Справа № 2а-9012/10/0470
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
м. Київ К/800/36922/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши у
попередньому судовому засіданні
адміністративну справу за касаційною
скаргою державного підприємства
"Придніпровська залізниця" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 06
квітня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року у справі за позовом державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" до Контрольно-ревізійного
управління в Дніпропетровській
області про визнання протиправними
дій, зобов'язання вчинити певні дії,-

в с т а н о в и л а:

Державне підприємство "Придніпровська
залізниця" звернулось в суд з позовом
до Контрольно-ревізійного управління в
Дніпропетровській області, в якому
просило: визнати протиправними дії
посадових осіб відповідача щодо
включення в Акт про результати
позапланової ревізії з окремих питань
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" за період з
01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року від 23
лютого 2010 року відомостей та висновків
щодо здійснення позивачем з
порушеннями вимог чинного
законодавства отримання та
використання кредитних ресурсів за
договором, укладеним 07 серпня 2009 року з
ПАТ "Укрексімбанк" та про отримання та
використання кредитних ресурсів за
договором, укладеним 07 серпня 2009 року з
ПАТ "Укрексімбанк" здійснено позивачем
з порушенням вимог чинного
законодавства в частині проведення
тендерних процедур; зобов'язати
відповідача виключити з Акту про
результати позапланової ревізії з
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" за період з
01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року від 23
лютого 2010 року відомості та висновки,
що внаслідок укладення позивачем
договору від 07 серпня 2009 року №151109К35 з
ПАТ "Укрексімбанк" на загальну суму 12
млн. дол. США, протягом періоду з 07
серпня 2009 року по 02 листопада 2009 року,
залізницею отримано додаткові витрати,
які призвели до зменшення фінансового
результату у 2009 році на загальну суму 4
083 234,23 грн. та про отримання та
використання кредитних ресурсів за
договором, укладеним 07 серпня 2009 року з
ПАТ "Укрексімбанк" здійснено позивачем
з порушенням вимог чинного
законодавства в частині проведення
тендерних процедур та письмово
повідомити всі причетні органи, яким
було надано (направлено) вищезазначені
відомості про прийняте рішення суду,
шляхом обов'язкового доручення до
зазначеного акту цього рішення.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем внесено до акту ревізії
відомості та висновки без наявності на
те правових підстав, визначених чинним
законодавством.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 06
квітня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2013 року, у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з оскаржуваними
судовими рішеннями, державне
підприємство "Придніпровська
залізниця" звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, у якій просить їх
скасувати та задовольнити позовні
вимоги.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, на виконання
доручення Голови
Контрольно-ревізійного управління
України від 15 січня 2010 року № 05-18/22,
звернення Служби безпеки України від 28
грудня 2009 року № 8/4/1-10856 та постанови
Апеляційного суду м. Києва від 23 грудня
2009 року вих. № 01-7344-ПП відповідачем
проведено позапланову ревізію з
окремих питань
фінансово-господарської діяльності
позивача за період з 01 січня 2009 року по
31 грудня 2009 року, за результатами якої
складено Акт №05-21/13 від 23 лютого 2010
року.

В ході перевірки відповідачем
встановлено, що в наслідок укладення
державним підприємством
"Придніпровська залізниця" договору
від 07 серпня 2009 року №151109К35 з ПАТ
"Укрексімбанк" на загальну суму 12 млн.
дол. США, протягом періоду з 07 серпня 2009
року по 02 листопада 2009 року, позивачем
отримано додаткові витрати, які
призвели до зменшення фінансового
результату у 2009 році на загальну суму 4
083 234, 23 грн., у тому числі 3 540 000 грн. -
курсова різниця, яка віднесена у
бухгалтерському обліку, згідно з
вимогами Положення (стандарт)
бухгалтерського обліку 21 "Вплив змін
валютних курсів" до інших витрат.

Позивачем було направлено заперечення
та зауваження на Акт про результати
позапланової ревізії з окремих питань
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства
"Придніпровська залізниця" за період з
01 січня 2009 року по 31 грудня 2009 року, в
якому було викладено положення, згідно
яких у вищезазначеному акті
неправомірно та без належного аналізу
всієї документації включено пункт щодо
здійснення позивачем з порушеннями
вимог чинного законодавства отримання
та використання кредитних ресурсів за
договором, укладеним 07 серпня 2009 року з
ПАТ "Укрексімбанк".

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суди першої та апеляційної
інстанцій виходили з того, що акт
ревізії є службовим документом, який не
породжує для позивача жодних правових
наслідків, а викладені в акті обставини
не стали підставою для прийняття
відповідної вимоги.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється, зокрема на спори фізичних
чи юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні" в редакції, чинній на
момент виникнення спірних відносин,
головним завданням державної
контрольно-ревізійної служби є
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно, виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Державний фінансовий контроль
реалізується державною
контрольно-ревізійною службою через
проведення державного фінансового
аудита, перевірки державних закупівель
та інспектування.

Інспектування здійснюється у формі
ревізії та полягає у документальній і
фактичній перевірці певного комплексу
або окремих питань
фінансово-господарської діяльності
підконтрольної установи, яка повинна
забезпечувати виявлення наявних
фактів порушення законодавства,
встановлення винних у їх допущенні
посадових і матеріально
відповідальних осіб. Результати
ревізії викладаються в акті.

Підконтрольними установами, у
розумінні наведеної норми, є
міністерства та інші органи виконавчої
влади, державні фонди, бюджетні
установи і суб'єкти господарювання
державного сектору економіки,
підприємства й організації, які
отримують (отримували в період, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, що перевіряється) державне чи
комунальне майно.

Тобто з цього випливає висновок, що
органи державної
контрольно-ревізійної служби під час
здійснення своїх повноважень діють як
суб'єкти владних повноважень. Тому всі
спори, які випливають із
функціональної діяльності цих органів,
належать до юрисдикції
адміністративних судів.

Відповідно до статті 13 Закону України
"Про державну контрольно-ревізійну
службу в Україні" дії або бездіяльність
службових осіб державної
контрольно-ревізійної служби можуть
бути оскаржені в судовому або
адміністративному порядку.

Згідно з пунктами 3 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України №550 від 20 квітня 2006
року, в редакції, чинній на момент
виникнення спірних відносин, акт
ревізії - документ, який складається
особами, що проводили ревізію, фіксує
факт її проведення та результати.

Акт ревізії складається зі вступної та
констатуючої частини.

У констатуючій частині зазначається
інформація про результати ревізії в
розрізі кожного питання програми із
зазначенням, за який період, яким
способом (вибірковим, суцільним) та за
якими документами перевірено ці
питання, а також висновок про наявність
або відсутність порушень
законодавства.

Виявлені допущені об'єктом контролю
порушення законодавства, контроль за
дотриманням якого віднесено до
компетенції служби, фіксуються в
констатуючій частині акта ревізії з
обов'язковим посиланням на норми
законів чи інших нормативно-правових
актів, які порушено, та зазначенням
винних у їх допущенні осіб.

Таким чином, дії ревізорів, в тому числі
і дії по складанню акту ревізії, можуть
бути оскаржені в порядку
адміністративного судочинства.

Разом з тим, відповідно до статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України адміністративний позов -
звернення до адміністративного суду
про захист прав, свобод та інтересів
або на виконання повноважень у
публічно-правових відносинах. Позивач -
особа, на захист прав, свобод та
інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Статтею 2 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Таким чином, необхідною умовою для
звернення до суду з адміністративним
позовом є наявність порушення прав
позивача з боку суб'єкта владних
повноважень, а відтак, враховуючи, що
позивачем так і не зазначено які саме
його права порушені відповідачем під
час складання акту ревізії, а викладені
в акті перевірки висновки не
спричинили настання будь-яких
наслідків для позивача, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій щодо відсутності
підстав для задоволення позову.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
яке призвело або могло призвести до
неправильного вирішення справи.

Згідно частини 3 статті 220-1 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення без змін,
якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу державного
підприємства "Придніпровська
залізниця" відхилити.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 06
квітня 2011 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша