Справа № 826/14613/13-а
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2014 року 16:50
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Скочок Т.О., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м.
Києвіпровизнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернувся ОСОБА_1 (надалі -
позивач) з позовом до Відділу державної
виконавчої служби Шевченківського
районного управління юстиції в м. Києві
(надалі - відповідач або Відділ), в якому
просить (з урахуванням уточненої
позовної заяви від 19.09.2013 року):
- визнати бездіяльність
відповідача, яка полягає у невинесенні
постанови про закінчення виконавчого
провадження - протиправною;
- зобов'язати відповідача винести
постанову про закінчення виконавчого
провадження №37298665 та постанову про
скасування розшуку майна боржника.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 25.09.2013 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07.10.2013 року
зупинено до набрання законної сили
рішенням в адміністративній справі
№826/11760/13-а.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 17.03.2014 року
поновлено провадження у справі
№826/14613/13-а та призначено судовий
розгляд справи в судовому засіданні на
27.03.2014 року.

В обґрунтування позовних вимог
позивачем вказано, що постанова ДАІ, як
виконавчий документ у виконавчому
провадженні №37298665, виконаний
позивачем шляхом добровільної сплати
штрафу у розмірі 255,00 грн. у зв'язку з
чим, на думку позивача, вищевказане
виконавче провадження підлягає
закриттю.

Разом з тим, від позивача через
канцелярію суду надійшла заява від
06.03.2014 року (вх.№01-5/18086/14 від 13.03.2014 року),
в якій позивач, посилаючись на
положення ст. 51, 137 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України), позовні вимоги
виклав у новій редакції.

Проте, суд, керуючись положеннями ст. 137
КАС України, ухвалою від 27.03.2014 року
вказану вище заяву від 06.03.2014 року
повернув позивачу, оскільки остання не
відповідає вимогам ст. 106 КАС України.

У судове засідання 27.03.2014 року позивач
та відповідач не з'явилися, явку своїх
представників не забезпечили, хоча
були належним чином повідомлені про
дату, час та місце судового розгляду,
відповідно до вимог ст. 35 КАС України,
що підтверджується наявними в
матеріалах справи повідомленнями про
вручення поштових відправлень.

Водночас, від позивача через
канцелярію суду надійшла заява від
18.03.2014 року, в якій останній просив суд
розглянути справу за його відсутності
із зазначенням, що позовні вимоги
підтримує у повному обсязі.

Таким чином, відповідно до ч. 6 ст. 128 КАС
України, у тому числі враховуючи
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд у судовому засіданні
27.03.2013 року ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
провадження.

В свою чергу, від відповідача через
канцелярію суду надійшло клопотання
від 20.03.2014 року, в якому представник
Відділу просив суд долучити до
матеріалів справи копію виконавчого
провадження №37298665.

Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, на яких ґрунтується позов,
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд зазначає про наступне.

Як вбачається з матеріалів виконавчого
провадження №37298665, копія якого наявна
у матеріалах справи, постановою
старшого державного виконавця Відділу
Савчука К.П. від 01.04.2013 року відкрито
виконавче провадження за результатами
розгляду заяви про примусове виконання
постанови №161297, виданої 09.01.2013 року, про
стягнення з ОСОБА_1 на користь держави
штрафу 510,00 грн.

У межах виконавчого провадження №37298665
постановою старшого державного
виконавця Відділу Савчука К.П. від
14.06.2013 року оголошено розшук майна з
подальшим вилученням на штраф
майданчик всього рухомого майна. При
затриманні вилучити в боржника ключі
та свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу, що належить
боржнику - ОСОБА_1

Постановою старшого державного
виконавця Відділу Савчука К.П. від
20.06.2013 року зупинено виконавче
провадження з примусового виконання
постанови №161297, виданої 09.01.2013 року, про
стягнення з ОСОБА_1 на користь держави
штрафу 510,00 грн.

Надалі, старшим державним виконавцем
Відділу Савчуком К.П. поновлено
виконавче провадження з примусового
виконання постанови №161297, виданої
09.01.2013 року, про стягнення з ОСОБА_1 на
користь держави штрафу 510,00 грн., згідно
постанови від 19.08.2013 року.

Постановою від 21.08.2013 року постановлено
стягнути з боржника - ОСОБА_1 -
виконавчий збір у розмірі 51,00 грн.

При цьому, постановою від 21.08.2013 року
постановлено стягнути з боржника -
ОСОБА_1 - витрати на проведення
виконавчих дій у сумі 100,00 грн.

З матеріалів виконавчого провадження
також вбачається, що позивач звернувся
до відповідача із заявою від 12.08.2013 року
про закінчення виконавчого
провадження №37298665, яка надійшла до
Відділу 12.08.2013 року за вх.№16310/03-04-01/26,
відповідно до відмітки на копії заяви,
яка наявна у матеріалах справи, в
якості додатків до якої приєднано
квитанцію про сплату штрафу від 25.07.2013
року у розмірі 255,00 грн.

Вважаючи протиправною бездіяльність
відповідача, яка полягає у невинесенні
постанови про закінчення виконавчого
провадження, а свої права та
охоронювані законом інтереси
порушеними, позивач звернувся з
позовом до суду.

Вирішуючи справу по суті, суд виходить
з наступного.

Нормативно-правовим актом, яким
врегульовано умови і порядок виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку є Закон України
«Про виконавче провадження» від 21.04.1999
року №606-XIV (надалі - Закон №606).

Відповідно до ст. 1 Закону №606,
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частиною 1 ст. 6 Закону №606 визначено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

Приписами ч. 1 ст. 40 Закону №606
передбачено, що у разі необхідності
розшуку транспортного засобу
боржника державний виконавець
виносить постанову про такий розшук,
яка є обов'язковою для виконання
органами внутрішніх справ.

При цьому, виконавче провадження
підлягає закінченню у разі: 1) визнання
судом відмови стягувача від
примусового виконання рішення суду; 2)
визнання судом мирової угоди між
стягувачем і боржником у процесі
виконання; 3) смерті або оголошення
померлим стягувача чи боржника,
визнання безвісно відсутнім боржника
або стягувача, ліквідації юридичної
особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; 4) скасування
рішення суду або іншого органу
(посадової особи), на підставі якого
виданий виконавчий документ, або
визнання судом виконавчого
документа таким, що не підлягає
виконанню; 5) письмової відмови
стягувача від одержання предметів,
вилучених у боржника під час
виконання рішення про передачу їх
стягувачу, або знищення речі, що має
бути передана стягувачу в натурі; 6)
закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення; 7) визнання боржника
банкрутом; 8) фактичного виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом; 9) повернення
виконавчого документа без виконання
на вимогу суду або іншого органу
(посадової особи), який видав
виконавчий документ; 10) направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби; 11) повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), який його видав, у
випадку, передбаченому частиною
третьою статті 75 цього Закону; 12) якщо
рішення фактично виконано під час
виконання рішення Європейського суду з
прав людини; 13) непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону; 14)
списання згідно із Законом України
«Про деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію» заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа (ч. 1
ст. 49 Закону №606).

Згідно ч. 3 ст. 49 Закону №606, про
закінчення виконавчого провадження
державний виконавець виносить
постанову з обов'язковим мотивуванням
підстав її винесення, яка
затверджується начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований. Копія постанови у
триденний строк надсилається сторонам
і може бути оскаржена в десятиденний
строк у порядку, встановленому цим
Законом.

У разі закінчення виконавчого
провадження (крім направлення
виконавчого документа за належністю
іншому органу державної виконавчої
служби, офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури, закінчення виконавчого
провадження за рішенням суду,
винесеним у порядку забезпечення
позову чи вжиття запобіжних заходів, а
також крім випадків нестягнення
виконавчого збору або витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій),
повернення виконавчого документа до
суду або іншого органу (посадовій
особі), який його видав, арешт,
накладений на майно боржника,
знімається, скасовуються інші вжиті
державним виконавцем заходи
примусового виконання рішення, а також
провадяться інші, необхідні у зв'язку
із завершенням виконавчого
провадження. Завершене виконавче
провадження не може бути розпочате
знову, крім випадків, передбачених цим
Законом (ч. ст. 50 Закону №606).

Разом з тим, як вбачається з копій
матеріалів виконавчого провадження
№37298665, які наявні у матеріалах справи,
постановою старшого державного
виконавця Відділу Савчука К.П. від
11.02.2014 року при примусовому виконанні
постанови №161297, виданої 09.01.2013 року, про
стягнення з ОСОБА_1 на користь держави
штрафу 510,00 грн. встановлено, що згідно
квитанції №9390 від 25.07.2013 року та
квитанції №69 від 31.01.2014 року штраф
боржником сплачено в повному обсязі,
крім того, боржником сплачено
виконавчий збір та витрати на
проведення виконавчих дій, у зв'язку з
чим постановлено закінчити виконавче
провадження з примусового виконання
постанови №161297, виданої 09.01.2013 року, про
стягнення з ОСОБА_1 на користь держави
штрафу 510,00 грн. та припинити чинність
арешту, розшуку майна боржника та
скасувати інші заходи примусового
виконання рішення.

Таким чином, станом на момент розгляду
справи судом виконавче провадження
№37298665 з примусового виконання
постанови №161297, виданої 09.01.2013 року, про
стягнення з ОСОБА_1 на користь держави
штрафу 510,00 грн. закінчено, а також
припинено розшук майна боржника,
згідно вищевказаної постанови про
закінчення виконавчого провадження
від 11.02.2014 року.

З огляду на викладене вище, суд дійшов
висновку, що заявлені позивачем вимоги
про визнання бездіяльності
відповідача, яка полягає у невинесенні
постанови про закінчення виконавчого
провадження - протиправною, а також
зобов'язання відповідача винести
постанову про закінчення виконавчого
провадження №37298665 та постанову про
скасування розшуку майна боржника не
підлягають задоволенню, оскільки
станом на момент розгляду справи судом
відсутні спірні правовідносини у межах
заявленого позову, а саме: виконавче
провадження №37298665 закінчено, а розшук
майна боржника припинено.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
задоволенню не підлягають в повному
обсязі.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову відмовити у
повному обсязі.

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Т.О.
Скочок