Справа № 2а-1670/6712/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р.
м. Київ К/9991/3173/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами касаційну скаргу
Кременчуцької об'єднаної державної
податкової інспекції у Полтавській
області

на ухвалу Полтавського окружного
адміністративного суду від 29 серпня 2011
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 грудня 2011
року

у справі № 2а-1670/6712/11

за позовом Прокуратури м. Кременчука
Полтавської області в інтересах
держави в особі Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області

до Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1

Приватного підприємства «ОФІС-2»

про стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

Прокуратура м. Кременчука
Полтавської області в інтересах
держави в особі Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
(позивач) звернулась до суду з позовом
до Суб'єкта підприємницької
діяльності-фізичної особи ОСОБА_1
(відповідач-1) та Приватного
підприємства «ОФІС-2» (відповідач-2), в
якому просила стягнути з відповідача-1
на користь держави вартість отриманого
ним товару в розмірі 737 572,97 грн. та
стягнути з відповідача-2 на користь
держави грошові кошти, одержані за
товар, в розмірі 737 572,97 грн.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10 серпня
2011 року дану позовну заяву
залишено без руху та надано позивачу
строк для усунення недоліків позовної
заяви до 25 серпня 2011 року шляхом
подання клопотання про поновлення
пропущеного строку звернення до суду
із документальним підтвердженням
поважності причин пропуску
відповідного строку.

На виконання вимог вказаної ухвали
податковим органом направлено на
адресу суду першої інстанції
пояснення, в яких вказано, що позовну
заяву подано до суду з
дотриманням строку, встановленого
Кодексом адміністративного
судочинства України, в редакції, чинній
на час її подання.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 29 серпня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 грудня 2011
року, позовну заяву залишено без
розгляду у зв'язку з пропуском строку
звернення до суду.

Не погоджуючись з постановленими
ухвалами у справі, Кременчуцька ОДПІ у
Полтавській області звернулась до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій з підстав
порушення судами попередніх інстанцій
норм процесуального права, просить
скасувати ухвалу Полтавського
окружного адміністративного суду від 29
серпня 2011 року, ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року та направити
справу до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

В запереченні на касаційну скаргу
відповідач-1 просить залишити її без
задоволення, а постановлені ухвали у
справі - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, юридичної оцінки
обставин справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з таких підстав.

Згідно з частиною 1 статті 208
Господарського кодексу України (далі -
ГК України) якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а в
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
усе належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише в однієї зі
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Аналіз положень вказаної норми ГК
України дає підстави для висновку про
те, що передбачені нею санкції
застосовує лише суд. Це правило
відповідає статті 41 Конституції
України, згідно з якою конфіскація
майна може бути застосована виключно
за рішенням суду у випадках, обсязі та
порядку, встановлених законом.

Враховуючи те, що зазначені санкції є
конфіскаційними, стягуються за
рішенням суду в доход держави за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, то вони
належать до
адміністративно-господарських як такі,
що відповідають визначенню, наведеному
в частині 1 статті 238 ГК України. Тому
такі санкції можуть застосовуватись
лише протягом строків, встановлених
статтею 250 ГК України.

Відповідно до статті 250 ГК України
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніш як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності,
крім випадків, передбачених законом.
Початком перебігу зазначених у
наведеній статті строків є дата
виконання правочину.

Водночас застосування приписів
указаної норми можливе лише при
встановленні судом обґрунтованості
доводів про нікчемність
господарського зобов'язання (наявність
складу правопорушення в діях хоча б
однієї із сторін зобов'язання
(правочину, договору, угоди), що є
підставою позову про застосування
санкцій. З'ясування цих обставин є
необхідним незалежно від того, чи
закінчились строки застосування
санкцій за укладення господарських
зобов'язань з метою, що завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

Однак, попередні судові інстанції
доводи позивача про нікчемність
спірних правочинів не перевірили та
відповідні обставини не встановили, а
обмежились лише, з посиланням на статтю
99 Кодексу адміністративного
судочинства України, констатацією
пропуску прокуратурою строку
звернення до суду, встановленого
статтею 250 ГК України, застосувавши
наслідки, передбачені статтею 100
Кодексу адміністративного судочинства
України. При цьому суди не врахували, що
встановлений статтею 250 ГК України
строк адміністративно-господарської
санкції застосовується при її
реалізації та не має безпосереднього
відношення до строку звернення до суду,
визначеного статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Згідно з частиною 1 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі.

З огляду на викладене, колегія
суддів дійшла висновку, що ухвалу
Полтавського окружного
адміністративного суду від 29 серпня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 08 грудня 2011 року слід скасувати з
направленням справи до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції у Полтавській області
задовольнити.

Скасувати ухвалу Полтавського
окружного адміністративного суду від
29 серпня 2011 року та ухвалу
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 08 грудня 2011
року.

Справу направити до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, та оскарженню не підлягає.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.