Справа № 591/9866/13-а
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р. Справа № 591/9866/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Калитки О. М. , Кононенко З.О.

за участю секретаря судового засідання
Вовченко І.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Зарічного
районного суду м. Суми від 17.01.2014р. по
справі № 591/9866/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в м. Сумах

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

23.07.2014 р. ОСОБА_1 (далі - позивач)
звернувся до Зарічного районного суду
м. Суми з адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Суми (далі - відповідач, УПФУ) та з
урахуванням збільшення та уточнення
позовних вимог, просив суд встановити
факт порушення відповідачем прав
позивача при первинному призначенні
пенсії по інвалідності та визнати ці
дії протиправними; встановити факт
порушення відповідачем пенсійного
законодавства та порядку нарахування
позивачу умовного заробітку для
обрахування пенсії при проведенні
перерахунку пенсійних виплат з 01.01.2012
р., затвердженого Постановою КМ України
№ 210 від 23.11.2011 р. та визнати ці дії
протиправними, зокрема, порядок
додавання оплати за вихідні дні до суми
обрахованого умовного заробітку;
встановити факт порушення
відповідачем п. 7 Постанови КМ України
№ 210 від 23.11.2011 р. при проведенні
перерахунку позивачу пенсійних виплат
з 01.01.2012 р. та визнати ці дії
протиправними; визнати протиправною
відмову відповідача позивачу у виборі
періоду оплати для проведення
обрахування умовного заробітку для
обрахування пенсії; встановити факт
порушення порядку обрахування пенсії
при розрахунку "суми доплати за вихідні
дні за основним місцем роботи" (п. 2
розрахунку у відповіді УПФУ № 21/Т) та в
частині додавання до розрахованої
умовної заробітної плати лише 50%
заробітку у вихідний день та визнати ці
дії протиправними; зобов'язати УПФУ у м.
Суми провести перерахунок належної
позивачу державної пенсії, відповідно
до норм і порядку встановлених чинним
пенсійним законодавством України та
Постановою КМ України № 210 від 23.11.201 р.,
як наведено в розрахунку вище з суми
умовного заробітку в три тисячі
радянських карбованців; встановити
факт невиконання рішень
Ковпаківського районного суду м. Суми
№ 2-А-1191/2010 р. та № 1806/2-а-5440/11, які набрали
законної сили: як не нарахування так і
не проведення виплат з 01.01.2011 р.;
зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату пенсійних
виплат з 01.11.2011 р. відповідно до вище
наведених рішень, а з 01.01.2012 р. за
результатом обрахування пенсійних
виплат, виходячи з п. 7 вимог: стягнути з
відповідача на користь позивача
недоотримані суми пенсійних виплат за
результатами перерахунку з 01.11.2011 р.;
направити рішення суду до негайного
виконання не лише щодо щомісячних
пенсійних виплат, але і в цілому.

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 03.01.2013 р., залишеною без змін
ухвалою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 13.03. 2013 р., в
задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 31.10.2013 р. постанову
Зарічного районного суду м. Суми від
03.01.2013 р. та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 13.03. 2013 р. скасовано, а справу
направлено на новий розгляд до суду
першої інстанції.

Постановою Зарічного районного суду м.
Суми від 17.01.2014 р. позовні вимоги ОСОБА_1
до УПФУ в м. Сумах про визнання дій
протиправними, спонукання до вчинення
дій залишено без задоволення.

Позивач, не погодившись з цією
постановою, подав апеляційну скаргу,
вказує, що судом першої інстанції
проігноровані верховенство права,
законність та принципи
адміністративного судочинства,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Зарічного
районного суду м. Суми суду від 17.01.2014 р.
по справі № 591/9866/13-а та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги у повному обсязі.

Відповідач надав письмові заперечення
на апеляційну скаргу, вважає що
постанову суду першої інстанції
прийнято з дотриманням всіх
матеріальних та процесуальних норм та
при з'ясуванні всіх обставин справи, а
тому просить залишити її без змін, в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
позивача, дослідивши матеріали справи,
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково з
наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено судом апеляційної
інстанції, ОСОБА_1 відноситься до
першої категорії, як особа, що
постраждала внаслідок катастрофи на
Чорнобильській АЕС, йому встановлена
третя група інвалідності по
захворюванню пов'язаному з ліквідацією
наслідків на Чорнобильській АЕС(а.с. 14),
розпорядженням УПФУ в Ковпаківському
районі № 186551 від 28.12.2005 р. позивачу
призначена пенсія відповідно до Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (а.с. 53-54).

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
частина позовних вимог вже були
предметом розгляду по суті і по ним є
судові рішення, які набрали законної
сили, частина позовних вимог
стосується невиконання рішень судів
та по яким передбачена спеціальна
процедура виконання, а в частині
розміру пенсійних виплат, відповідачем
надавалися ґрунтовні відповіді з
приводу нарахувань, перерахувань
пенсії, роз'яснення щодо
неприпустимості зменшення розміру
пенсії з власної ініціативи.

З зазначеним висновком колегія суддів
погоджується частково.

Суд першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про те, що
частина позовних вимог вже були
предметом розгляду по суті і по ним є
судові рішення, які набрали законної
сили, а інша частина позовних вимог
стосується невиконання рішень судів і
по яким передбачена спеціальна
процедура виконання, проте помилково
залишив в цій частині позов без
задоволення.

Підставою для звернення позивача із
вищевказаними позовними вимогами
фактично було невиконання
відповідачем рішення суду, яке
вступило в законну силу. Таким чином
колегія суддів зазначає, що позивач,
звертаючись до суду першої інстанції з
заявою, порушив питання, що стосуються
здійснення судового контролю за
виконанням судових рішень в
адміністративних справах, порядок
розгляду якого визначений в ст. 267 КАС
України.

Колегія суддів зазначає, що ст. 267 КАС
України встановлює повноваження
адміністративного суду щодо
здійснення контролю за виконанням
судових рішень в адміністративних
справах з метою забезпечення їх
повного, правильного і своєчасного
виконання. Вказана стаття передбачає
дві процесуальні форми контролю
адміністративного суду за виконанням
судових рішень в адміністративних
справах, це судовий контроль за
ініціативою суду, що ухвалив
відповідне судове рішення та судовий
контроль за ініціативою осіб, які
беруть участь у справі, чи інших
заінтересованих осіб. У силу принципу
офіційності суд, який ухвалив судове
рішення в адміністративній справі, у
тому ж кількісному і, якщо це можливо,
персональному складі має право
зобов'язати суб'єкта владних
повноважень, який програв справу і на
якого покладено певні обов'язки, подати
у встановлений судом строк звіт про
виконання судового рішення. Це може
бути зроблено у тому ж самому судовому
рішенні (у резолютивній частині) або в
письмовій ухвалі.

За приписами ч. 9. ст. 267 КАС України
особа-позивач, на користь якої ухвалено
постанову суду, має право подати до
суду першої інстанції заяву про
визнання протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду. Таку заяву може
бути подано протягом десяти днів з дня,
коли позивач дізнався або повинен був
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів, але не пізніше дня
завершення строку пред'явлення до
виконання виконавчого листа, виданого
за відповідною постановою суду. І лише
у разі відповідності заяви вимогам,
визначеним ст. 267 КАС України, вона
підлягає розгляду та вирішенню в
порядку письмового провадження або в
судовому засіданні на розсуд суду
протягом десяти днів з дня її
отримання. При цьому у разі
невідповідності заяви визначеним
вимогам вона ухвалою суду,
повертається заявнику.

Колегія суддів вважає за доцільне
відмітити, що КАС України передбачає
загальні і спеціальні способи судового
контролю. Загальні способи контролю
мають усі суди, незалежно від
спеціалізації, і вони полягають у
розгляді скарг на рішення, дії чи
бездіяльність державних виконавців.
Загальний судовий контроль за
виконанням судових рішень в
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому ст. 181 КАС.
Спеціальні способи судового контролю
за виконанням судових рішень в
адміністративних справах передбачені
ст. 267 КАС, зокрема до них належать:
зобов'язання суб'єкта владних
повноважень надати звіт про виконання
судового рішення; накладання штрафу за
невиконання судового рішення; визнання
протиправними рішень, дій чи
бездіяльності, що вчинені суб'єктом
владних повноважень -відповідачем на
виконання такої постанови суду або на
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

Також колегія суддів зазначає, що
особа, яка бере участь у справі, може
звернутися до суду із заявою про
вирішення питання щодо судового
контролю за виконанням судового
рішення в будь-який час після
проголошення постанови. Така заява
(клопотання) передається судді, який
розглядав справу і розглядається в
межах того самого провадження. Нова
адміністративна справа не
оформлюється. У цьому випадку строк для
надання звіту встановлюється ухвалою
суду. Цією ухвалою може одночасно
призначатися судове засідання для
розгляду звіту суб'єкта владних
повноважень.

Необхідно зазначити, що згідно з ч. 2, 3
ст. 14 КАС України постанови та ухвали
суду в адміністративних справах, що
набрали законної сили, є обов'язковими
до виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом. Положеннями ст. 255 КАС України
встановлено, що постанова або ухвала
суду, яка набрала законної сили, є
обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили, в
одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.
Згідно з ч. 2 ст. 257 КАС України судове
рішення, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, є
підставою для його виконання. За
приписами ст. 257 КАС України примусове
виконання судових рішень
адміністративних справах здійснюється
в порядку, встановленому Законом
України "Про виконавче провадження".

Таким чином колегія суддів зазначає, що
позивач звертаючись до суду першої
інстанції з даним позовом фактично
просить зобов'язати відповідача
виконувати рішення суду, яке вже
набрало законної сили і в силу приписів
статей 14 та 255 КАС повинно виконуватися
відповідачем без ухвалення будь-яких
додаткових судових рішень. Суд першої
інстанції не в праві зобов'язувати
відповідача виконувати чи не
виконувати рішення суду, яке і так є
обов'язковим до виконання для осіб, які
беруть участь у справі. Чинним
законодавством України не передбачено
права суду приймати рішення про
зобов'язання виконувати інше рішення
суду.

Згідно п. 4 ч. 1 ст. 157 КАС України суд
закриває провадження у справі, якщо є
такі, що набрали законної сили,
постанова чи ухвала суду з того самого
спору і між тими самими сторонами.

Як вбачається з матеріалів справи,
вимоги позивача щодо призначення у
йому 2005 р. пенсії по інвалідності
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" всупереч
вимогам даного закону і призначення
відповідачем пенсії по інвалідності,
згідно Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та порушення вимоги ст. 6
та ст. 15 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" вже були предметом
розгляду і по цим питанням прийняті
відповідні судові рішення, які набрали
чинності ( а.с .24-28, 104-106), та не є новим
публічно-правовим спором, оскільки
витікають з виконання судового
рішення.

Проте, суд першої інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку щодо вказаних
правовідносин, не застосував до них
положення п. 4 ч. 1 ст. 157 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а помилково відмовив у
задоволенні позовних вимог у цій
частині.

Щодо вимог позивача про визнання
протиправною відмову відповідача у
виборі періоду оплати для проведення
обрахування умовного заробітку для
обрахування пенсії при проведенні її
перерахунку з 01.01.12, колегія суддів
вважає безпідставним висновок суду
першої інстанції про відмову у
задоволенні позову у цій частині,
оскільки жоден нормативно-правовий акт
не позбавляє позивача у його праві
вибору вказаного періоду.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Колегія суддів вважає, що постанова
суду першої інстанції є такою, що не
відповідає вимогам чинного
законодавства та фактичним обставинам
справи, ухвалена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, а тому апеляційна скарга
підлягає задоволенню частково, а
постанова суду - скасуванню з
прийняттям нової постанови про
задоволення позову в частині визнання
протиправною відмову відповідача у
виборі періоду оплати для проведення
обрахування умовного заробітку для
обрахування пенсії та про закриття
провадження у справі щодо інших
позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1
задовольнити частково.

Постанову Зарічного районного суду м.
Суми від 17.01.2014р. по справі №
591/9866/13-а скасувати та прийняти нову
постанову.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
м. Суми в проведенні перерахунку пенсії
ОСОБА_1 із заробітку за період роботи в
зоні відчуження у вересні 1986 року.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою зобов"язати Управління
Пенсійного фонду України в м. Суми
провести перерахунок пенсії ОСОБА_1
із заробітку за період роботи в зоні
відчуження у вересні 1986 року та
провести відповідні виплати з
урахуванням виплачених сум.

В іншій частині провадження у справі
закрити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Бондар В.О.Судді
Калитка О.М. Кононенко З.О. Повний
текст постанови виготовлений 31.03.2014 р.