Справа № 815/1503/14
Суддя: Потоцька Н. В.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Справа № 815/1503/14
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року
м. Одеса

Одеський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Потоцької Н.В.

за участю секретаря
Загрійчук О.В.

сторін:

позивача
ОСОБА_1

позивача
ОСОБА_2

представника відповідача
не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом ОСОБА_1, ОСОБА_2 до
реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції в Одеській
області про скасування рішення
зобов'язання зареєструвати об'єкт
нерухомості, -

ВСТАНОВИВ:

З позовом до суду звернулись ОСОБА_1,
ОСОБА_2 до реєстраційної служби
Одеського міського управління юстиції
Одеської області, в якому просять:

- скасувати рішення Одеського міського
управління юстиції №7067412 від 22 жовтня
2013 р. про відмову у державній
реєстрації об'єкта нерухомості,
квартири АДРЕСА_1.

- зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
Одеської області зареєструвати об'єкт
нерухомості: квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві спільної сумісної
власності на підставі свідоцтва про
право власності №12-5035 від 09.09.1994р та
розпорядження органу приватизації №
48535 від 09.09.1994р. ОСОБА_1 та ОСОБА_2

В обґрунтування заявлених позивних
вимог позивачі зазначили, що як
власники квартири не можуть
розпоряджатися належним їм майном у
зв'язку з тим, що об'єкт не
зареєстрований в реєстраційній службі
Одеського управління юстиції, як того
вимагає норма ст. 331 Цивільного кодексу
України, оскільки отримали відмову від
відповідача в реєстрації.

Позивачі в судовому засіданні
підтримали заявлені позовні вимоги з
підстав, викладених в
адміністративному позові та наданих в
судовому засіданні поясненнях в
повному обсязі та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача (Реєстраційна
служба Одеського міського управління
юстиції Одеської області) в судове
засідання не з'явився. Про дату, час і
місце розгляду справи був повідомлений
у встановленому законом порядку, що
підтверджується матеріалами справи.

Згідно частини 4 статті 128 КАС України у
разі неприбуття відповідача - суб'єкта
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час і місце
судового розгляду, без поважних причин
або без повідомлення ним про причини
неприбуття розгляд справи не
відкладається і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

«Розгляд справи не відкладається» -
зазначена норма є імперативною: суд
повинен розпочати розгляд справ.

Відповідно до вимог статті 122 КАС
України адміністративна справа має
бути розглянута і вирішена протягом
розумного строку, але не більше місяця
з дня відкриття провадження у справі,
якщо інше не встановлено цим Кодексом.

Згідно приписів статті 6 Конвенції про
захист прав людини і основоположних
свобод, визначено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справ упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом,
встановленим законом, якій вирішить
спір щодо його прав та обов'язків.

При цьому вжиття заходів для
прискорення процедури розгляду справ є
обов'язком не тільки для держави, а й
осіб, які беруть участь у справі. Так,
Європейський суд з прав людини в
рішенні від 21 грудня 2006 року у справі
«Мороз та інші проти України» зазначив,
що розумність строку проваджень
повинна оцінюватись у світлі обставин
справи та з урахуванням наступних
критеріїв: складність справи,
поведінка заявників і відповідних
органів державної влади та того, яку
важливість для заявників мало питання,
що розглядалося.

Отже, суд вважає, що вжив всі залежні
від нього заходи для повідомлення
відповідача належним чином про час і
місце розгляду судової справи з його
участю для реалізації ним права
судового захисту своїх прав та
інтересів.

Крім того, суд вважає за необхідне
наголосити, на тому, що саме
національним судам належить функція
керування провадженнями таким чином,
щоб вони були швидкими та ефективними
(рішення Європейського суду з прав
людини від 21 грудня 2006 року справа
«Мороз та інші проти України»).

Відповідно до ч. 4, ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Вивчивши матеріали справи, заслухавши
пояснення позивачів, дослідивши
обставини, якими обґрунтовуються
позовні вимоги, перевіривши їх
доказами, судом встановлено наступне.

09 вересня 1994 року ОСОБА_2 та ОСОБА_1,
відповідно до Закону України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» приватизували в рівних частках
квартиру АДРЕСА_1, що підтверджується
Свідоцтвом про право власності № 12-5035
від 09.09.1994р. та розпорядженням органу
приватизації № 48535 від 09.09.1994р. (а/с.6,7).

Вказані приватизаційні документи на
квартиру були надані позивачами для
реєстрації відповідно до діючого
законодавства у «ОМБТІ та РОН» м. Одеси.

В 2013 році ОСОБА_1 вирішив подарувати
свою частку квартири, звернувся в
нотаріальну контору м.Одеси де йому
було відмовлено, у зв'язку з тим, що в
приватизаційних документах на
квартиру АДРЕСА_1, невірно вказані
прізвища співвласників квартири ,а
саме: замість «ОСОБА_2 та ОСОБА_1»
вказано «ОСОБА_2 та ОСОБА_1».

ОСОБА_2 та ОСОБА_1 звернулись в
Департамент міського господарства та
КП «Міське агенство з приватизації
житла» з заявою внести зміни в
приватизаційні документи на квартиру
АДРЕСА_1, в частині написання прізвищ
співвласників квартири та приведення у
відповідність приватизаційних
документів.

Департаментом міського господарства
16.09.2013 року за № 161 прийнято
Розпорядження «Про внесення змін у
розпорядження органу приватизації №
48535 від 09.09.1994 р. та у свідоцтво № 12-5035
від 09.09.1994 р. про право власності на
житло», яким:

1. Внесено зміни у розпорядження органу
приватизації №48535 від 09.09.1994 р. та у
свідоцтво №12-5035 від 09.09.1994 р. про право
власності на житло в частині написання
адреси та прізвищ співвласників житла,
вказавши: «АДРЕСА_1», «ОСОБА_1, ОСОБА_2».

2. У зв'язку з технічною неможливістю
внести зміни в раніше видане
розпорядження органу приватизації
№48535 від 09.09.1994 р. та у свідоцтво №12-5035
від 09.09.1994 р. про право власності на
житло видати новий пакет документів, з
врахуванням внесених змін. Раніше
видані документи вважати недійсними й
направити до архіву КП «Міське
агентство з приватизації житла».

3. Розпорядження направити до
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області (а/с. 8).

Надаючи належну правову оцінку суд
виходив з наступного.

Позивачі є власниками нерухомого
майна, їх права власника гарантовані
державою Україна положеннями ст. 41
Конституції України.

Державна реєстрація прав власності на
нерухоме майно є гарантією захисту
прав власника з боку держави, а тому її
здійснення не може бути обмежене
будь-якими формальними положеннями
підзаконних нормативних актів
вітчизняного законодавства, а
безпідставна відмова у цьому, що є
обмеженням прав та гарантій власника
майна з боку держави Україна, є
неприпустимим.

Відповідно до положень ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та місцевого самоврядування,
їхні посадові й службові особи повинні
діяти порядком та у спосіб, передбачені
Конституцією та законами України.

Частиною першою статті 182 ЦК України
встановлено, що право власності та інші
речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації.

Закон України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (далі - Закон №1952) визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна.

Процедура проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна
визначена «Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» і «Порядку надання
інформації з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно»,
затвердженим Постановою Кабінету
Міністрів України від 22 червня 2011 року
№703 (далі - Порядок №703).

Згідно ст.2 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» (в
редакції чинній з 01.01.2013 року), державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно (далі - державна реєстрація
прав) - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження
таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно;
Державний реєстр речових прав на
нерухоме майно (далі - Державний
реєстр прав) - єдина державна
інформаційна система, що містить
відомості про права на нерухоме майно,
їх обтяження, а також про об'єкти та
суб'єктів цих прав.

Державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав (ст.3 вказаного Закону).

Статтею 6 Закону №1952 визначена система
органів державної реєстрації прав, яку
становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку.

Проведення державної реєстрації прав
та їх обтяжень або відмова у їх
реєстрації відноситься до повноважень
органів державної реєстрації прав, що
утворені Міністерством юстиції
України (стаття 8 Закону №1952).

Статтею 15 Закону №1592 визначено, що
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Згідно п. 12 «Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень», затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 22
червня 2011 р. № 703 (далі Порядку № 703), під
час розгляду заяви про державну
реєстрацію і документів, що додаються
до неї, державний реєстратор
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства, а також відсутність
суперечностей між заявленими та
зареєстрованими речовими правами на
нерухоме майно, їх обтяженнями, зокрема
щодо:

1) обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках);

2) повноважень заявника;

3) відомостей про нерухоме майно,
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, наявних у Державному реєстрі
прав та поданих документах;

4) наявності обтяжень прав на нерухоме
майно, зареєстрованих відповідно до
закону;

5) наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Пунктом 23 Порядку № 703 встановлено, що
Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Статтею 24 Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень», встановлений
вичерпний перелік підстав за яких
державний реєстр відмовляє у державній
реєстрації прав на нерухоме майно, крім
іншого, п. 4 подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги
встановити відповідність заявлених
прав документам, що їх посвідчують.

Однак, з огляду на прийняте
Розпорядження «Про внесення змін у
розпорядження органу приватизації №
48535 від 09.09.1994 р. та у свідоцтво № 12-5035
від 09.09.1994 р. про право власності на
житло», суд приходить до висновку про
скасування рішення Одеського міського
управління юстиції №7067412 від 22 жовтня
2013 р. про відмову у державній
реєстрації об'єкта нерухомості,
квартири АДРЕСА_1, оскільки, вказаним
розпорядженням внесено зміни у
розпорядження органу приватизації
№48535 від 09.09.1994 р. та у свідоцтво №12-5035
від 09.09.1994 р. в частині написання адреси
та прізвищ співвласників житла,
вказавши: «АДРЕСА_1», «ОСОБА_1, ОСОБА_2».

Крім того, раніше видані документи
вважаються недійсними.

Вказані рішення Департаменту міського
господарства Одеської міської ради в
порядку, визначеному законом, не
оскаржувались, а отже, не можуть
ставитись під сумнів реєстраційною
службою.

З урахування цього, суд приходить до
висновку про необхідність зобов'язання
Реєстраційної служби Одеського
міського управління юстиції Одеської
області зареєструвати об'єкт
нерухомості, квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Відповідно до вимог ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Керуючись ст. ст. 6-8, 71, 86, 128, 158-163, 167, 186, 254
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Cкасувати рішення Одеського міського
управління юстиції №7067412 від 22 жовтня
2013 р. про відмову у державній
реєстрації об'єкта нерухомості,
квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
Одеської області зареєструвати об'єкт
нерухомості, квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

Постанова набирає законної сили в
порядку і строки, встановлені ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена до
Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд шляхом
подання апеляційної скарги протягом
десяти днів з моменту отримання копії
постанови з одночасним поданням її
копії до суду апеляційної інстанції.

Суддя
Потоцька Н.В.

Cкасувати рішення Одеського
міського управління юстиції №7067412 від
22 жовтня 2013 р. про відмову у державній
реєстрації об'єкта нерухомості,
квартири АДРЕСА_1.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Одеського міського управління юстиції
Одеської області зареєструвати об'єкт
нерухомості, квартиру АДРЕСА_1, яка
належить на праві спільної сумісної
власності ОСОБА_1 та ОСОБА_2

31 березня 2014 року.