірність складання на
направлення на адресу останньої
спірної вимоги.

Однак, колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції з огляду на викладене.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначаються
Законом України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Відповідно до п. 3 «Прикінцевих та
перехідних положень» Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» з дня набрання
чинності цим Законом платники
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування вважаються платниками
єдиного внеску. Перереєстрація
платників страхових внесків та
застрахованих осіб не здійснюється.

Згідно з п. 1 ч. 2 ст. 6 вказаного Закону
платник єдиного внеску зобов'язаний,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (в редакції з
06.08.2011 року) особи, зазначені у пункті 4
частини 1 цієї статті (тобто, фізичні
особи - підприємці), які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Матеріалами справи підтверджено, що
між позивачем та Пенсійним фондом
України у відповідності до вимог ст. 12
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» договір про добровільну
участь у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування не
укладався.

Відповідно до ч. 1 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію.

Стаття 1 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачає, що громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом.

Статтею 6 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» передбачено право
вибору пенсії де вказано: «Особам, які
мають одночасно право на різні
державні пенсії, призначається одна
пенсія за їх вибором, за винятком
пенсій інвалідам внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва, що їх вони
дістали при захисті Батьківщини або
при виконанні інших обов'язків
військової служби, або внаслідок
захворювання, пов'язаного з
перебуванням на фронті чи з виконанням
інтернаціонального обов'язку».

Враховуючи наведене, колегія суддів
зазначає, що обирати вид пенсії за
власним бажанням є правом особи, проте
це право не позбавляє дану особу
вважатися пенсіонером за віком.

Крім того, положення ч. 4 ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» не містять
застережень щодо її незастосування до
осіб, які при настанні пенсійного віку
обрали пенсію за вислугу років (а не
пенсію за віком), а тому позивачка не
повинна сплачувати за себе єдиний
внесок.

З огляду на викладене, оскільки з 30.01.2012
року позивачка набула права на
отримання пенсії за віком, обирати вид
пенсії за власним бажанням є правом
особи, проте це право не позбавляє дану
особу вважатися пенсіонером за віком,
колегія суддів вважає, що згідно вимог
ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» з вказаної дати
позивачка не повинна сплачувати за
себе єдиний внесок, що помилково не
було встановлено судом першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що вимоги позивачки
підлягають частковому задоволенню, а
вимога УПФУ у м. Котовську та
Котовському районі Одеської області №
Ф-158 від 12.04.2013 року про сплату недоїмки
підлягає скасуванню в частині суми 4200,09
грн. за період з лютого 2012 року по
грудень 2012 року.

За таких обставин, оскільки при
розгляді справи судом першої інстанції
не повно з'ясовано обставини, що мають
значення для справи та висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, що в свою чергу
призвело до неправильного вирішення
справи, колегія суддів вважає, що
судове рішення відповідно до вимог п. 4
ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з прийняттям по справі
нової постанови про часткове
задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 20 червня 2013 року - задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 до Управління Пенсійного фонду
України у м. Котовську та Котовському
районі Одеської області про визнання
вимоги № Ф-158 від
12.04.2013 року про сплату недоїмки у сумі
6270,65 грн. незаконною та її скасування у
повному обсязі - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 до Управління
Пенсійного фонду України у м. Котовську
та Котовському районі Одеської області
про визнання вимоги № Ф-158 від 12.04.2013
року про сплату недоїмки у сумі 6270,65
грн. незаконною та її скасування у
повному обсязі - задовольнити частково.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу Управління Пенсійного фонду
України у м. Котовську та Котовському
районі Одеської області № Ф-158
від 12.04.2013 року про сплату
недоїмки в частині суми 4200,09 грн. за
період з лютого 2012 року по грудень 2012
року.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів після набрання
чинності безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний колегією суддів 21 березня
2014 року.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/