Справа № К/9991/51013/11-С
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/51013/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Заїка М.М., Штульман І.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_1 на
постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.02.2010р. та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 19.07.2011р. у справі за позовом ОСОБА_1
до управління Міністерства внутрішніх
справ України в Івано-Франківській
області про поновлення на публічній
службі, -

в с т а н о в и л а:

У лютому 2010 року ОСОБА_1 звернулась до
суду з позовом про поновлення на посаді
спеціаліста сектору у справах
громадянства, імміграції та реєстрації
фізичних осіб Богородчанського РВ УМВС
України в Івано-Франківській області
та стягнення середнього заробітку за
час вимушеного прогулу.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
22.02.2010р., яка залишена без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.07.2011р.,
позовні вимоги задоволено частково,
стягнуто з управління МВС України в
Івано - Франківській області 706,20 грн.
коштів за час вимушеного прогулу за
період з 24.11.2009р. по 08.12.2009р. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

З такими рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій не погодилась
позивач, подала касаційну скаргу, в
якій посилається на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи. Просить скасувати
постановлені судами рішення та
ухвалити нове про задоволення позову в
повному обсязі.

Заслухавши доповідача по справі та
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини першої
статті 38 КЗпП України працівник має
право розірвати трудовий договір,
укладений на невизначений строк,
попередивши про це власника або
уповноважений ним орган письмово за
два тижні.

Судами встановлено, що позивач
працювала на посаді спеціаліста
сектору у справах громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Богородчанського РВ УМВС України в
Івано-Франківській області.

05.11.2009р. позивачем на ім'я начальника
УМВС України в Івано-Франківській
області подано заяву про звільнення за
власним бажанням.

Наказом Богородчанського РВ УМВС від
09.11.2009р. №151 на підставі рапорта від
09.11.2009р. позивачу надано чергову
оплачувану відпустку за 2009 рік з
09.11.2009р. по 23.11.2009р.

Наказом УМВС України в
Івано-Франківській області від 17.11.2009р.
№ 142о/с позивача, на підставі її заяви,
звільнено із займаної посади
відповідно до статті 38 КЗпП України за
власним бажанням з 24.11.2009р.

Згідно виданого 19.11.2009р. листка
непрацездатності позивач хворіла з
19.11.2009р. по 03.12.2009р.

Наказом УМВС України в
Івано-Франківській області від 18.02.2010р.
№14 о/с на підставі листка
непрацездатності від 19.11.2009р. внесено
зміни до наказу від 17.11.2009р. № 142о/с в
частині дати звільнення позивача із
займаної посади з 08.12.2009р.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині поновлення позивача на
посаді суд першої інстанції, з чим
погодився апеляційний суд, виходив з
того, що подану заяву про звільнення за
власним бажанням позивач не
відкликала, в зв'язку з чим її
звільнення проведено з дотриманням
вимог закону, а порушені права позивача
в частині звільнення в період
тимчасової непрацездатності було
відновлено шляхом зміни дати її
звільнення.

Крім того, апеляційний суд мотивував
своє рішення тим, що заява позивача від
23.11.2009р. про відкликання заяви про
звільнення не може бути підставою для
задоволення позовних вимог, оскільки
вона подана за межами двотижневого
строку попередження про звільнення і
зареєстрована у відповідача лише
03.12.2009р.

З такими висновками судів колегія
суддів погоджується і вважає, що вони
відповідають нормам матеріального та
процесуального права і фактичним
обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки судів не спростовують
і є безпідставними, оскільки позивача
було звільнено згідно поданої
письмової заяви про звільнення після
закінчення передбаченого статтею 38
КЗпП України строку попередження про
звільнення і продовження трудових
відносин позивач не вимагала.

Посилання позивача в обгрунтування
касаційної скарги на заяву від 23.11.2009р.
також є безпідставним і висновки судів
не спростовує, оскільки така заява
подана після закінчення передбаченого
статтею 38 КЗпП України строку
попередження про звільнення і на
адресу відповідача надійшла така заява
лише 03.12.2009р.

Крім того, сам по собі факт формального
перебування позивача у трудових
відносинах після закінчення строку
попередження про звільнення за власним
бажанням також не може свідчити про
незаконність звільнення, оскільки така
ситуація була зумовлена перебуванням
позивача у відпустці, яку їй було
надано на виконання вимог частини
першої статті 3 Закону України «Про
відпустки», та подальшою тимчасовою
непрацездатністю, про яку, до того ж,
відповідач дізнався уже після
винесення наказу про звільнення
позивача.

Також безпідставним є посилання
позивача в обгрунтування касаційної
скарги на ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 13.05.2010р. оскільки постановляючи
дану ухвалу судом вирішувалось питання
законності та обгрунтованості
процесуального рішення суду першої
інстанції про повернення позовної
заяви на підставі пункту 5 частини 3
статті 108 КАС України і фактичні
обставини справи судом не
досліджувались.

Відповідно до статті 224 КАС України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Не може бути скасовано судове рішення з
мотивів порушення судом норм
процесуального права, якщо це не
призвело і не могло призвести до
неправильного вирішення справи.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судами
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 223, 224, 230, 231, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 22.02.2010р. та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 19.07.2011р. у
даній справі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
М.М. Заїка

В.І. Штульман