Справа № 826/920/14
Суддя: Клименчук Н.М.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
03 березня 2014 року 11:59 справа
№ 826/920/14
Окружний адміністративний суд м.Києва
у складі судді Клименчук Н.М., за участю
секретаря судового засідання Мині І.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
«Малениця»доКиївського міського
центру зайнятості про скасування
наказу №366 від 27.12.2013, рішення та
зобов'язання вчинити діїза участю
представників сторін:
від позивача: Короленко О.Л.,
від відповідача: Коновальчук О.М.
На підставі ч.3 ст.160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
О Б С Т А В И Н И С П Р А В И:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Малениця» (надалі -
ТОВ «Малениця», позивач) звернулось до
Окружного адміністративного суду
м.Києва з позовом до Київського
міського центру зайнятості (надалі -
КМЦЗ, відповідач) про скасування наказу
№366 від 27.12.2013, рішення та зобов'язання
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
КМЦЗ протиправно відмовлено у
працевлаштуванні іноземного
громадянина, оскільки позивачем подано
відповідний пакет документів,
передбачений п.6 Порядку видачі,
продовження дії та анулювання дозволу
на застосування праці іноземців та
осіб без громадянства. А тому
оскаржуваний наказ №366 від 27.12.2013 та
рішення комісії про відмову у видачі
дозволу на застосуванні праці іноземця
є протиправними та такими, що
підлягають скасуванню.

Представником відповідача на адресу
суду подано письмові заперечення проти
позовних вимог, в яких просив суд
відмовити у задоволенні позовних вимог
з підстав викладених в акті перевірки
та письмових запереченнях.

В зв'язку з відсутністю у суду потреби
заслухати свідка чи експерта та з
урахуванням вимог ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд приходить до висновку про
доцільність розгляду справи у
письмовому провадженні на підставі
наявних матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

В С Т А Н О В И В:

ТОВ «Малениця» 25.12.2013 звернулась до
КМЦЗ із заявою про видачу дозволу на
працевлаштування в України у ТОВ
«Малениця» іноземного громадянина
ОСОБА_6, громадянина Латвійської
Республіки.

До заяви представником позивача
Письменною Н.В. подано: копії
документів про освіту або кваліфікацію
іноземця чи особи без громадянства;
копії сторінок паспортного документа
іноземця чи особи без громадянства;
кольорові фотокартки іноземця чи особи
без громадянства; документ, виданий
лікувально-профілактичним закладом
про те, що особа не хвора на хронічний
алкоголізм, токсикоманію, наркоманію
або інші інфекційні захворювання,
перелік яких визначено МОЗ; довідка
скріплена печаткою та завірена
підписом роботодавця про те, що посада,
на якій застосовуватиметься праця
іноземця чи особи без громадянства,
відповідно до законодавства,
відповідно до законодавства не
пов'язана з належністю до громадянства
України і не потребує надання допуску
до державної таємниці. У разі наявності
в роботодавця режимно-секретного
органу зазначена довідка подається
також за підписом керівника такого
органу; довідка МВС про те, що іноземець
чи особа без громадянства, які на
момент оформлення дозволу перебувають
на території України, не відбувають
покарання за скоєння злочину та
стосовно них не здійснюється
кримінальне провадження; довідка
уповноваженого органу країни
походження (перебування) про те, що
іноземець чи особа без громадянства,
які на момент оформлення дозволу
перебувають за межами України, не
відбувають покарання за скоєння
злочину та стосовно них не
здійснюється кримінальне провадження;
протокол №3 від 20.12.2013.

Листом КМЦЗ від 31.12.2013 №14-12961
повідомлено позивача про
невідповідність поданих роботодавцем
документів вимогам Порядку видачі,
продовження дії та анулювання дозволу
на застосування праці іноземців та
осіб без громадянства, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.05.2013 №437, а також недостовірність
даних, що містяться в цих документах, а
саме: не надано оригіналів документів,
виданих лікувально-профілактичним
закладом про те, що особа не хвора на
хронічний алкоголізм, токсикоманію,
наркоманію або інші інфекційні
захворювання, перелік яких визначено
МОЗ; прізвище іноземця, зазначене в
перекладах копій документів, виданих
лікувально-профілактичним закладом, не
відповідає прізвищу, вказаному в
перекладі паспортного документа.

Частиною 1 ст.2 Закону України «Про
зайнятість населення» визначено, що
відносини у сфері зайнятості населення
регулюються Конституцією України, цим
Законом, Кодексом законів про працю
України, Господарським та Цивільним
кодексами України, Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття», іншими актами
законодавства.

Відповідно до ч.1 ст.42 Закону України
«Про зайнятість населення»
підприємства, установи та організації
мають право на застосування праці
іноземців та осіб без громадянства на
території України на підставі дозволу,
що видається територіальними органами
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
зайнятості населення та трудової
міграції, на строк до одного року, якщо
інше не передбачено міжнародними
договорами України, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Згідно ч.3 ст.42 Закону України «Про
зайнятість населення» порядок видачі,
продовження дії та анулювання дозволу
на застосування праці іноземців та
осіб без громадянства і розмір плати за
видачу дозволу, яка зараховується до
бюджету Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття,
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 27.05.2013 №437 затверджено Порядом
видачі, продовження дії та анулювання
дозволу на застосування праці
іноземців та осіб без громадянства.

Пунктом 6 даного Порядку визначено, що
для отримання дозволу, роботодавцем
подаються наступні документи:

заяву згідно з додатком до цього
Порядку;

копії документів про освіту або
кваліфікацію іноземця чи особи без
громадянства;

копії сторінок паспортного документа
іноземця чи особи без громадянства з
особистими даними разом з перекладом
українською мовою, засвідченим в
установленому законодавством порядку;

дві кольорові фотокартки іноземця чи
особи без громадянства розміром 3,5 x 4,5
сантиметра;

документ, виданий
лікувально-профілактичним закладом
про те, що особа не хвора на хронічний
алкоголізм, токсикоманію, наркоманію
або інші інфекційні захворювання,
перелік яких визначено МОЗ;

довідку, скріплену печаткою та
завірену підписом роботодавця про те,
що посада, на якій застосовуватиметься
праця іноземця чи особи без
громадянства, відповідно до
законодавства не пов'язана з
належністю до громадянства України і
не потребує надання допуску до
державної таємниці. У разі наявності в
роботодавця режимно-секретного органу
зазначена довідка подається також за
підписом керівника такого органу;

довідку МВС про те, що іноземець чи
особа без громадянства, які на момент
оформлення дозволу перебувають на
території України, не відбувають
покарання за скоєння злочину та
стосовно них не здійснюється
кримінальне провадження;

довідку уповноваженого органу країни
походження (перебування) про те, що
іноземець чи особа без громадянства,
які на момент оформлення дозволу
перебувають за межами України, не
відбувають покарання за скоєння
злочину та стосовно них не
здійснюється кримінальне провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
представником позивача Письменною Н.В.
при поданні заяви щодо
працевлаштування іноземця в якості
додатку подано фотокопію виписки з
медичної картки стаціонарного
пацієнта/амбулаторного пацієнта форми
№027/u та копію висновку нарколога від
17.09.2013 №07.02-13/1547. Неподання оригіналів
зазначених документів, як зазначає
представник позивача, слугувало те, що
вони необхідні для подальшого
використання.

У відповідності до п.6 Порядку
передбачено подання деяких документів
тільки в оригіналах. Отже, відсутність
оригіналів виписки з медичної картки
стаціонарного пацієнта/амбулаторного
пацієнта форми №027/u та висновку
нарколога від 17.09.2013 №07.02-13/1547 є
порушенням вимог даного Порядку.

Проте, не подано оригінал виписки з
медичної картки стаціонарного
пацієнта/амбулаторного пацієнта форми
№027/u та оригінал висновку нарколога
від 17.09.2013 №07.02-13/1547.

В судовому засіданні, представником
відповідача зазначено, що оригінали
вищезазначених документів
представником позивача Письменною Н.В.
дійсно подавались до КМЦЗ, однак як
представником ТОВ «Норвік Україна» для
отримання дозволу на працевлаштування
іноземного громадина ОСОБА_6.

Враховуючи викладене у сукупності, суд
приходить до висновку про
правомірність наказу відповідача від
20.12.2013 №366 та рішення комісії щодо
відмови у застосування праці
громадянина Латвійської Республіки
ОСОБА_6, у зв'язку з чим у суду відсутні
належні правові підстави для його
скасування, а відтак і для зобов'язання
відповідача відновити дозвіл на
застосування праці громадянина
Латвійської Республіки ОСОБА_6.

Керуючись внутрішнім переконання та
беручу наявні в матеріалах справи
докази, суд приходить до висновку, що
тому позовні вимоги є необґрунтованими
та такими, що не підлягають
задоволенню.

Відповідно до ст.19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Відповідно до ст.9 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові особи і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно із ч.1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст.9, 11, 69, 70, 71, 94, 158-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т
А Н О В И В:

у задоволенні позовних вимог ТОВ
«Малениця» відмовити.

Постанова набирає законної сили в
порядку передбаченому ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства та може
бути оскаржена в апеляційному порядку
повністю або частково за правилами,
встановленими ст. ст. 185-187 КАС України,
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги.

Суддя
Н.М. Клименчук