Справа № 2а/0570/17347/12
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/800/43036/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Оріль"

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2013
року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року

у справі №2а/0570/17347/2012

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Оріль"

до Міського комунального
підприємства "Маріупольске бюро
технічної

інвентаризації",

за участю третьої особи-1, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
Регіонального відділення Фонду
Державного майна України

в Донецькій області,

за участю третьої особи-2, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору на стороні відповідача
приватного підприємця ОСОБА_5,

про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчинити
певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю "Оріль" (далі по
тексту ТОВ "Оріль") звернулось до суду з
позовом до Міського комунального
підприємства "Маріупольске бюро
технічної інвентаризації" (далі по
тексту МКП Маріупольске БТІ), яким
просило визнати незаконними дії
відповідача з видачі ОСОБА_5
технічної документації на приміщення
АДРЕСА_1 та реєстрації за ним права
власності на приміщення АДРЕСА_1;
зобов'язати відповідача видати
позивачу технічний паспорт на
приміщення АДРЕСА_1; зареєструвати
право власності за ТОВ «Оріль» на
приміщення АДРЕСА_1, про що видати витяг
з реєстру права власності на об'єкти
нерухомості; зобов'язати МКП
Маріупольске БТІ здійснити
інвентаризацію нежитлового приміщення
АДРЕСА_2, оплаченого 14.04.2010 року; видати
позивачу технічний паспорт на
приміщення АДРЕСА_2, які належать на
праві колективної власності ТОВ
«Оріль» за договором №1354 від 21.12.1995
року.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2013
року у справі №2а/0570/17347/2012, залишеною
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 24 липня 2013 року у зазначеній справі,
в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Обґрунтовуючи свою правову позицію,
окружний та апеляційний
адміністративні суди виходили з
недоведеності позивачем своїх вимог,
оскільки в процесі розгляду справи
останнім не доведено, яка частка
приміщення АДРЕСА_1 належить йому, що
виключає можливість проведення
перевірки законності та
обґрунтованості дії відповідача.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, ТОВ «Оріль»
звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення судами норм матеріального
права, просить скасувати вказані вище
судові рішення, справу направити на
новий розгляду до суду першої
інстанції.

Враховуючи неприбуття в судове
засідання сторін, належних чином
повідомлених про дату, час і місце
касаційного розгляду, справу
розглянуто в порядку письмового
провадження, що передбачено пунктом 2
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
наданої ними правової оцінки обставин
у справі, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Згідно частини 2 статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій в межах
касаційної скарги.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що за умовами договору
купівлі-продажу №1354 від 21.12.1995 року,
укладеному між Донецьким регіональним
відділенням Фонду держмайна України та
ТОВ «Оріль», останнім придбано
приміщення загальною площею 388,27 кв. м.,
яке знаходиться в будинку АДРЕСА_2.

Рішенням Орджонікідзевського
районного суду м. Маріуполя Донецької
області від 26 грудня 2012 року у справі
2-109/11, залишеним без змін ухвалою
апеляційного суду Донецької області
від 15.04.2013 року, визнано недійсним
договір купівлі-продажу №1354 від 21.12.1995
року в частині включення в предмет
договору площі підвального приміщення
будинку АДРЕСА_5 в складі приміщень
сараю АДРЕСА_4 площею 7,45 кв.м., сараю
АДРЕСА_3 площею 4,98 кв.м зі сходинковою
кліткою Ш площею 3,16 кв.м., загальною
площею 15,59 кв.м.

Між Управлінням міського майна м.
Маріуполя та ОСОБА_6 укладений
договір купівлі-продажу №70 від 15.10.1999
року нежитлового приміщення літ.А-3,
загальною площею 85,9 кв.м, розташованого
в підвалі триповерхового житлового
будинку за адресою АДРЕСА_5.

Будинок АДРЕСА_2 та будинок АДРЕСА_5 є
одим і тим самим об'єктом нерухомості.

ОСОБА_7 за договором купівлі-продажу
від 19.07.2000 року придбано у ОСОБА_6
приміщення за літ. АДРЕСА_1 загальною
площею 85,90 кв.м. в будинку АДРЕСА_5.

На підставі дозволу, наданого
рішенням виконавчого комітету
Маріупольської міської ради №108/11 від
21.03.2001 року, ОСОБА_7 проведено
реконструкцію внаслідок чого площа
приміщення АДРЕСА_1 збільшилась до 110,5
кв.м.

В подальшому вказане вище приміщення
АДРЕСА_1 подаровано ОСОБА_7 ОСОБА_5, в
зв'язку з чим МКП Маріупольске БТІ21.06.2012
зареєстровано право власності на
приміщення АДРЕСА_1 за третьою особою
у справі.

Переглядаючи судові рішення судів
першої та апеляційної інстанцій, з
урахуванням доводів касаційної скарги,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з наступного.

Згідно статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Частиною 1 статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
або інтереси.

Відповідно до частини 2 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно з вимогами частини 1 статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Суд звертає увагу на те, що згідно з
вищевказаними нормами права особа має
право звернутись до адміністративного
суду з позовом у разі, якщо вона вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
відповідача (суб'єкта владних
повноважень) порушено її права, свободи
чи інтереси у сфері публічно-правових
відносин. При цьому, обставину дійсного
(фактичного) порушення відповідачем
прав, свобод чи інтересів має довести
належними та допустимими доказами саме
позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає правомірними посилання судів,
що встановлення наявності та визнання
права власності ТОВ «Оріль» на
приміщення АДРЕСА_1 не може бути
предметом розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Крім того, в процесу розгляду справи
ТОВ «Оріль» не надано доказів яка саме
частина приміщеньАДРЕСА_1 йому
належить, що унеможливлює задоволення
позовних вимог.

До повноважень відповідача
законодавцем не віднесено вирішення
питань щодо визнання за фізичними та
юридичними особами права власності на
нерухоме майно. Державній реєстрації
підлягають заявлені речові права на
нерухоме майно за наявності
документів, що підтверджують вчинення
правочинів щодо таких об'єктів,
посвідчених відповідно до закону, або
свідчать про наявність інших,
передбачених законом підстав.
Реєстрації права власності
здійснюється МКП Маріупольске БТІ лише
на підставі правовстановлюючих
документів. Виготовлення та надання
технічного паспорту є етапом
реєстрації речових прав.

В касаційній скарзі ТОВ «Оріль» вказує
на недослідження судами попередніх
інстанцій всіх обставин справи. До цих
тверджень судова колегія Вищого
адміністративного суду України
відноситься критично, оскільки на
виконання частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судами досліджене питання
протиправності дії відповідача з
видачі ОСОБА_5 технічної документації
на приміщення АДРЕСА_1 та реєстрації за
ним права власності на це приміщення,
їм надано юридичну оцінку.

В обґрунтування касаційної скарги
фактично покладені доводи, які
зводяться до переоцінки доказів у
справі та не свідчать про порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права.

Також, згідно частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

ТОВ «Оріль» звертаючи до суду
касаційної інстанції з проханням
скасування судових рішень та
направлення справи на новий розгляд, не
довів існування невстановлених
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Вищий адміністративний суд України
вважає, що судами правозастосування
відбулось із дотримання норм діючого
законодавства та з повним, достовірним,
неупередженим та об'єктивним
з'ясуванням обставин справи.

Відповідно статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи викладене, судова колегія
Вищого адміністративного суду України
вважає, що доводи касаційної скарги не
спростовують висновків, викладених в
оскаржуваних судових рішеннях, вони
ґрунтуються на вимогах норм
матеріального та процесуального
законодавства, підстав для їх
скасування не вбачається.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Оріль" -
залишити без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27 травня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року у справі №2а/0570/17347/2012 - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам і може переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та у
порядку, передбачені статтями 237, 238, 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: