Справа № 2-а-6955/11/2110
Суддя: Романішин В.Л.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 р.м.ОдесаСправа №
2-а-6955/11/2110

Категорія: 11.5 Головуючий в 1 інстанції:
Ратушна В.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

головуючого судді: Романішина В.Л.,

суддів: Димерлія О.О.,
Єщенка О.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в приміщенні суду в місті
Одесі апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні на ухвалу Дніпровського
районного суду м. Херсона від 10 лютого
2014 року у справі за поданням державного
виконавця відділу державної
виконавчої служби Комсомольського
районного управління юстиції у
м.Херсоні про зміну способу і порядку
виконання рішення суду у справі за
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпровському районі м.Херсона про
стягнення недоплаченої державної
соціальної допомоги,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Дніпровського районного
суду м.Херсона від 23.09.2011р. задоволено
частково позов ОСОБА_2 Визнано
протиправною бездіяльність УПФУ в
Дніпровському районі м.Херсона щодо
ненарахування підвищення до пенсії
ОСОБА_2 у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, встановленої ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за період з 07.03.2011р. по
22.07.2011р. Зобов'язано УПФУ в
Дніпровському районі м.Херсона
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_2 недоотриманої за період з
07.03.2011р. по 22.07.2011р. суми підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком, встановленої ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» та ч.1 ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням фактично
нарахованих та сплачених сум у цей
період. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

В лютому 2014 року державний виконавець
відділу ДВС Комсомольського РУЮ у
м.Херсоні звернувся до Дніпровського
районного суду м.Херсона із поданням
про зміну способу і порядку виконання
постанови Дніпровського районного
суду м.Херсона від 23.09.2011р. із
зобов'язання УПФУ в Дніпровському
районі м.Херсона здійснити перерахунок
та виплату ОСОБА_2 недоотриманої за
період з 07.03.2011р. по 22.07.2011р. суми
підвищення до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» та ч.1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням фактично
нарахованих та сплачених сум у цей
період, на стягнення виплати в розмірі
806,81 грн. В обґрунтування вимог подання
заявник посилається на те, що фактично
нарахування соціальної допомоги
відповідачем здійснено, однак виплати
її суми Управління не здійснює у
зв'язку з припиненням державного
бюджетного фінансування.

Ухвалою Дніпровського районного суду
м.Херсона від 10.02.2014р. подання
задоволено.

Не погоджуючись з вказаною ухвалою,
УПФУ в м.Херсоні звернулося з
апеляційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати ухвалу від 10.02.2014р. та
прийняти нову ухвалу, якою подання
державного виконавця відділу ДВС
Комсомольського РУЮ у м.Херсоні про
зміну способу і порядку виконання
постанови суду залишити без
задоволення.

Перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, суд вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

З матеріалів справи вбачається, що на
виконання постанови Дніпровського
районного суду м.Херсона від 23.09.2011р. у
справі №2-а-6955/11 виданий виконавчий
лист від 11.07.2013 року і 04.10.2013р. державним
виконавцем відділу ДВС
Комсомольського РУЮ у м.Херсоні було
відкрито виконавче провадження.

Згідно листа УПФУ в м.Херсоні,
отриманого відділом ДВС
Комсомольського РУЮ у м.Херсоні
04.12.2013р., на виконання постанови про
відкриття виконавчого провадження від
04.10.2013р. по виконавчому листу від
11.07.2013р. відносно ОСОБА_2 управлінням
Фонду нараховано надбавку до пенсії
згідно ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
порядку, встановленому судовим
рішенням, за період з 07.03.2011р. по 22.07.2011р.
з урахуванням виплачених сум. Доплату
по перерахунку нараховано загальною
сумою 806,81 грн., однак, у зв'язку з
відсутністю фінансування з Державного
бюджету України УПФУ в м.Херсоні не має
можливості виконати рішення суду в
частині зобов'язання сплатити
заборгованість за цим рішенням.

Суд першої інстанції, задовольняючи
подання про зміну способу і порядку
виконання рішення суду послався на
неможливість виконання постанови суду
від 23.09.2011р. у визначений судом спосіб,
що обумовлює зміну та встановлення
іншого способу і порядку виконання
судового рішення шляхом визначення до
стягнення з УПФУ в м.Херсоні на користь
ОСОБА_2 відповідної суми, що нарахована
Управлінням на виконання постанови
суду. Колегія суддів погоджується з
таким висновком Дніпровського
районного суду м.Херсона.

Згідно обставин справи має місце спір
щодо зобов'язання УПФУ в м.Херсоні
здійснити нарахування та виплату
ОСОБА_2 недоплаченого підвищення до
пенсії, як дитині війни згідно ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» відповідно до постанови
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 23.09.2011р. у справі №2а-6955/11.

З 1 січня 2013 року набув чинності Закон
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» від 05.06.2012р.
№4901- 6 (далі - Закон №4901), який
встановлює гарантії держави щодо
виконання судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
«Про виконавче провадження» та
особливості їх виконання.

Частиною 1 статті 2 Закону №4901
визначено, що держава гарантує
виконання рішення суду про стягнення
коштів та зобов'язання вчинити певні
дії щодо майна, боржником за яким є:
державний орган; державні
підприємство, установа, організація;
юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства.

Відповідно до ч.1, ч.2 ст.3 Закону №4901
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється Державною
казначейською службою України в межах
відповідних бюджетних призначень
шляхом списання коштів з рахунків
такого державного органу, а в разі
відсутності у зазначеного державного
органу відповідних призначень - за
рахунок коштів, передбачених за
бюджетною програмою для забезпечення
виконання рішень суду. Стягувач за
рішенням суду про стягнення коштів з
державного органу звертається до
Державної казначейської служби
України у строки, встановлені Законом
України «Про виконавче провадження»,
із заявою про виконання рішення суду.

Згідно ст.4 Закону №4901 виконання рішень
суду про стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи
здійснюється в порядку, визначеному
Законом України «Про виконавче
провадження», з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. У разі, якщо рішення суду про
стягнення коштів з державного
підприємства або юридичної особи не
виконане протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, його
виконання здійснюється за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду. Перерахування коштів за
рішенням суду здійснюється Державною
казначейською службою України у
тримісячний строк з дня надходження
документів та відомостей, необхідних
для цього, з одночасним направленням
повідомлення про виплату коштів
державному виконавцю, державному
підприємству або юридичній особі.
Державний виконавець протягом десяти
днів з дня отримання такого
повідомлення виносить постанову про
заміну стягувача на Державну
казначейську службу України з
одночасним направленням повідомлення
такому органу. Державне підприємство
або юридична особа, які визнані
боржниками за рішеннями суду,
зобов'язані протягом десяти днів з дня
перерахування коштів відкрити рахунки
в органах Державної казначейської
служби України та проводити розрахунки
виключно з цих рахунків. Положення цієї
частини не поширюються на банки, сто
відсотків або частка статутного
капіталу яких належить державі.

Відповідно до ст.7 Закону №4901 виконання
рішень суду про зобов'язання вчинити
певні дії щодо майна, боржником за
якими є державний орган, державне
підприємство, юридична особа,
здійснюється в порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження», з урахуванням
особливостей, встановлених цим
Законом. У разі, якщо рішення суду,
зазначені в частині першій цієї статті,
не виконано протягом двох місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, крім
випадків, коли стягувач перешкоджає
провадженню виконавчих дій, державний
виконавець зобов'язаний звернутися до
суду із заявою про зміну способу і
порядку виконання рішення.

Згідно п.1 Положення про Пенсійний фонд
України, затвердженого Указом
Президента України від 06.04.2011р. №384/2011,
Пенсійний фонд України є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
КМУ через Віце-прем'єр-міністра України
- Міністра соціальної політики України.
Пенсійний фонд України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань пенсійного
забезпечення та збору, ведення обліку
надходжень від сплати єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

За Положенням про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах, затвердженим
постановою правління Пенсійного фонду
України від 30.04.2002р. №8-2 (у редакції
постанови правління Пенсійного фонду
України від 25.02.2008р. №5-5), управління
Пенсійного фонду України у районах,
містах і районах у містах є органами
Фонду, підвідомчими відповідно
головним управлінням Фонду в АРК,
областях, містах Києві та Севастополі,
що разом з цими управліннями утворюють
систему органів Фонду. Тобто,
Управління Пенсійного фонду України є
державним органом.

Виходячи з положень Закону №4901 та
приписів Порядку, затвердженого на
виконання цього Закону постановою КМУ
від 03.08.2011р. №845, органи Державної
казначейської служби на теперішній час
не мають повноважень для зобов'язання
іншого органу вчинити певні дії та
можливості прийняти до виконання
виконавчий документ без зазначення
суми коштів, яка підлягає стягненню з
Державного бюджету України.

Відповідно до ч.1 ст.263 КАС України за
наявності обставин, що ускладнюють
виконання судового рішення
(відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення.

Під зміною способу і порядку виконання
рішення слід розуміти вжиття
адміністративним судом нових заходів
для реалізації рішення. Ці заходи
повинні забезпечити виконання
конкретного судового рішення і не
поширюватися на відносини, які виникли
після його ухвалення. У цій категорії
справ зміна способу і порядку
виконання рішення можлива шляхом зміни
зобов'язання здійснити виплати на
стягнення цих виплат. Така зміна
можлива лише у разі виконання
боржником зобов'язальної частини
рішення про нарахування соціальних
виплат. При цьому, адміністративний суд
повинен виходити з розміру
заборгованості боржника перед
стягувачем, що виникла під час
виконання судового рішення.

Як вбачається з матеріалів справи, на
час розгляду судом першої інстанції
подання ДВС про зміну способу та
порядку виконання судового рішення,
УПФУ в м.Херсоні не здійснено виконання
постанови в повному обсязі, оскільки
проведено лише нарахування на користь
ОСОБА_2 заборгованості в сумі 806,81 грн.
без здійснення її виплати.

Виходячи з наведеного, з урахуванням
Закону України «Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень»,
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
очевидної неможливості виконання
постанови суду у визначений судом
спосіб, що обумовлює зміну та
встановлення іншого способу і порядку
виконання судового рішення шляхом
визначення до стягнення з УПФУ в
м.Херсоні на користь ОСОБА_2
відповідної суми, що нарахована
Управління на виконання постанови
Дніпровського районного суду м.Херсона
від 23.09.2011р.

Доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, підстав для
скасування рішення суду та задоволення
апеляційної скарги не вбачається.

В силу ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 185, 195, 197, 199 ч.1 п.1, 200, 205
ч.1 п.1, 206 КАС України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в місті
Херсоні залишити без задоволення, а
ухвалу Дніпровського районного суду м.
Херсона від 10 лютого 2014 року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена в касаційному порядку до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів.

Головуючий суддя
Романішин В.Л.

Судді
Димерлій О.О.

Єщенко О.В.