Справа № 2а-16630/12/2670
Суддя: Блажівська Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/30275/13

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючої: суддів: Блажівської Н.Є.,
Сіроша М.В., Усенко Є.А.,при секретарі
Луцак А.В.розглянувши у відкритому
судовому засіданні касаційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Сан Трейд» на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року

у справі № 2а-16630/12/2670

за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Сан
Трейд»

до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва

Державної податкової
служби

про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Сан Трейд» (надалі
також - позивач, ТОВ «Сан Трейд»)
звернулось до суду з адміністративним
позовом до Державної податкової
інспекції у Печерському районі м. Києва
Державної податкової служби (надалі
також - відповідач, ДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення - рішення від
14 червня 2012 року №.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 лютого 2013 року позов задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення від 14
червня 2012 року №.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі м. Києва Державної податкової
служби задоволено. Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 лютого 2013 року скасовано та ухвалено
нову постанову, якою у задоволенні
позову відмовлено.

ТОВ «Сан Трейд» в касаційній скарзі,
вказуючи на допущені судом апеляційної
інстанції порушення вимог
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення спору, просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанції та залишити в силі рішення
суду першої інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача, сторін, що
беруть участь у справі, обговоривши
доводи касаційної скарги та
перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
звертає увагу на наступне.

Відповідно до частини 1 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, які не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Фактичною підставою для збільшення
суми грошового зобов'язання з податку з
податку на додану вартість в сумі 526439
грн., на підставі податкового
повідомлення-рішення, з приводу
правомірності якого виник спір, стали
висновки відповідача, викладені в акті
перевірки від 28 травня 2012 року №
310/22-2/30860330, про порушення позивачем
вимог статті 185, пунктів 198.3, 198.6 статті
198, пунктів 201.4, 201.10 статті
201 Податкового кодексу України
(надалі також - ПК України; туті надалі -
в редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин), пункту 3
Порядку заповнення податкової
накладної, затвердженого наказом ДПА
України від 30 травня 1997 № 165, в
результаті чого підприємством
занижено суму ПДВ, яка підлягає сплаті
до бюджету на суму 491513 грн. за періоди:
лютий 2011 року - 89083 грн., березень 2011 року
- 18546 грн., квітень 2011 року - 98812 грн.,
травень 2011 року - 44864 грн., червень 2011
року - 100509 грн., липень 2011 року - 29227 грн.,
серпень 2011 року - 25100 грн., вересень 2011
року - 11737 грн., жовтень 2011 року -
51624 грн., листопад 2011 року - 22011 грн.

Вказані висновки відповідача,
ґрунтуються на тому, що позивачем
необґрунтовано сформовано податковий
кредит по податкових накладних,
виписаних ТОВ «Декос Альянс», ТОВ
«Авитек Груп ЛТД» за період з 1 лютого
2011 року по 30 листопада 2011 року з огляду
на наступне.

ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС
складено акт про результати невиїзної
документальної перевірки ТОВ «Авитек
Груп ЛТД» від 9 червня 2011 року
№ 688/23-3/37046350, в якому
зазначено, що в ході відпрацювання
підприємств встановлено та опитано
директора ТОВ «Авитек Груп ЛТД» ОСОБА_6,
який пояснив, що не має відношення до
ведення фінансово-господарської
діяльності вказаного підприємства.
Перевіркою встановлено порушення
вимог статей 203, 215, 216 Цивільного
кодексу України в частині недодержання
вимог зазначених статей в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання наслідків, що
обумовлені ними по правочинах,
здійснених ТОВ «Авитек Груп ЛТД» при
придбанні та продажу товарів (послуг).
Товар (послуги) по вказаних правочинах
не був переданий в порушення статей 662,
655 та 656 Цивільного кодексу України.
Перевіркою встановлено відсутність
об'єктів оподаткування при придбанні
та продажу товарів (послуг) за період з
17 липня 2010 року по 30 квітня 2011 року, які
підпадають під визначення статті 3
Закону України «Про податок на додану
вартість» та статті 185 Податкового
кодексу України.

Крім того, ДПІ у Печерському районі м.
Києва складено акт про результати
документальної невиїзної перевірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Декос
Альянс» від 26 січня 2012 року №28/23-10/37505731,
зі змісту якого слідує, що відповідно
до протоколу допиту свідка від 9
листопада 2011 року, отриманого старшим
о/у відділу БКОЗ УСБУ в Полтавській
області капітаном Супоніним В.В.
допитаний засновник та директор ТОВ
«Декос Альянс» ()
громадянин ОСОБА_8, який повідомив що
дізнався про те, що він є директором
підприємства ТОВ «Декос Альянс» у
вересні 2011 року. Підприємство ТОВ
«Декос Альянс» він не реєстрував, своєї
згоди на призначення на посаду
директора та головного бухгалтера
даного товариства не давав; будь - яких
статутних документів щодо реєстрації
ТОВ «Декос Альянс» не підписував,
банківські рахунки не відкривав,
фінансово - господарські документи від
імені даного товариства не підписував,
податкову звітність до контролюючих
органів не здавав і нікому не доручав.

З аналізу інформації, що містилася в
зазначених актах перевірки, відповідач
дійшов висновку про те, що позивач не
має права на віднесення сум до
податкового кредиту, оскільки
податкові накладні, які стали
підставою для формування податкового
кредиту, підписані невідомими особами.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, виходив із того, що
відповідач не надав суду належних
доказів, які б свідчили про
правомірність та законність прийнятих
податкових повідомлень-рішень.

Суд апеляційної інстанції, скасовуючи
рішення суду першої інстанції та
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, виходив із того, що податкові
накладні, які стали підставою для
формування податкового кредиту,
виписані контрагентами, що
зареєстровані в Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій
України за зверненням невстановлених
осіб від імені осіб, які заперечують
свою участь у створенні та діяльності
цих товариств, зокрема й у підписанні
будь-яких первинних документів, - не
можна вважати належно оформленими та
підписаними повноважними особами
звітними документами, які посвідчують
факт придбання товарів, робіт чи
послуг, а тому віднесення відображених
у них сум ПДВ до податкового кредиту є
безпідставним.

Разом з тим, Вищий адміністративний суд
України вважає зазначені висновки
судів попередніх інстанції такими, що
зроблені без повного з'ясування
обставин, що мають значення для
вирішення спору та оцінка наявних у
матеріалах справи доказів здійснена
без дотримання положень статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, а відтак, такі судові рішення
не є такими, що відповідають вимогам
законності та обґрунтованості, що
встановлені статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, взагалі не надав оцінку
доводам податкового органу, які
фактично слугували підставою для
висновків про порушення позивачем
вимог податкового законодавства, та не
оцінив докази, які містили дані щодо
предмету доказування для цілей даної
адміністративної справи.

Зазначаючи про те, що позивачем
безпідставно відображено у
податковому обліку податковий кредит,
що сформований за податковими
накладними, виписаними
ТОВ «Декос Альянс», ТОВ «Авитек Груп
ЛТД», суд апеляційної інстанції
обмежився лише дослідженням даних, що
містилися в актах перевірок
контрагентів.

Разом з тим, акти перевірки
контрагентів позивача є лише одним із
доказів в адміністративному
судочинстві, на підставі яких
встановлюється наявність обставин, які
входять до предмету доказування
відповідно до статті 138 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до частини 1 статті 69
Кодексу адміністративного судочинства
України доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Акти перевірки контрагентів позивача
не є належними доказами, що свідчать
про те, що ТОВ «Декос Альянс» та ТОВ
«Авитек Груп ЛТД» зареєстровані в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України за
зверненням невстановлених осіб від
імені осіб, які заперечують свою участь
у створенні та діяльності цих
товариств, зокрема й у підписанні
будь-яких первинних документів. За
таких обставин, не є з'ясованими
обставини підписання податкових
накладних, виписаних ТОВ «Декос
Альянс» та ТОВ «Авитек Груп ЛТД»
неуповноваженим особами.

Вищий адміністративний суд України
вважає, що судам попередніх інстанцій
необхідно було поставити питання про
проведення експертного дослідження на
предмет наявності чи відсутності ознак
підроблення підпису посадовими
особами, які підписували податкові
накладні та інші первинні документи,
видані ТОВ «Декос Альянс», ТОВ
«Авитек Груп ЛТД», або допитати
посадових осіб вказаних суб'єктів
господарювання в порядку визначеному
статтею 77 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки
встановлення даної обставини має
важливе значення для правильного
вирішення даної справи, зокрема, щодо
правомірності включення позивачем сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту на підставі
вказаних податкових накладних.

Так, судам варто було враховувати при
розв'язанні вказаного спору принцип
офіційного з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Відповідно до вказаної норми
суд вживає передбачені законом заходи,
необхідні для з'ясування всіх обставин
у справі, у тому числі щодо виявлення та
витребування доказів з власної
ініціативи. Суд повинен запропонувати
особам, які беруть участь у справі,
подати докази або з власної ініціативи
витребувати докази, яких, на думку суду,
не вистачає.

Задля вжиття належних заходів із метою
встановлення обставин, що входять до
предмету доказування, судам слід було
на підставі належних та допустимих
доказів встановити обставини, що
підтверджують чи спростовують
правильність формування позивачем сум
податкового кредиту при відображенні в
податковому обліку господарських
операцій з ТОВ «Декос Альянс», ТОВ
«Авитек Груп ЛТД», а також обставини
реєстрації контрагентів позивача в
Єдиному державному реєстрі
підприємств та організацій України за
зверненням невстановлених осіб від
імені осіб, які заперечують свою участь
у створенні та діяльності цих
товариств і у підписанні будь-яких
первинних документів, зокрема й тих, що
були надані для здійснення
контрольного заходу та до суду.

Для встановлення вказаних обставин
суди повинні витребувати у податкового
органу або платника податків ті докази,
які не надані учасниками справи, але
які, на думку суду, можуть підтвердити
або спростувати доводи податкового
органу щодо наявності порушень з боку
платника податків. Відповідні дії
можуть бути вчинені судом на підставі
пункту 1 частини другої
статті 110, статті 114 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У разі ненадходження витребуваних
додаткових доказів у строк,
установлений судом, спір може бути
розв'язано на підставі наявних у справі
доказів.

Якщо позивач без поважних причин
ухиляється від надання доказів на
вимогу суду, а наявних у справі
матеріалів недостатньо для
спростування підтверджених належними
доказами висновків контролюючого
органу, покладених в основу ухваленого
ним спірного рішення, у позові платника
податків може бути відмовлено.

Якщо витребувані судом докази на
підтвердження правомірності
оскарженого рішення (дій чи
бездіяльності) не надані
відповідачем-податковим органом, суд
не позбавлений права вказати на
допущені таким податковим органом
порушення процесуальних вимог шляхом
постановлення окремої ухвали в порядку
статті 166 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Згідно з частиною 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Враховуючи те, що судами попередніх
інстанцій не було встановлено всіх
важливих обставин справи, що призвело
до не обґрунтованих належним чином
висновків щодо прав і обов'язків сторін
у даному спорі, а також те, що
передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до
положень частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд -

У Х В А Л И В

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Сан Трейд"
задовольнити частково.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року та постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
28 лютого 2013 року скасувати.

Справу № 2а-16630/12/2670 направити на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуюча:
Н. Є. Блажівська

Судді:
М.В. Сірош

Є.А. Усенко