Справа № 820/2531/14
Суддя: Горшкова О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Харків

13 березня 2014 р.
№ 820/2531/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді - Горшкової О.О.,

при секретарі судового засідання -
Сальніковій А.А.,

за участю представників сторін:
позивач - Межова К.П., відповідач -
Лук'янцев С.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду в м.
Харкові адміністративну справу за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Наша Олія» до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області про скасування
податкового повідомлення - рішення,-

В С Т А Н О В И В:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Наша Олія»
звернулось до суду із позовом до
Державної податкової інспекції у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, в якому просить
суд скасувати податкове повідомлення -
рішення від 12.09.2013 року № .

В обґрунтування позовних вимог вказує,
що приймаючи спірне податкове
повідомлення-рішення, контролюючий
орган дійшов до неправомірного
висновку про порушення позивачем вимог
діючого законодавства. Так, підставою
для визначення позивачу суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, слугували висновки
контролюючого органу про те, що
правочини укладені між позивачем та
контрагентом - Товариством з обмеженою
відповідальністю "Оіл Агро Трейд" не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків та є нікчемними.
Разом з тим, оскільки у позивача наявні
всі первині документи які
підтверджують факт взаємовідносин із
вищезазначеними контрагентами, то він
мав встановлене законом право на їх
віднесення до складу податкового
кредиту з податку на додану вартість.

Відповідач проти позову заперечував,
пославшись на те, що підставою для
винесення спірного податкового
повідомлення рішення слугувала
інформація, встановлена при перевірці
контрагентів позивача. Так, відповідно
до інформації, отриманої від ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова (Акт
від 14.05.20163 року № 866/22.4-07/38493722 "Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ "Оіл Агро Трейд" щодо
документального підтвердження
господарських відносин, із
постачальниками та покупцями, їх
реальність та повнота відображення в
обліку за період грудень 2012року,
січень-лютий 2013року) було встановлена
неможливість реального здійснення
фінансово-господарських операцій ТОВ
"Оіл Агро Трейд" із контрагентами, у т.ч.
ТОВ "Наша олія", через відсутність
підприємства за місцезнаходженням, що
має своїм наслідком позбавлення
реальної можливості здійснення
господарської діяльності, що в свою
чергу позбавляє права ТОВ «Наша олія»
на формування податкового кредиту по
взаємовідносинам з ТОВ «Оіл Агро
Трейд».

У судовому засіданні 13.03.2014року
представники сторін підтримали свої
правові позиції по справі.

Суд, дослідивши матеріали справи,
оцінивши наявні в матеріалах справи
докази за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтуються на
повному, всебічному і об'єктивному
розгляді в судовому засіданні всіх
обставин справи в їх сукупності,
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню, виходячи з наступного.

Як було встановлено під час розгляду
справи та підтверджується наявними в
матеріалах справи доказами, на
підставі направлень від 08.08.2013р. № 159 та
від 08.08.2013р. № 160 та наказів від 08.08.2013р.
№ 211 та від 14.08.2013р. № 248, виданих ДПІ у
Дзержинському районі м. Харкова
Головного управління Міндоходів у
Харківській області, фахівцями
відповідача на підставі пп. п.п.78.1.1,
п.78.1, п.78.4 ст.78, п.82.2 ст.82 Податкового
кодексу України проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання ТОВ
«НАША ОЛІЯ» вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ «ОІЛ АГРО ТРЕЙД» (податковий номер
38493722) за грудень 2012 р., січень, лютий 2013
р., за результатами якої був складений
акт від 23.08.2013 р. №331/20-30-22-01-14/32868834.

Під час перевірки були встановлені
порушення позивачем п. 44.1. ст. 44, ст. 185,
ст. 189, п. 198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення податкового кредиту за
грудень 2012 р., січень та лютий 2013 р. на
загальну суму 2 651 845,00 грн. у
результаті взаємовідносин з ТОВ «Оіл
Агро Трейд», які на думку відповідача,
не мають ознак реальності.

Позивач, не погодившись із висновками
перевірки, 06.09.2013 року надав
заперечення на акт перевірки за №681, за
наслідками розгляду яких, відповідач
листом від 11.09.2013 року №2777/10/20-30-20-01-22
повідомив, що висновки акту перевірки
відповідають нормам діючого
законодавства, в зв'язку з чим,
залишаються незмінними.

На підставі зазначеного акту перевірки
відповідачем 12.09.2013 р. було прийнято
податкове повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 3 977 767, 50
грн., з яких 2 651 845,00 грн. за основним
платежем та 1 325 922,50 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Позивач, не погодившись із
вищезазначеним податковим
повідомленням-рішенням, провів
процедуру його адміністративного
оскарження, за результатами чого
рішенням Головного управління
Міндоходів у Харківській області від
05.12.2013року № 4110/10/20-40-10-04-14, скарга
підприємства залишилась без
задоволення, а податкове - повідомлення
рішення без змін.

ТОВ «Наша олія» 17.12.2013року повторно
звернулося до Міністерства доходів і
зборів України зі скаргою № 780 на
вищезазначене податкове
повідомлення-рішення. Рішенням від
04.02.2014року № 2016/6/99-99-10-01-15 повторна
скарга підприємства залишена без
задоволення, а оскаржуване
повідомлення-рішення без змін.

Позивач, не погодившись із прийнятим
податковим повідомленням -рішенням,
звернувся до суду із вищезазначеним
позовом.

Під час розгляду справи встановлено, що
фактичною підставою для визначення
позивачу суми грошового зобов'язання
слугувала інформація встановлена при
перевірці контрагентів позивача по
ланцюгу постачання, за наслідками якої
встановлено, що правочини, укладені між
позивачем та контрагентом - ТОВ " Оіл
Агро Трейд " є такими, що не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, а ТОВ «Оіл Агро Трейд»
визначено як «податкову яму».

Відповідно до листа Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11 "Щодо однакового
застосування адміністративними судами
окремих приписів Податкового кодексу
України та Кодексу адміністративного
судочинства України" визначено, що з
метою встановлення факту здійснення
господарської операції,
протиправності формування витрат та
податкового кредиту для цілей
визначення об'єкта оподаткування
належить з'ясувати, зокрема, такі
обставини, як: рух активів у процесі
здійснення господарської операції,
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

При розв'язанні відповідних спорів
судам варто враховувати принцип
офіційного з'ясування обставин справи,
передбачений частинами четвертою та
п'ятою статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
(лист Вищого адміністративного суду
України від 01.11.2011 року №1936/11/13-11 "Щодо
підтвердження даних податкового
обліку").

Враховуючи вищенаведене, суд дійшов
висновку про необхідність перевірки
під час розгляду даної справи
висновків податкового органу про
порушення позивачем вимог діючого
законодавства, які були покладені в
основу прийняття спірного податкового
повідомлення-рішення.

Перевіряючи обґрунтованість висновків
податкового органу, та як наслідок
правомірність визначення позивачу
суму грошового зобов'язання на
підставі оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, суд дійшов
висновку про наступне.

Згідно п. 185.1 ст. 185, п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст.
188 ПК України, об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є операції
платників податку, окрім іншого, з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України. Датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше: або дата
зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, або дата відвантаження
товарів. База оподаткування операцій з
постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, з урахуванням
загальнодержавних податків та зборів.

Згідно п. 201.1, 201.4, 201.6 ст. 201 ПК України
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну. Податкова накладна
виписується у двох примірниках у день
виникнення податкових зобов'язань
продавця та є податковим документом і
одночасно відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Пунктом 200.1 ст. 200 згаданого Кодексу
встановлено, що сума податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. В свою чергу,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту, згідно п. 198.1 ст. 198
виникає, окрім іншого, у разі
здійснення операцій з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг. При цьому,
відповідно до п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198 ПК
України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: або дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг, або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за встановленою ставкою,
протягом такого звітного періоду,
окрім іншого, у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 Кодексу).

Таким чином, при складанні податкової
звітності з метою правильного
відображення господарської операції
повинні враховуватись відповідні
документи первинного обліку, а саме по
зазначених операціях придбання
результатів робіт (товарів) повинні
бути в наявності як і акти виконаних
робіт, так і результати таких виконаних
робіт (товарів).

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
«НАША ОЛІЯ», пройшло передбачену
законодавством процедуру державної
реєстрації (зареєстрований 24.02.2004р. у
виконавчому комітеті Харківської
міської Ради, свідоцтво про державну
реєстрацію від 04.11.1993р. № 1 000577),
набуло правового статусу юридичної
особи, включено до Єдиного державного
реєстру підприємств та організацій
України з ідентифікаційним кодом -
32868834, знаходиться на обліку як платник
податків (зборів) у ДПІ Дзержинського
району м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області.

Видом діяльності підприємства за
КВЕД-2010 є: Виробництво олії та
тваринних жирів (код КВЕД 10. 41),
Оброблення насіння для відтворення
(код КВЕД 01.64), Виробництво інших
виробів з деревини;виготовлення
виробів з корка, соломки та рослинних
матеріалів для плетіння (код КВЕД 16.29),
Неспеціалізована оптова торгівля (код
КВЕД 46.90), що підтверджується наявною в
матеріалах справи Довідкою з ЄДРПОУ №
8508530.

Як вбачається з матеріалів справи, у
перевіряємий період позивач мав
господарські відносини із ТОВ «ОІЛ
АГРО ТРЕЙД».

Перевіряючи правомірність формування
позивачем суми податкового кредиту по
взаємовідносинам із вищезазначеним
контрагентом, суд дійшов висновку про
наступне.

Відповідно до частини першої ст.9
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до вимог п.1.2 ст. 1, п.2.1 ст.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
р. за № 168/704, первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Відповідно до абзацу другого пункту 2.1
зазначеного Положення господарські
операції -це факти підприємницької та
іншої діяльності, що впливають на стан
майна, капіталу, зобов'язань і
фінансових результатів.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичне здійснення
господарської операції відсутнє,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Як було встановлено під час розгляду
справи, основним видом діяльності, який
здійснював позивач у перевіряємий
період, була виробництво олії та
тваринних жирів.

Як вбачається з матеріалів справи між
ТОВ «НАША ОЛІЯ» (Покупець) та ТОВ «ОІЛ
АГРО ТРЕЙД» (Постачальник), 24.12.2012 р. був
укладений договір купівлі-продажу № 65,
відповідно до якого Продавець
поставляє товар (макуху соняшникову,
олію соняшникову не рафіновану),
сировину (лушпиння соняшника) ТОВ «НАША
ОЛІЯ».

Відповідно до умов даного договору
Постачальник зобов'язаний передати у
власність покупця товар, а Покупець
зобов'язаний прийняти товар та
сплатити його на умовах, визначених
даним договором.

Відповідно до п.2.2. Договору, кількість
та асортимент кожної партії
поставляємого товару зазначаються у
накладній.

Перехід права власності на Товар
переходить до Покупця з моменту
передачі Товару та підписання
видаткової накладної. (п.3.2. Договору).

Як вбачається з матеріалів справи та не
заперечується відповідачем в акті
перевірки, на виконання умов
вищезазначеного Договору,
Постачальником було поставлено товар (
макуха соняшникова, олія соняшникова
нерафінована, лузга соняшникова), що
підтверджується відповідними
видатковими накладними та податковими
накладними, сума ПДВ по яким була
включена підприємством до складу
податкового кредиту. Всі податкові
накладні були відображені у реєстрі
отриманих податкових накладних та
відповідають даним податкової
декларації з ПДВ за відповідний період.

Відповідно до п.4.1. Договору, ціна за
одиницю Товару зазначається у
накладних, а загальна сума
визначається з сум видаткових
накладних, за якими був поставлений
товар. Розрахунки за товар
здійснюються на банківський рахунок
Постачальника на протязі трьох робочих
днів з моменту поставки Товару (п.4.2.
Договору).

Як вбачається з матеріалів справи,
розрахунки між суб'єктами
господарювання здійснювались в
безготівковій формі, шляхом
перерахування грошових коштів ТОВ
«НАША ОЛІЯ» на розрахунковий рахунок
постачальника, що підтверджується
наданими позивачем копіями рахунків
та копіями виписок з банку, що також не
заперечується відповідачем.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку про належне документальне
підтвердження позивачем понесених
витрат по взаємовідносинами із ТОВ
«ОІЛ АГРО ТРЕЙД».

Відповідно до п.3.1. Договору, поставка
товару здійснювалася на умовах DDP (Delivered
Duty Paid) засобами Постачальника та за
його рахунок, із зазначенням місця
постави - Харківська область,
Харківський район, смт. Васищеве, вул.
Овочева, 13.

Суд зауважує, що відповідно до правил
ІНКОТЕРМС 2000 року термін "поставка зі
сплатою мита" ( DDP) означає, що продавець
здійснює поставку покупцю товару, який
пройшов митне очищення для імпорту, без
розвантаження з будь-якого прибулого
транспортного засобу в названому місці
призначення. Продавець несе всі
витрати та ризики, пов'язані з
доставкою товару до цього місця,
включаючи (у відповідних випадках)
будь-які "мита" (під словом "мито" тут
розуміється відповідальність за
виконання та ризики виконання дій з
проходження митних процедур, а також
оплата витрат митного очищення,
податків, митних і інших зборів) на
імпорт до країни призначення.

Цей термін не повинен застосовуватися,
якщо продавець прямо чи побічно не в
змозі одержати імпортну ліцензію.

Проте, якщо сторони бажають виключити
із зобов'язань продавця сплату деяких
витрат, що підлягають сплаті при
імпорті товару (таких, як податок на
додану вартість - ПДВ), це повинно бути
чітко визначене у відповідному
застереженні в договорі
купівлі-продажу. Цей термін може
застосовуватися незалежно від
використовуваного виду транспорту.

Відповідно до положень DDP до обов'язків
продавця входить:

- надання товару у відповідності з
договором, тобто продавець
зобов'язаний надати товар із
комерційним рахунком-фактурою або
еквівалентним йому електронним
повідомленням, у відповідності з
умовами договору купівлі-продажу, а
також будь-які інші докази
відповідності, які можуть вимагатися
за договором.

- продавець зобов'язаний за власний
рахунок укласти договір перевезення
товару до названого місця призначення.
Якщо конкретної точки поставки не
узгоджено або не визначено практикою
поставок, продавець може вибрати точку
в межах названого місця призначення,
яка найбільш задовольняє його цілям.

- продавець зобов'язаний надати
нерозвантажений товар у розпорядження
покупця або іншої особи, призначеної
покупцем, на будь-якому прибулому
транспортному засобі, у названому
місці призначення, в узгоджену дату або
в межах періоду, узгодженого для
поставки.

- продавець зобов'язаний, з урахуванням
положень статті Б.6 додатково до
витрат, що випливають із статті А.3 "а",
нести всі витрати, пов'язані з товаром,
до моменту здійснення його поставки у
відповідності з статтею А.4.Згідно
вказаних правил, покупець зобов'язаний
прийняти поставку товару, як тільки її
здійснено у відповідності з статтею А.4.

Таким чином, термін DDP передбачає
максимальний обсяг обов'язків
продавця.

Суд зауважує, що податковим органом, як
під час проведеної перевірки, так і під
час судового розгляду справи не
ставився під сумнів факт наявності у
ТОВ "Наша Олія" необхідного
кваліфікованого персоналу та
складських приміщень для зберігання
товарно-матеріальних цінностей.

На підтвердження наявності приміщень
для збергінная придбаних товано-
матеріальних цінностй за
вищезазначеною адресою позивач надав
Договір оренди приміщення № 12/10-11 від
12.10.2011року та Договір оренди приміщення
№ ѕ-13 від 03.04.2013року з відповідними
актами приймання-передачі нерухомого
майна та додатковими угодами.

Крім того суд зазначає, що згідно із
Інструкцією про порядок реєстрації
виданих, повернутих і використаних
довіреностей на одержання цінностей,
затвердженою наказом Мінфіну України
"Про затвердження Інструкції про
порядок реєстрації виданих, повернутих
і використаних довіреностей на
одержання цінностей" від 16.05.96 р. № 99
(зареєстровано в Мін'юсті України 12.06.96
р. за № 293/1318, зі змінами та
доповненнями, за текстом - Інструкція №
99) дія якої поширюється на
підприємства, установи та організації,
їх відділення, філії, інші відокремлені
підрозділи та представництва
іноземних суб'єктів господарської
діяльності, регламентовано умови та
порядок видачі довіреностей на
одержання товарно-матеріальних
цінностей.

Відповідно до п. 3 Інструкції № 99
сировина, матеріали, паливо,
запчастини, інвентар, худоба, насіння,
добрива, інструмент, товари, основні
засоби та інші товарно-матеріальні
цінності, а також нематеріальні активи,
грошові документи і цінні папери (далі -
цінності) відпускаються покупцям або
передаються безплатно тільки за
довіреністю одержувачів.

Видача бланків довіреностей
здійснюється після їх реєстрації у
журналі реєстрації довіреностей.
Довіреність на одержання цінностей
видається лише особам, які працюють на
даному підприємстві.

Згідно з п. 6 Інструкції № 99 довіреність
на одержання цінностей від
постачальника за нарядом, рахунком,
договором, замовленням, угодою або
іншим документом, що їх замінює,
видається довіреній особі під розписку
і реєструється в журналі реєстрації
довіреностей.

Відповідно до п. 10 Інструкції № 99 особа,
якій видано довіреність, зобов'язана не
пізніше наступного дня після кожного
випадку доставки на підприємство
одержаних за довіреністю цінностей,
незалежно від того, одержані цінності
за довіреністю повністю або частково,
надати працівнику підприємства, який
здійснює виписування та реєстрацію
довіреностей, документ про одержання
нею цінностей та їх здачу на склад (у
комору) або матеріально відповідальній
особі.

Згідно із вимогами п. 13 Інструкції № 99
довіреність незалежно від строку її
дії залишається у постачальника при
першому відпуску цінностей. У разі
відпуску цінностей частинами на кожний
частковий відпуск складається
накладна (акт приймання-здачі або інший
аналогічний документ) із зазначенням
на ній номера довіреності та дати її
видачі. У цих випадках один примірник
накладної (або документа, що її заміняє)
передається одержувачу цінностей, а
інший - додається до залишеної у
постачальника довіреності й
використовується для спостереження і
контролю за відпуском цінностей згідно
з довіреністю, а також для проведення
розрахунків з одержувачем.

Після закінчення відпуску цінностей
служби, що здійснювали їх відпуск,
здають довіреність разом з документами
на відпуск останньої партії цінностей
працівникам, на яких покладено
обов'язки з ведення бухгалтерського
обліку.

Відповідальність за дотримання
постачальником встановленого порядку
відпуску за довіреністю цінностей
покладається на посадових осіб
підприємства-постачальника, які мають
право підписувати первинні документи
на відпуск цінностей (п. 15 Інструкції №
99).

Факт отримання придбаного товару
уповноваженою особою підтверджується
копією з журналу довіреностей з
зазначенням постачальників та
одержувачів товару, серед яких є
Джурас Є.В., копією наказу від 28.09.2011року
№ 22 про прийняття Джураса Є.В на посаду
начальника комерційного відділу за
сумісництвом, копією посадової
інструкції начальника комерційного
відділу від 28.09.2011року, відповідно до
змісту якої в обов`язки вказаної особи
входить здійснення приймання та
відпуск готової продукції на склад,
копіями наказів № 2 від 02.01.2013року, № 72
від 11.12.2012року, № 70 від 23.10.2012року про
затвердження штатного розкладу, в т.ч
щодо посади начальника комерційного
відділу та копії самих штатних
розкладів.

Наявність виробничих потужностей,
необхідних для вказаної господарської
діяльності, підтверджується Договором
№ 1 оренди обладнання від 01.06.2011року та
відповідними актами
приймання-передачі, а також
відповідними додатковими угодами.

В подальшому, отриманий від
постачальника товар ТОВ «НАША ОЛІЯ»
реалізувало наступним контрагентам:
ТОВ «Укролія», ПП «Оліяр», ТОВ
«СІБ-АГРО», ТОВ «Торговий дім «ЕСТ», ПП
фірма «Ураган», ФОП «ОСОБА_7», ТОВ
«АО»Хімпром», ФОП ОСОБА_5, ТОВ
«Граківський комбікорма», ТОВ «Керуюча
компанія «ГрандДистрибюшин»,
реальність господарських відносин із
якими підтверджують наявні в
матеріалах справи укладені з ними
договори, видаткові, податкові
накладні, ТТН.

Доказів того, що отриманий від
контрагента - ТОВ «Оіл агро трейд»,
товар не використовувався позивачем у
власній господарській діяльності ні
акт перевірки, ні матеріали даної
адміністративної справи на містять.

Крім того, суд вважає за необхідне
зауважити, що сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що надані позивачем
документи підтверджують реальність
господарських операцій у спірних
правовідносинах, а понесення ТОВ "Наша
олія" витрат у спірних
правовідносинах шляхом вибуття
безготівкових коштів з власності
даного суб'єкта господарювання (в
оплату вартості придбаного товару)
свідчить про відсутність наміру
безпідставно отримати податкову
вигоду.

Суд зазначає, що ТОВ ««Оіл агро трейд»
було виписано на адресу позивача
податкові накладні № 27 від 14.02.2013року
на загальну суму 358031,36грн. у т.ч. ПДВ
59671,89грн., № 26 від 13.02.2013 на загальну
суму 455002,90 грн. у т.ч. ПДВ 75833,82грн., № 23
від 10.02.2013року на загальну суму 240895,62
грн. у т.ч. ПДВ 40149,27 грн., № 21 від
09.02.2013року на загальну суму 22818,13 грн., у
т.ч. ПДВ 3803,02 грн., № 18 від 08.02.2013року на
загальну суму 7478,53 грн., у т.ч. ПДВ
1246,42грн., № 14 від 07.02,2013року на загальну
суму 81143,77 грн., у т.ч. ПДВ 13523,96грн., № 10
від 05.02.2013 року на загальну суму 14524,84
грн., у т.ч. ПДВ 2420,81грн., № 31 від
26.01.2013року на загальну суму 294580,60грн., у
т.ч. ПДВ 49096,77грн., № 30 від 25.01.2013року на
загальну суму 528841,28грн, у т.ч. ПДВ
88140,21грн., № 28 від 24.01.2013року на загальну
суму 857342,64грн., у т.ч. ПДВ 142890,44грн., № 26
від 23.01.2013року на загальну суму 853460,38
грн., у т.ч. ПДВ 142243,40грн., № 23 від
22.01.2013року на загальну суму 640622,16 грн. у
т.ч. ПДВ 106770,36грн., № 20 від 21.01.2013року на
загальну суму 637082,98грн., у т.ч. ПДВ
106180,50грн., № 19 від 20.01.2013року на загальну
суму 632382,10грн., у т.ч. ПДВ 105397,02грн., № 15
від 18.01.2013року на загальну суму
850581,92грн., у т.ч. ПДВ 141763,65грн., № 12 від
17.01.2013року на загальну суму 848597,05грн, у
т.ч. ПДВ 141432,84грн, № 9 від 16.01.2013року на
загальну суму 845798,77грн., у т.ч. ПДВ
140966,46грн., № 12 від 06.02.2013року на загальну
суму 199910,33грн., у т.ч. ПДВ 33318,39грн., № 8
від 04.02.2013року на загальну суму 8495,10грн,
у т.ч. ПДВ 1415,85грн, № 6 від 03.02.2013року на
загальну суму 8776,80грн, у т.ч. ПДВ
1462,80грн., № 5 від 02.02.2013року на загальну
суму 9279,46 грн, у т.ч. ПДВ 1546,58грн., № 4 від
01.02.2013року на загальну суму 8841,60грн., у
т.ч. ПДВ 1473,60грн., № 18 від 19.01.2013року на
загальну суму 763444,57грн, у т.ч. ПДВ
127240,76грн., № 7 від 15.01.2013року на загальну
суму 850070,62грн. у т.ч. ПДВ 141678,44грн., № 6
від 14.01.2013року на загальну суму 843312,12
грн., у т.ч. ПДВ 140552,02грн., № 5 від
13.01.2013року на загальну суму 866804,77грн, у
т.ч. 144467,46грн., № 4 від 12.01.2013року на
загальну суму 854812,68грн., у т.ч. ПДВ
142468,78грн., № 3 від 11.01.2013року на загальну
суму 374724, 34грн., у т.ч. ПДВ 62454, 06грн., № 2
від 10.01.2013року на загальну суму
245000,00грн., у т.ч. ПДВ 40833,33грн., № 1 від
09.01.2013року на загальну суму 1069966,06грн., у
т.ч. ПДВ 178327,68грн., № 6 від 31.12.2012року на
загальну суму 370818,35грн, у т.ч. ПДВ
61803,06грн., № 5 від 10.12.2012 року на загальну
суму 371681,87грн., у т.ч. ПДВ 61946,98грн.,№ 1 від
26.12.2012року на загальну суму 376183,96грн, у
т.ч. ПДВ 62697,33грн., № 2 від 27.12..2012року на
загальну суму 372431,35грн., у т.ч. ПДВ
62071,89грн, № 4 від 29.12.2012року на загальну
суму 376810,80грн., у т.ч. ПДВ 62801,80грн., № 3
від 28.12.2012року на загальну суму
376107,61грн., у т.ч. ПДВ 62684,60грн., які були
відображена у реєстрі виданих та
отриманих податкових накладених.
Зауважень щодо правильності
оформлення та форми податкової
накладної у податкового органу не
виникло.

На час виконання умов договорів та
видачі податкових накладних
підприємства були зареєстровані
платниками податку на додану вартість.

Відповідно до положень п. 14.1.18 ст.14 ПК
України бюджетне відшкодування -
відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.

Згідно із приписами п.п. 14.1.181 ст.14, п.198.3,
п. 198.6. ст.19 ПК України визначено, що
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу. Податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду в
тому числі у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними або оформлені з
порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

З огляду на зазначене суд дійшов
висновку, що наявність податкових
накладних, платіжних доручень щодо
сплати податку на додану вартість в
ціні товару хоч і є обов'язковими
підставами для визначення податкового
кредиту та бюджетного відшкодування,
але не вичерпними, оскільки предметом
доказування у даній справі є обставини,
що підтверджують обґрунтованість
визначення суми бюджетного
відшкодування

Законом передбачено чіткий перелік
підстав, які дають право на податковий
кредит. Ці підстави дотримані
позивачем в повному обсязі.

Листом Вищого адміністративного суду
України від 20.07.2010 року № 1112/11/13-10
"Проблемні питання застосування
законодавства у справах за участю
органів державної податкової служби"
зазначено, що у разі, якщо дії платника
податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних. При
цьому не є підставою для відмови у
праві на податковий кредит та бюджетне
відшкодування з податку на додану
вартість порушення податкової
дисципліни, вчинені контрагентом
платника податку.

Крім того, виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит не ставиться у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства та сплатою
податку до бюджету іншими суб'єктами
господарювання. Якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання щодо
декларування чи сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на формування
податкового кредиту у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови та має необхідні
документальні підтвердження його
розміру.

Наведене узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так
основним висновком у рішенні від 22.01.2009
р. у справі "БУЛВЕС"АД проти Болгарії
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини зазначив, що у разі якщо
національні органи за відсутності
будь-яких вказівок на безпосередню
участь фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним за сплатою ПДВ,
який нараховується по ланцюгу
поставок, або будь-яких вказівок на
обізнаність про таке порушення, все ж
таки застосовують негативні наслідки
до отримувача оподатковуваної ПДВ
поставки, який повністю виконав свої
зобов'язання, за дії або бездіяльність
постачальника, який перебував поза
межами контролю отримувача і у
відношенні якого у нього не було
засобів перевірки та забезпечення його
виконання, то такі владні органи
порушують справедливий баланс, який
має підтримуватися між вимогами
суспільних інтересів та вимогами
захисту права власності.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем розрахована сума бюджетного
відшкодування відповідно до вимог ПК
України.

Виходячи з наведеного, фактичні
обставини справи об'єктивно
засвідчують здійснення господарської
діяльності між позивачем та
контрагентом - ТОВ "Оіл Агро Трейд" і
правомірність формування позивачем
суми податкового кредиту з ПДВ,
відповідно до первинних
бухгалтерських документів та по
податковим накладним, які виписані на
виконання умов викладених вище
договірних відносин.

Щодо посилання контролюючого органу,
на те, що правочини укладені між
позивачем та контрагентом - ТОВ "Оіл
Агро Трейд", не мають на меті реального
настання правових наслідків, а тому є
нікчемними, суд вважає безпідставними
та зазначає наступне.

Відповідно до ч.5 ст.203 ЦК України,
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) цієї вимоги є підставою
недійсності правочину. Згідно з ч.2 ст.215
ЦК України недійсним є правочин, якщо
його недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Отже, основним
критерієм для того, аби вважати
правочин нікчемним, є його недійсність,
встановлена законом, а не актом
податкової перевірки. Тобто,
відповідач вийшов за межі своїх
повноважень і самостійно, поза судовою
процедурою визнав укладені між
позивачем та ТОВ "Оіл агро трейд" угоди
недійсними, до того ж, в акті перевірки
відсутні дані, які б свідчили про
порушення позивачем приписів ст.228 ЦК
України. Зазначений договір не
визнаний у встановленому законом
порядку недійсним, а також немає інших
відомостей, які б свідчили, наприклад,
про необґрунтоване завищення
позивачем податкового кредиту з
податку на додану вартість.

При цьому, Цивільний кодекс України
статтею 215 визначає підстави для
визнання правочину недійсним. Серед
іншого, вказаною нормою передбачено, що
якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин). Між тим, як
вбачається із матеріалів справи,
підстав, з якими закон пов'язує
визнання договору недійсним,
контролюючим органом зазначено не
було, а отже, твердження податкового
органу про нікчемність правочину є
безпідставними.

Згідно з положеннями частини 1 статті 202
ЦК України правочином є дія особи,
спрямована на набуття, зміну або
припинення цивільних прав та
обов'язків.

Таким чином, оскільки належними та
допустимими доказами відповідач, як
суб'єкт владних повноважень на якого
покладено обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого ним рішення,
не довів обґрунтованість висновків
акту перевірки, суд вважає, що правочин
відповідає положенням норм чинного
законодавства України.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, будучи суб'єктом владних
повноважень та заперечуючи проти
адміністративного позову не виконав
покладений на нього ч.2 ст.71 КАС України
обов'язок та не довів юридичної та
фактичної обґрунтованості мотивів
винесення спірного податкового
повідомлення-рішення.

З огляду на вищезазначене, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги є обґрунтованими та підлягають
задоволенню.

Судові витрати підлягають розподілу
відповідно до положень ч. 1 ст. 94 КАС
України

На підставі викладеного, керуючись ст.
19 Конституції України, ст.ст. 9, 11, 94, 128,
159, 160- 163, 186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т
А Н О В И В:

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю «Наша
Олія» до Державної податкової
інспекції у Дзержинському районі м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області про
скасування податкового повідомлення -
рішення - задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Дзержинському
районі м. Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області №
від 12.09.2013 року .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Наша Олія» (62495, смт.
Васищеве, 6, Харківська область, вул.
Овочева, буд.13 ) судовий
збір в сумі 487 (читириста вісімдесят
сім) грн. 20 коп.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги у 10-денний строк з
дня отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили у
порядку, передбаченому ст. 254 КАС
України.

Повний текст постанови виготовлено
17.03.2014року.

Суддя
Горшкова О.О.