Справа № К/9991/25261/11-С
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/25261/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Чалого С.Я.

за участю секретаря судового засідання
Загородньої М.О.,

за участю представника відповідача-2
Козаченко О.Д.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.03.2009 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.05.2010 року
у справі за позовом ОСОБА_4 до Головного
управління соціального захисту
населення Київської міської державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_4 звернувся з позовними вимогами,
з урахуванням уточнень, до Головного
управління соціального захисту
населення Київської міської державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про зобов'язання
здійснити перерахунок та виплатити
недоплачену щорічну до 5 травня разову
грошову допомогу, як інваліду війни 2
групи у розмірі восьми мінімальних
пенсій за віком за 2007-2008 роки.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.03.2009 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.05.2010 року,
позов задоволено. Зобов'язано Головне
управління соціального захисту
населення Київської міської державної
адміністрації провести перерахунок
щорічної до 5 травня разової грошової
допомоги ОСОБА_4, як інваліду війни 2
групи у 2007, 2008 р.р., виходячи з восьми
фактичних розмірів мінімальної пенсії
за віком. Зобов'язано Київський міський
центр по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат виплатити суму
щорічної до 5 травня разової грошової
допомоги ОСОБА_4, як інваліду війни 2
групи у 2007, 2008 р.р., виходячи з восьми
фактичних розмірів мінімальної пенсії
за віком за виключенням сум фактично
проведеної виплати.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Київський міський центр по нарахуванню
та здійсненню соціальних виплат подав
до Вищого адміністративного суду
України касаційну скаргу у якій,
посилаючись на порушення судами норм
процесуального та матеріального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та прийняти нове рішення про
відмову у позові.

Перевіривши і обговоривши доводи
касаційної скарги, проаналізувавши
правильність застосування судом
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги, але при цьому може
встановлювати порушення норм
матеріального чи процесуального права,
на які не було посилання в касаційній
скарзі.

Суди попередніх інстанції дійшли
висновку, що позивач має право на
отримання щорічної разової допомоги за
2007-2008 роки відповідно до ч.5 ст.13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» у
розмірі восьми мінімальних пенсій за
віком.

Колегія суддів не може погодитись з
висновками судів попередніх інстанцій
щодо задоволення позовних вимог,
оскільки вони є передчасними та
зробленими без встановлення усіх
обставин, що мають значення для справи.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач є інвалідом
війни 2-ї групи.

Статтею 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що
щорічно до 5-го травня інвалідам війни
виплачується разова грошова допомога у
розмірах: інвалідам І групи - десять
мінімальних пенсій за віком; ІІ групи -
вісім мінімальних пенсій; ІІІ групи -
сім мінімальних пенсій за віком.

Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
зупинено на 2007 рік дію ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту» в
частині визначення розміру виплат
щорічної разової грошової допомоги.

Статтею 29 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
установлено, що у 2007 році щорічна
разова допомога відповідно до Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
інвалідам II групи здійснюється у
розмірі 360 грн.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України №6-рп/2007 від 09.07.2007 року визнані
неконституційними положення статей
законів України про Державний бюджет
на 2007 рік, якими встановлені виплати
щорічної разової допомоги до 5 травня.

Крім того, Законом України від 28.12.2007
року «Про Державний бюджет на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України» інвалідам війни
передбачена виплата разової допомоги у
меншому розмірі, ніж це передбачено
Законом України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту».

Згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 (справа
щодо предмета та змісту закону про
Державний бюджет України) зміни
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними).

Згідно зі статтею 147 Конституції
України Конституційний Суд України
вирішує питання про відповідність
законів та інших правових актів
Конституції України і дає офіційне
тлумачення Конституції України та
законів України.

Відповідно до частини 2 статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Тобто рішення Конституційного Суду
України мають перспективну, а не
ретроспективну дію.

Враховуючи положення Конституції
України щодо дії нормативно-правових
актів у часі, положення ст. 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
поновили свою дію у 2007 році з 09.07.2007
року, а у 2008 році - з 22.05.2008 року.

Таким чином, у 2007 році до 09.07.2007 року
застосуванню до спірних правовідносин
підлягали приписи Закону України
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік», а у 2008 році до 22.05.2008
року - приписи Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Тому до набрання чинності рішеннями
Конституційного Суду України від 09.07.2007
року та від 22.05.2008 року допомога у
відповідних роках підлягала сплаті в
розмірі, встановленому постановою
Кабінету Міністрів України, а після
набрання чинності рішенням
Конституційного Суду України -
виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними актами.

Отже, для правильного розв'язання
спору, пов'язаного з нарахуванням
щорічної допомоги у 2007 та у 2008 роках,
має значення встановлення дати
нарахування та виплати особі цієї
допомоги.

Таким чином висновок судів щодо
неправомірності дій відповідача щодо
виплати за 2007 та 2008 року є передчасним,
оскільки судами не з'ясовано, чи були
діючими на момент виплати разової
допомоги до 5 травня зміни, внесені в
Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту»

Крім того, суди не надали належної
оцінки доводам Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат щодо відсутності у
останнього повноважень щодо виплати
допомоги до 5 травня та не перевірили на
підставі нормативних документів
(зокрема, Положення про Київський
міський центр по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат) питання
щодо наявності у центру відповідних
повноважень.

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
на суд покладається обов'язок вживати
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.

Проте, судами попередніх інстанцій в
порушення вказаних норм
процесуального права не було враховано
всіх обставин справи, що мають значення
для правильного вирішення спору.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до частини
2 статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати наведене і в залежності від
встановленого вирішити справу.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат задовольнити
частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.03.2009 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.05.2010 року
у цій справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: