Справа № 2а-1720/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
Справа
№ 9104/113477/11

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Обрізка І.М., Левицької
Н.Г.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову
Рогатинського районного суду
Івано-Франківської області від 30
травня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області про
визнання дій суб'єкта владних
повноважень протиправними та
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

05.05.2011 року ОСОБА_1 звернувся в суд з
позовом до головного управління
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області в якому
просив визнати дії відповідача
протиправними та зобов'язати його
нарахувати та виплатити йому
підвищення до пенсії як учаснику
бойових дій за період з 01 вересня 2005
року по 05 травня 2011 року відповідно до
ст.12 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та з врахуванням
ст. 15 Закону України «Про пенсійне
забезпечення військовослужбовців,
осіб начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», а також проводити виплату
перерахованої пенсії в подальшому.

Обгрунтовуючи свої позовні вимоги,
позивач посилається на те, що він є
учасником бойових дій, що
підтверджується відповідним
посвідченням. Відповідно до ст.12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» він
має право на призначення та виплату
підвищення до пенсії, у розмірі 150%
мінімальної пенсії за віком, як учасник
бойових дій. Статтею 64 Конституції
України встановлено, що конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України. При
прийнятті нових Законів або внесенні
змін до чинних Законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод. Оскільки пенсія йому
була оформлена з 01 вересня 2005 року і
Закони України зворотної сили не мають,
вважає, що нарахування йому підвищення
до пенсії, як учаснику бойових дій
підпадає під ст. 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та ст. 15 Закону
України «Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб», які передбачають, що
учасникам бойових дій пенсія
підвищується в розмірі 150 відсотків
мінімальної пенсії за віком, які діяли
станом на 01 вересня 2005 року без змін,
прийнятих Законом України №2939-ІУ від 05
жовтня 2005 року. Проте, пенсія йому
виплачується не в повному обсязі, а із
збільшенням її на 25 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Здійснити
перерахунок та виплатити пенсію в
повному обсязі відповідач
відмовляється.

Постановою Рогатинського районного
суду Івано-Франківської області від 30
травня 2011 року в позові відмовлено.

Рішення обґрунтовано тим, що на час
звернення позивача до суду був чинним
Закон України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", згідно із яким передбачено, що
учасникам бойових дій пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються в розмірі 25 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатності, а не на 150 %
мінімальної пенсії за віком.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив ОСОБА_1. Вважає , що суд неповно
з'ясував обставини справи і просить
скасувати дану постанову та прийняти
нову про задоволення позовних вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
статтею 64 Конституції України
встановлено, що конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України. При
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод - тобто закон , який
погіршує становище громадянина ,
зворотної дії в часі немає і не
поширюється на правовідносини , що
виникли до його прийняття.

Оскільки пенсія йому була оформлена з 1
вересня 2005 року і закони України
зворотньої сили не мають, я вважаю, що
нарахування підвищення до пенсії, як
учаснику бойових дій підпадає під ст. 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та ст. 15 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького та рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» передбачають, що учасникам
бойових дій пенсії підвищуються в
розмірі 150 відсотків мінімальної
пенсії за віком, які діяли станом на 1
вересня 2005 року.

Відповідно до ст. 197 КАС України,
колегія суддів вважає за можливе
розглядати справу у поряку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Встановлено, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку в Головному управлінні
Пенсійного фонду України в
Івано-Франківській області та отримує
пенсію за вислугу років відповідно до
Закону України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб».

Позивач є учасником бойових дій, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1.

Ухвалою суду від 10 травня 2011 року
заявлені вимоги позивача за період з 01
вересня 2005 року по 04 листопада 2010 року
залишено без розгляду, у зв'язку із
пропуском строку звернення до суду.

Відповідно до ст.15 Закону України «Про
пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб» від 09 квітня 1992 року
№2262-ХІІ особам офіцерського складу,
прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, іншим особам, зазначеним у
пунктах "б" - "д" статті І2 цього Закону,
які мають право на пенсію за цим
Законом і які є ветеранами війни, та
особам, на яких поширюється чинність
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту", пенсії за вислугу років
підвищуються в порядку і на умовах,
передбачених зазначеним Законом.

Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» від*22 жовтня 1993 року N 3551-XII
визначає правовий статус ветеранів
війни, забезпечує створення належних
умов для їх життєзабезпечення, сприяє
формуванню в суспільстві шанобливого
ставлення до них.

Постановляючи постанову про відмову у
задоволенні позовних вимог суд першої
інстанції виходив з того, що відповідач
правомірно відмовив позивачеві у
здійсненні перерахунку пенсії як
учаснику бойових дій, оскільки підстав
для задоволення позовних вимог немає.

Такий висновок суду є правильним,
відповідає нормам матеріального та
процесуального права.

За нормою статті 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (в редакції,
чинній до 1 січня 2006 року) учасникам
бойових дій пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії підвищуються в розмірі
150 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Відповідно до пункту 2 Закону України
від 5 жовтня 2005 року № 2939-IV «Про
внесення змін до Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (далі - Закон №
2939-IV) частину четверту статті 12
вищезгаданого Закону викладено в іншій
редакції, якою передбачається
підвищення учасникам бойових дій
пенсій або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, у розмірі 25 %
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Прикінцевими положеннями Закон № 2939-IV
встановлено, що пункт 2 цього Закону
набрав чинності з 1 липня 2006 року.

З 1 липня 2006 року позивачу, з
урахуванням внесених Закон № 2939-IV змін,
виплачується щомісячно підвищення до
пенсії, як учаснику бойових дій,
обчислюване з встановленого законами
України прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що вирішуючи даний спір, суд
першої інстанції дав правильну правову
оцінку обставинам у справі, перевірив
обґрунтованість вимог позивача і
прийшов до обґрунтованого висновку, що
Головне Управління Пенсійного фонду
України в Івано-Франківській області,
здійснюючи ОСОБА_1 нарахування та
виплату доплат до пенсії, з 1 липня 2006
року діяв на підставі, у межах
повноважень передбачених
нормативно-правовими актами, чинними
на час проведення виплат, оскільки
положення частини четвертої статті 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин, не
змінювались, такими, що не відповідають
Конституції України, у встановленому
законом порядку не визнавались, і
дійшов обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позову.

За приписами ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Рогатинського районного
суду Івано-Франківської області від 30
травня 2011 року у справі №2а-1720/11 - без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копій особам які беруть
участь у справі, є остаточною і
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

І.М.Обрізко