Справа № 2а-7470/11/1370
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.
Справа № 62016/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

за участю секретаря судового засідання
Андрушківа І.Я.,

представника відповідача
Ольшанської Н.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на ухвалу судді
Львівського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2011
року про відмову у відкритті
провадження у справі за позовом ОСОБА_2
до прокурора Львівської області
Ковбасюка Віталія Васильовича про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом в якому просив визнати
протиправними дії (бездіяльність)
відповідача по створенню перешкод для
отримання публічної інформації та
зобов'язати відповідача надати йому
повну і достовірну інформацію про
можливість передачі спеціальному
підрозділу прокуратури звернення з
доказами -документами у відповідності
до Закону України «Про засади
запобіганню і протидії корупції».

Ухвалою судді Львівського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2011
року відмовлено у відкритті
провадження. Ухвала мотивована тим, що
відповідно до ст. 17 КАС України
компетенція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові
справи, що належить вирішувати в
порядку кримінального судочинства, а
відтак, ця справа не підлягає розгляду
в порядку адміністративного
судочинства.

Ухвалу в апеляційному порядку оскаржив
позивач, вважає її незаконною, просить
ухвалу скасувати і направити справу до
суду першої інстанції для продовження
розгляду.

В апеляційній скарзі вказує на те, що
суддя першої інстанції неправильно
застосував норми права та прийшов до
помилкового висновку про те, що ця
справа не підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представника відповідача, обговоривши
доводи апеляційної скарги та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити з наступних
підстав.

Статтею 55 Конституції України
встановлено, що кожному гарантується
право на оскарження в суді рішень, дій
чи бездіяльності органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Відповідно до ч. 1, ч. 2 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Згідно п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції (далі -
адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень

В пункті 7 ч. 1 ст. 3 КАС України наведено
визначення суб'єкта владних
повноважень - орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Частиною 1 ст. 17 КАС України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
правовідносини, що виникають у зв'язку
з здійсненням суб'єктом владних
повноважень владних управлінських
функцій, а також у зв'язку з публічним
формуванням суб'єкта владних
повноважень шляхом виборів або
референдуму, зокрема, згідно п. 1 ч. 2 ст.
17 КАС України, на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Статтею 104 КАС України встановлено, що
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Ознакою суб'єкта владних повноважень,
як сторони в адміністративному
процесі, є здійснення цим суб'єктом
владних управлінських функцій у
правовідносинах, щодо яких виник спір.

У випадку, якщо суб'єкт (у тому числі
орган державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхня посадова чи
службова особа) у спірних
правовідносинах не здійснює вказані
владні управлінські функції щодо
іншого суб'єкта, який є учасником спору,
то він не має встановлених нормами КАС
України необхідних ознак суб'єкта
владних повноважень, а спір не має
встановлених нормами КАС України ознак
справи адміністративної юрисдикції, і,
відповідно, не повинен вирішуватись
адміністративним судом.

Відмовляючи у відкритті провадження в
адміністративній справі, суддя першої
інстанції виходив з того, що позивачем
оскаржуються дії чи бездіяльність
відповідача щодо розгляду заяв і
повідомлень про злочин.

Оскільки така діяльність є
повноваженням прокуратури, щодо її
реагування на порушення чинного
законодавства, в межах своєї
компетенції, є виключно процесуальним
правом (функцією) прокуратури, то
відповідач, у правовідносинах, що
виникли, не здійснює владних
управлінських функцій, а тому вказаний
спір не є справою адміністративної
юрисдикції.

Проте, колегія суддів не погоджується з
обґрунтованістю таких висновків суду
першої інстанції з наступних підстав.

Як слідує з матеріалів позову та змісту
позовних вимог, предметом даного спору
є не оскарження рішення, дії чи
бездіяльності відповідача у сфері
кримінального судочинства, а дії
(бездіяльність) відповідача щодо
розгляду звернень позивача від 30
червня 2010 року та від 20 червня 2011 року,
тобто відносини, які врегульовано
Законом України «Про звернення
громадян». На норми цього Закону, серед
іншого, позивач і посилався в
обгрунтування доводів своїх вимог.

Преамбулою Закону України «Про
звернення громадян» визначено, що цей
Закон регулює питання практичної
реалізації громадянами України
наданого їм Конституцією України права
вносити в органи державної влади,
об'єднання громадян відповідно до їх
статуту пропозиції про поліпшення їх
діяльності, викривати недоліки в
роботі, оскаржувати дії посадових осіб,
державних і громадських органів. Закон
забезпечує громадянам України
можливості для участі в управлінні
державними і громадськими справами,
для впливу на поліпшення роботи
органів державної влади і місцевого
самоврядування, підприємств, установ,
організацій незалежно від форм
власності, для відстоювання своїх прав
і законних інтересів та відновлення їх
у разі порушення.

Відповідного до ст. 1 Закону України
«Про звернення громадян» громадяни
України мають право звернутися до
органів державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Згідно із ст. 4 Закону України «Про
звернення громадян» до рішень, дій
(бездіяльності), які можуть бути
оскаржені, належать такі у сфері
управлінської діяльності, внаслідок
яких: порушено права і законні інтереси
чи свободи громадянина (групи
громадян); створено перешкоди для
здійснення громадянином його прав і
законних інтересів чи свобод;
незаконно покладено на громадянина
які-небудь обов'язки або його незаконно
притягнуто до відповідальності.

Статтею 5 Закону України «Про звернення
громадян» встановлено, що звернення
адресуються органам державної влади і
місцевого самоврядування,
підприємствам, установам, організаціям
незалежно від форм власності,
об'єднанням громадян або посадовим
особам, до повноважень яких належить
вирішення порушених у зверненнях
питань.

Відповідно до ст. 14 Закону України «Про
звернення громадян» органи державної
влади і місцевого самоврядування,
підприємства, установи, організації
незалежно від форм власності,
об'єднання громадян, посадові особи
зобов'язані розглянути пропозиції
(зауваження) та повідомити громадянина
про результати розгляду.

Оскільки оскаржені позивачем дії
(бездіяльність) відповідача стосуються
розгляду його звернень, то даний спір
пов'язаний із захистом прав, свобод чи
інтересів у сфері публічно-правових
відносин від порушень з боку органів
державної влади, тобто є
публічно-правовим та підлягає
вирішенню в порядку адміністративного
судочинства.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена з порушенням норм
процесуального справа, тому її слід
скасувати та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. 204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
повністю.

Ухвалу судді Львівського окружного
адміністративного суду від 08 липня 2011
року про відмову у відкритті
провадження у справі № 2а-7470/11/1370 -
скасувати та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції.

Ухвала апеляційного суду є остаточною
та оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін