Справа № К/9991/22301/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

20 березня 2014 року м.
Київ К/9991/22301/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області про стягнення коштів,
касаційне провадження в якій відкрито
за касаційною скаргою Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області на постанову
Галицького районного суду м. Львова від
15 січня 2010 року та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року,

в с т а н о в и л а:

У грудні 2009 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області про стягнення заборгованості
по пенсійному забезпеченню за період з
01.01.2008 року до 30.12.2009 року в розмірі 125
893,59 гривень та моральної шкоди в
розмірі 100 000,00 грн.

Постановою Галицького районного суду
м. Львова від 15 січня 2010 року позовні
вимоги ОСОБА_3 було задоволено
частково. Стягнуто з Головного
управління Пенсійного Фонду України у
Львівській області на користь позивача
заборгованість по пенсійному
забезпеченню за період з 01.01.2008 року по
30.12.2009 року в розмірі 125 893, 59 грн. та 50 000
грн. моральної шкоди. В задоволенні
решти позовних вимог відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року апеляційну скаргу Головного
управління Пенсійного фонду України у
Львівській області задоволено
частково, а постанову Галицького
районного суду м. Львова від 15
січня 2010 року скасовано в частині
стягнення моральної шкоди та прийнято
в цій частині нову, якою стягнуто з
Головного управління Пенсійного фонду
України у Львівській області на
користь ОСОБА_3 5000 грн. моральної шкоди.

Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області подало
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на допущені судами першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить постанову Галицького
районного суду м. Львова від 15 січня 2010
року та постанову Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 21 березня 2011 року скасувати та
прийняти нове рішення про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
було встановлено, що постановою
Львівського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30 червня 2009
року (рішення вступило в законну силу
та підлягає виконанню), задоволено
позов ОСОБА_3 та зобов'язано
відповідача провести з 01.01.2008 року
перерахунок призначеної позивачу
пенсії відповідно до вимог Постанови
Кабінету Міністрів України за № 865 від
03.09.2005 року «Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів» та
на підставі довідки № 20д від 08.02.2008 року
військового апеляційного суду
Центрального регіону з урахуванням
зміни розміру посадового окладу
протягом 2008 року та надбавки в розмірі
50 % від посадового окладу з урахуванням
надбавки за кваліфікаційний клас
судді.

Судом першої інстанції встановлено, що
вказане рішення боржником не виконано.

Позивач не погоджуючись з відмовою
відповідача у проведенні виплати
пенсії відповідно до постанови
Львівського окружного
адміністративного суду від 20
лютого 2009 року звернувся до суду.

Як вбачається з матеріалів справи, спір
між сторонами виник з приводу
виконання постанови Львівського
окружного адміністративного суду від
20 лютого 2009 року.

Погоджуючись з висновками суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги ОСОБА_3, щодо стягнення суми
недоотриманої позивачем пенсії, суд
апеляційної інстанції посилався на
положення частини 1 статті 255 Кодексу
адміністративного судочинства
України, згідно якої, постанова або
ухвала суду, яка набрала законної сили,
є обов'язковою для осіб, які беруть
участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.

Проте, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України з
такими висновками судів попередніх
інстанцій погодитись не може, з огляду
на наступне.

Розділом V Кодексу адміністративного
судочинства України та Законом України
"Про виконавче провадження"
врегульовано вирішення процесуальних
питань, пов'язаних з виконанням судових
рішень в адміністративних справах,
однак позивач не використав
процесуальні права, що визначені
положеннями вищенаведених
нормативно-правових актів.

Відповідно до частини 9 статті 267
Кодексу адміністративного судочинства
України особа-позивач, на користь якої
ухвалено постанову суду, має право
подати до суду першої інстанції заяву
про визнання протиправними рішень, дій
чи бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

З урахуванням наведеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України, зазначає про те, що позивачем
обрано невірний спосіб захисту
порушених (на його думку) прав, свобод
та інтересів, оскільки у випадку
незгоди з діями суб'єктів владних
повноважень при виконанні рішення
суду, що набрало законної сили, чинне
законодавства наділяє особу правом
звернення до суду у порядку
визначеному статтями 181, 267 Кодексу
адміністративного судочинства України
та Законом України "Про виконавче
провадження".

Відповідно до пункту 1 статті 228 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
скасовує судові рішення в касаційному
порядку і залишає позовну заяву без
розгляду або закриває провадження у
справі з підстав, встановлених
статтями 155, 157 цього Кодексу.

Згідно з пунктом 4 частини 1 статті 157
Кодексу адміністративного судочинства
України суд закриває провадження у
справі, якщо є такі, що набрали законної
сили, постанова чи ухвала суду з того
самого спору і між тими самими
сторонами.

Суд вважає за необхідне, роз'яснити
ОСОБА_3, що вимоги заявлені ним в
позовній заяві, підлягають вирішенню в
порядку встановленому статтею 267
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Керуючись статтями 157, 220, 222, 223, 228 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Головного управління
Пенсійного фонду України у Львівській
області задовольнити частково.

Постанову Галицького районного суду м.
Львова від 15 січня 2010 року та постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 21 березня
2011 року - скасувати.

Провадження у справі за позовом ОСОБА_3
до Головного управління Пенсійного
фонду України у Львівській області про
стягнення коштів - закрити.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:

Суддя
Т.О. Лиска