Справа № 824/1241/14-а
Суддя: Левицький Василь Костянтинович
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 р. м.
Чернівці Справа №
824/1241/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Левицького В.К.,

за участю секретаря судового засідання
Жураковської Ю.М.,

сторін:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Деяка М.М.,

розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1

до Управління Укртрансінспекції в
Чернівецькій області

про скасування постанови.

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-позивач) звернувся до суду із
вказаним адміністративним позовом, в
якому просить скасувати винесену
Управлінням Укртрансінспекції у
Чернівецькій області (далі -
відповідач) в особі начальника
Косована Василя Дмитровича постанову
за № 006966 про застосування
адміністративно-господарського
штрафу, якою стягнуто
адміністративно-господарський штраф у
сумі 1700 грн.

Позов вмотивовано тим, що Управлінням
Укртрансінспекції у Чернівецькій
області винесено постанову про
застосування
адміністративно-господарського
штрафу, якою накладено штраф у сумі 1700
грн. Вказана постанова є незаконною, і
такою, що підлягає скасуванню з огляду
на те що ОСОБА_1 не займається наданням
послуг перевезення, а використовував
транспорт у власних потреба, і потребах
своїх близьких.

Відповідачем до суду подано письмові
заперечення проти позову, відповідно
до яких, вважає позовні вимоги
необґрунтованими та просить суд у
задоволенні позову відмовити повністю,
зазначаючи, що за результатами
рейдової перевірки позивача було
складено акт №022716 від 28.01.2014 р. В ході
перевірки встановлено, що позивач
надавав послуги з перевезення
пасажирів з м. Чернівці в с. Бобівці в
нерегулярному сполученні без
оформлення договору із замовником, без
документів, що засвідчує оплату послуг,
без списку. Тому з огляду на викладене,
вважаємо винесену постанову про
накладення штрафу на позивача
правомірною.

В судовому засіданні позивач позов
підтримав повністю та посилаючись на
обставини викладені в позовній заяві,
просив суд задовольнити позовні
вимоги.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив у
його задоволенні відмовити та надав
пояснення аналогічні викладеним у
запереченнях проти позову.

В судовому засіданні 22.01.2014 р. за
ініціативою суду було допитано як
свідків ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8 з питань
проведення 28.01.2014 р. рейдової перевірки
позивача та виявлених порушень.

Вислухавши пояснення сторін, покази
свідка, дослідивши матеріали справи
судом встановлено наступне.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(АДРЕСА_1, ідентифікаційний код НОМЕР_1)
зареєстрований як фізична
особа-підприємець 18.05.1998 р.
Сторожинецькою районною державною
адміністрацією Чернівецької області
(а.с. 11).

28.01.2013 р. відповідачем, на підставі
наказу Інспекції від 25.01.2014 р. № 04 «Про
затвердження тижневого графіку
рейдових перевірок» та направлення на
перевірку від 25.01.2014 р. № 017133 проведено
рейдову перевірку позивача з питань
дотримання перевізником усіх форм
власності вимог чинного законодавства,
про що складено акт №022716 від 28.01.2014 р.
(а.с. 34).

В ході перевірки встановлено, що
позивач пасажирським мікроавтобусом
марки Mercedes-Benz державний номерний знак
НОМЕР_2 надавав послуги з перевезення
пасажирів з м. Чернівці в с. Бобівці в
нерегулярному сполученні без
оформлення договору із замовником, без
документів, що засвідчує оплату послуг,
без списку.

За результатами розгляду матеріалів
перевірки, 19.02.2014 р. відповідач виніс
постанову № 0006966 про застосування до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
штрафних санкцій передбачених абз. 3 ч. 1
ст. 60 Закону України «Про автомобільні
дороги» в розмірі 1700,00 грн. (а.с. 35).

Вважаючи прийняту постанову
протиправною, позивач звернувся до
суду з вказаним позовом.

Розглянувши матеріали справи,
встановивши фактичні обставини в
справі, на яких ґрунтуються позовні
вимоги та заперечення проти позову,
дослідивши та оцінивши надані докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Відносини між автомобільними
перевізниками, замовниками
транспортних послуг, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування, пасажирами, власниками
транспортних засобів, а також їх
відносини з юридичними та фізичними
особами - суб'єктами підприємницької
діяльності, які забезпечують
діяльність автомобільного транспорту
та безпеку перевезень, регулюються
Законом України "Про автомобільний
транспорт" від 05.04.2001 р. № 2344-ІІІ (далі -
Закон №2344-ІІІ).

Згідно ч. 3 ст. 5 цього Закону державне
регулювання та контроль у сфері
автомобільного транспорту
реалізується шляхом проведення
центральними та місцевими органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування економічної, тарифної,
науково-технічної та соціальної
політики, ліцензування, стандартизації
та сертифікації на автомобільному
транспорті, задоволення потреб
автомобільного транспорту в
паливно-енергетичних і
матеріально-технічних ресурсах і
транспортних засобах.

Відповідно до ст. 6 Закону №2344-ІІІ
реалізація державної політики у сфері
автомобільного транспорту
здійснюється через центральний орган
виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на наземному транспорті,
місцеві органи виконавчої влади та
органи місцевого самоврядування.

Відповідно до п. 1 Положення про
Державну інспекцію України з безпеки
на наземному транспорті, затвердженого
Указом Президента України від 06.04.2011 р.
№387/2011, Державна інспекція України з
безпеки на наземному транспорті
(Укртрансінспекція) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Міністра інфраструктури України.

Укртрансінспекція входить до системи
органів виконавчої влади і забезпечує
реалізацію державної політики з питань
безпеки на автомобільному транспорті
загального користування, на
перевезення яким видано ліцензію,
міському електричному, залізничному
транспорті, експлуатації
автомобільних доріг загального
користування.

Укртрансінспекція реалізовує свої
повноваження безпосередньо та через
свої територіальні органи - управління
в Автономній Республіці Крим, обласні,
Київське та Севастопольське міські,
районні управління.

За приписами п. 13 Положення
Укртрансінспекції є юридичною особою
публічного права, має печатку із
зображенням Державного Герба України
та своїм найменуванням, власні бланки,
рахунки в органах Державної
казначейської служби України.

Основними завданнями
Укртрансінспекції є: реалізація
державної політики з питань безпеки на
автомобільному, міському електричному,
залізничному транспорті та ведення
дорожнього господарства; внесення
пропозицій щодо формування державної
політики з питань безпеки на
автомобільному транспорті, міському
електричному, залізничному транспорті
та ведення дорожнього господарства;
здійснення відповідно до
законодавства державного нагляду
(контролю) з питань безпеки на
автомобільному, міському електричному,
залізничному транспорті та ведення
дорожнього господарства (п. 3
Положення).

Статтею 6 Закону №2344-ІІІ встановлює, що
державний контроль автомобільних
перевізників здійснюється шляхом
проведення планових, позапланових і
рейдових перевірок.

Порядок здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
(далі - Порядок), затверджений
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.11.2006 р. №1567, визначає процедуру
здійснення державного контролю за
додержанням суб'єктами господарювання,
які провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту (далі -
суб'єкти господарювання), вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів щодо
організації перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
норм міжнародних договорів про
міжнародне автомобільне сполучення,
виконанням умов перевезень, визначених
дозволом на перевезення на міжобласних
автобусних маршрутах, вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, дотриманням
габаритно-вагових параметрів,
наявністю дозвільних документів на
виконання перевезень та відповідністю
виду перевезень, відповідних ліцензій
і ліцензійних карток, виконанням
суб'єктами господарювання ліцензійних
умов, внесенням
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами, а
також диспетчерського контролю за
роботою автомобільних перевізників.

Відповідно до п. 12-14 Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті, рейдова перевірка
додержання суб'єктом господарювання
вимог законодавства про автомобільний
транспорт, здійснюється на підставі
щотижневого графіка. Графік проведення
рейдових перевірок складається та
затверджується наказом
Укртрансінспекції або її
територіального органу з урахуванням
стану аварійності, періоду, що пройшов
від попередньої перевірки,
забезпечення належного рівня
транспортного обслуговування в
окремих регіонах, інформації про
діяльність осіб, що незаконно надають
послуги з перевезень, перевірки
дотримання умов перевезень, визначених
дозволом (договором) на перевезення, та
інших обставин. Щотижневий графік
складається з урахуванням проведення
рейдових перевірок не частіше ніж один
раз на квартал. Рейдова перевірка
транспортних засобів проводиться в
будь-який час на окремо визначених
ділянках дороги, маршрутах руху,
автовокзалах, автостанціях, автобусних
зупинках, місцях посадки та висадки
пасажирів, стоянках таксі і
транспортних засобів, місцях
навантаження та розвантаження
вантажних автомобілів, місцях
здійснення габаритно-вагового
контролю, під час виїзду з підприємств
та місць стоянки, на інших об'єктах, що
використовуються суб'єктами
господарювання для забезпечення
діяльності автомобільного транспорту.

Пунктом 15 Порядку встановлено, що
під час проведення рейдової перевірки
перевіряється виключно, в т.ч.
наявність визначених статтями 39 і 48
Закону документів, на підставі яких
здійснюються перевезення
автомобільним транспортом.

Відповідно до п. 21 Порядку у разі
виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
відповідною формою.

Судом встановлено, що відповідачем на
підставі наказу Інспекції від 25.01.2014 р.
№ 04 «Про затвердження тижневого
графіку рейдових перевірок» та
направлення на перевірку від 25.01.2014 р. №
017133 проведено рейдову перевірку
позивача з питань дотримання
перевізником усіх форм власності вимог
чинного законодавства, про що складено
акт №022716 від 28.01.2014 р.

За правилами ч. 1 та ч. 2 ст. 39 Закону
№2344-ІІІ автомобільні перевізники,
водії, пасажири повинні мати і
пред'являти особам, які уповноважені
здійснювати контроль на
автомобільному транспорті та у сфері
безпеки дорожнього руху, документи, на
підставі яких виконуються пасажирські
перевезення.

Для нерегулярних пасажирських
перевезень такими документами є: для
автомобільного перевізника - ліцензія,
документ, що засвідчує використання
автобуса на законних підставах, інші
документи, передбачені законодавством
України; для водія автобуса -
посвідчення водія відповідної
категорії, реєстраційні документи на
транспортний засіб, ліцензійна картка,
договір із замовником транспортних
послуг, документ, що засвідчує оплату
транспортних послуг, інші документи,
передбачені законодавством України.

Відповідно до приписів абз. 3 ч. 1 ст. 60
Закону №2344-ІІІ за порушення
законодавства про автомобільний
транспорт до автомобільних
перевізників застосовуються
адміністративно-господарські штрафи,
зокрема, за надання послуг з перевезень
пасажирів та вантажів без оформлення
документів, перелік яких визначений
статтями 39 та 48 цього Закону, - штраф у
розмірі ста неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Враховуючи наведене, суд приходить до
висновку, що підставою для
застосування санкцій згідно абз. 3 ч. 1
ст. 60 Закону №2344-ІІІ є надання
автомобільними перевізниками послуг з
перевезень пасажирів та вантажів без
оформлення документів, перелік яких
визначений статтями 39 та 48 цього
Закону.

Згідно визначення, наведеного в
ст. 1 Закону №2344-ІІІ автомобільний
перевізник - фізична або юридична
особа, яка здійснює на комерційній
основі чи за власний кошт перевезення
пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Статтею 1 Закону №2344-ІІІ також
визначено, що послуга з перевезення
пасажирів чи вантажів - перевезення
пасажирів чи вантажів транспортними
засобами на договірних умовах із
замовником послуги за плату.

Отже, послуга з перевезення пасажирів
надається автомобільним перевізником
з метою отримання прибутку.

Відповідно до пп. 4 п. 7 Правил надання
послуг пасажирського автомобільного
транспорту, затвердженого постановою
Кабінету міністрів України від 18.02.1997
р., дія цих Правил не поширюється на
перевезення, які здійснюються
транспортними засобами, які належать
фізичним особам і використовуються
ними для задоволення власних потреб, що
немає на меті отримання прибутку.

Судом встановлено та підтверджується
показами свідків, що в день здійснення
перевірки ОСОБА_1 не надавав послугу з
перевезення пасажирів, а
використовував транспорт у власних
потребах та потребах членів сімї, а
саме перевозив дружину, невістку та
сина по справам з с. Бобівці
Сторожинецького району в м. Чернівці та
з м. Чернівці в с. Бобівці.

Також судом встановлено, що позивач
попутно з м. Чернівці до с. Бобівці
перевозив безоплатно ОСОБА_6, який
проживає по сусідству з ним (позивачем).

Таким чином, суд вважає, що позивач
використовував власний транспортний
засіб для задоволення власних потреб
без мети отримання прибутку.

Під час судового розгляду справи,
відповідачем не доведено та не надано
докази, які підтверджують надання
позивачем 28.01.2014 р. послуг з перевезення
пасажирів з м. Чернівці в
с. Бобівці в нерегулярному сполученні з
метою отримання прибутку, тому, на
думку суду, відсутні підстави для
притягнення позивача до
відповідальності передбаченої абз. 3 ч.
1 ст. 60 Закону №2344-ІІІ.

Судом не беруться до уваги доводи
відповідача стосовно того, що під час
перевірки інспектори
Укртрансінспекції не мають права
встановлювати особи пасажирів та
одержання перевізником плати за надані
послуги з перевезення пасажирів,
оскільки відповідно до п. 4 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті та п. 6
Положення про Укртрансінспекцію,
працівники Укртрансінспекції для
виконання покладених на неї завдань
має право в установленому порядку
залучати спеціалістів центральних і
місцевих органів виконавчої влади,
вчених, представників інститутів
громадянського суспільства (за згодою)
для розгляду питань, що належать до
компетенції Укртрансінспекції; можуть
проводити планові, позапланові та
рейдові перевірки із залученням
спеціалістів органів внутрішніх справ
і науково-дослідних установ (за
погодженням з їх керівниками) з питань,
що належать до їх компетенції.

Стаття 19 Конституції України визначає,
що органи державної влади та органи
місцевого самоврядування зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС
України до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією або законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Оцінюючи правомірність дій та рішень
відповідача, суд керується критеріями,
закріпленими у ч. 3 ст. 2 КАС України, які
певною мірою відображають принципи
адміністративної процедури, яких
повинні дотримуватися суб'єкти владних
повноважень при реалізації
дискреційних повноважень.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судовим розглядом встановлено
порушення зазначених критеріїв
відповідачем під час прийняття
оскаржуваної постанови, а тому вказане
рішення підлягає скасуванню

Відповідно до положень, закріплених ст.
11 КАС України, розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Як зазначено ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Під час судового розгляду справи
відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
свого рішення.

Частина 1 ст. 94 КАС України визначає, що
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Матеріали справи підтверджують
понесені позивачем витрати по оплаті
судового збору в розмір 182,70 грн. (а.с. 2).

Таким чином, враховуючи положення ч. 1
ст. 94 КАС України суд присуджує з
Державного бюджету на користь позивача
судові витрати по даній справі.

У процесі розгляду справи не виявлено
інших фактичних обставин, що мають
значення для правильного вирішення
спору, і доказів на підтвердження цих
обставин.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 19 та 129 Конституції України, ст. ст. 2,
70, 71, 86, 94, 158 - 163 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову Управління
Укртрансінспекції у Чернівецькій
області про застосування
адміністративно-господарського штрафу
№ 006966 від 19.02.2014 р.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 судовий збір в
розмірі 182,70 грн.

Порядок та строки набрання постановою
законної сили та оскарження.

Відповідно до ч. 1 та 3 ст. 254 КАС України
постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова, згідно ст. 186 КАС України,
може бути оскаржена в апеляційному
порядку до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі в
десятиденний строк з дня її
проголошення апеляційної скарги. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Повний текст постанови складено та
підписано судом 31 березня 2014 р.

Суддя

Левицький В.К.