Справа № 2а-3938/10/1970
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа
№ 9827/11/9104 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді Старунського Д.М.,

суддів Багрія В.М., Кухтея Р.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу Чернелево-Руської сільської
ради Тернопільського району
Тернопільської області на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 4 січня 2011
року у справі за позовом
Чернелево-Руської сільської ради
Тернопільського району Тернопільської
області до управління Пенсійного фонду
України в Тернопільському районі
Тернопільської області про скасування
вимоги,

в с т а н о в и в:

Чернелево-Руська сільська рада
Тернопільського району Тернопільської
області 13.12.2010 року звернулася в суд з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Тернопільському районі Тернопільської
області, в якому просила скасувати
вимогу від 03.12.2010 року про сплату
недоїмки в сумі 35025,86 грн.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 4 січня 2011
року в задоволенні позову відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції Чернелево-Руська
сільська рада Тернопільського району
Тернопільської області оскаржила його
в апеляційному порядку. В апеляційній
скарзі просить рішення суду першої
інстанції скасувати і прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції були недостатньо досліджені
докази та обставини справи, рішення
постановлено з порушенням норм
матеріального права.

Зазначає, що судом не з'ясовано коли
виникла недоїмка, оскільки
Чернелево-Руська сільська рада подала
докази про своєчасне нарахування та
сплату страхових внесків до Пенсійного
фонду. Суд не з'ясував про яку
заборгованість йде мова і за який
період. Відповідач пред»являючи вимогу
не навів конкретно в який період
виникла недоїмка і чим це підтверджено,
оскільки в 2010 році Чернелево-Руська
сільська рада не мала заборгованості
по зарплаті та сплаті внесків до
Пенсійного фонду.

Сторони в судове засідання не прибули,
про дату, час і місце апеляційного
розгляду були повідомлені належним
чином, тому колегія суддів, у
відповідності до ст.197 КАС України,
вважає за можливе розглядати справу в
порядку письмового провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши наявні в справі матеріали
та доводи апеляційної скарги у їх
сукупності, на основі наявних у справі
доказів, колегія суддів приходить до
переконання, що подану апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
за несвоєчасну сплату страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування,
позивачу були нараховані фінансові
санкції та пеня про що, свідчать
Рішення №542 від 09.09.2008р., №943 від 09.10.2008р.,
№1299 від 19.11.2008р., №1323 від 02.12.2008р.

Рішення про нарахування штрафних
санкцій №542 від 09.09.2008р., №943 від 09.10.2008р.
та вимога №27 від 03.11.2008 року про сплату
боргу були оскаржені позивачем до суду,
однак постановою Тернопільського
окружного адміністративного суду від 11
лютого 2009 року у справі №2а-12239/08 в
задоволені позову Чернелево-Руської
сільської ради до управління
Пенсійного фонду України в
Тернопільській області про скасування
зазначених рішень та вимоги було
відмовлено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 вересня
2010 року у справі №7441/09/9104 апеляційну
скаргу Чернелево-Руської сільської
ради залишено без задоволення, а
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2009
року у справі №2а-12239/08 без змін.

Суми визначені у Рішеннях №542 від
09.09.2008р., №943 від 09.10.2008р. та вимозі №27
від 03.11.2008 року Чернелево-Руською
сільською радою не сплачені. Крім того
не сплачені позивачем і суми штрафу та
пені визначені у рішеннях №1299 від
19.11.2008р., №1323 від 02.12.2008р. про
нарахування санкцій, які не скасовані у
встановлено порядку.

Відповідно, станом на 01.09.2010 року згідно
картки особового рахунку за позивачем
рахується недоїмка зі сплати страхових
внесків в сумі 30160,08 грн.

Відповідачем проведено зарахування
сплачених позивачем поточних сум
страхових внесків за вересень, жовтень
та листопад 2010 року (в сумі 40969,98 грн. +
3106,73 грн.) з врахуванням вимог ч.5 ст.106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а саме в порядку
черговості виникнення недоїмки та із
здійсненням розподілу сплачених
поточних сум страхових внесків в
рахунок сплати недоїмки, пені та
фінансових санкцій застосованих до
позивача згідно вищевказаних рішень та
вимоги, які не скасовані у
встановленому порядку та не сплачені
позивачем самостійно.

Відповідно, після зарахування
сплачених позивачем поточних
страхових внесків в рахунок недоїмки
яка виникла за попередні періоди, у
позивача виникла недоїмка по платежах
за серпень, вересень, жовтень 2010 року,
яка згідно належних до сплати в цей
період сум та фактично сплачених
позивачем сум становить станом на
01.12.2010 року - 35025,86 грн., що
підтверджується матеріалами справи, в
тому числі розрахунком сум боргу,
карткою особового рахунку та
відображено відповідачем у вимозі про
сплату боргу від 03.12.2010 року.

Згідно ст.67 Конституції України кожен
зобов'язаний сплачувати податки і
збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Пункт 6 частини 2 статті 17 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
передбачає, що страхувальники
зобов'язані нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Відповідно до ч.6 та ч.12 ст.20 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду; страхові
внески підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану, платника страхових
внесків; установи банків приймають від
страхувальників платіжні доручення та
інші платіжні документи на видачу
(перерахування) коштів для виплат
заробітної плати (доходу), на які
відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески, та
здійснюють видачу (перерахування)
зазначених коштів лише за умови
одночасного подання страхувальником
платіжних документів про
перерахування коштів для сплати
відповідних сум страхових внесків або
документів, що підтверджують фактичну
сплату цих сум. У разі невиконання
банками цієї вимоги вони за рахунок
власних коштів у порядку,
встановленому Національним банком
України, сплачують відповідному
територіальному органу Пенсійного
фонду суму, що дорівнює сумі
несплачених страхових внесків, з
правом зворотної вимоги до
страхувальників щодо відшкодування
цієї суми.

Частиною 2 статті 106 зазначеного вище
Закону передбачено, що суми страхових
внесків своєчасно не нараховані ст.20
цього Закону вважаються простроченою
заборгованістю і стягуються з
нарахуванням пені та застосування
фінансових санкцій.

У разі наявності в платника страхових
внесків одночасно із зобов'язаннями із
сплати страхових внесків зобов'язань
із сплати податків, інших обов'язкових
платежів передбачених законом, або
зобов'язань перед іншими кредиторами
зобов'язання із сплати страхових
внесків виконуються в першу чергу і
мають пріоритет перед усіма іншими
зобов'язаннями, крім зобов'язань щодо
виплати заробітної плати (доходу).

Згідно ч.5 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за рахунок сум, що
надходять від страхувальника або від
державної виконавчої служби в рахунок
сплати недоїмки, погашаються суми
недоїмки, пені та фінансових санкцій у
порядку календарної черговості їх
виникнення. У разі, коли страхувальник
має несплачену недоїмку, пеню та
фінансові санкції і здійснює сплату
поточних сум страхових внесків, ці суми
зараховуються в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що за таких обставин дії
відповідача щодо прийняття вимоги від 3
грудня 2010 року є правомірними,
відповідно в задоволенні позовних
вимог Чернелево-Руської сільської ради
відмовлено правомірно.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову - без змін, якщо визнає що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Підсумовуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
ухвалив законне і обґрунтоване рішення
з дотриманням норм матеріального та
процесуального права, а доводи
апеляційної скарги висновків суду не
спростовують і така задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198 п.1, 200, 205 ч.1
п.1, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Чернелево-Руської
сільської ради Тернопільського району
Тернопільської області залишити без
задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 4 січня 2011
року у справі №2а-3938/10 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу може бути подано касаційну
скаргу безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
нею законної сили.

Головуючий суддя
Д.М. Старунський

Судді
В.М. Багрій

Р.В. Кухтей