Справа № 2а/381/191/13
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Буймова Л.П.
Суддя-доповідач: Глущенко
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів Пилипенко
О.Є., Романчук О.М.,

розглянувши у письмовому провадженні
справу за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління Державної служби
охорони Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві, Департаменту Державної
служби охорони при Міністерстві
внутрішніх справ України про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії, за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на ухвалу Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 23 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся у суд із
адміністративним позовом до
Управління Державної служби охорони
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
Департаменту Державної служби охорони
при Міністерстві внутрішніх справ
України, в якому, з урахуванням
уточнень, просив визнати протиправними
дії першого відповідача щодо відмови в
наданні інформації на інформаційний
запит, зобов'язати його здійснити
перерахунок одноразової грошової
допомоги та стягнути донараховані суму
цієї допомоги разом із моральною
шкодою з другого відповідача.

Ухвалою Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 23 грудня 2013
року закрито провадження в
адміністративній справі в частині
вимог, що стосуються інформаційного
запиту, а позовні вимоги, що стосуються
стягнення одноразової грошової
допомоги та відшкодування моральної
шкоди, залишено без розгляду.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить ухвалу суду скасувати, а справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню, а ухвала суду - скасуванню
в частині, з таких підстав.

Закриваючи провадження у справі в
частині вимог позивача, що стосуються
інформаційного запиту, суд першої
інстанції виходив із того, що справа не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства,
оскільки Управління Державної служби
охорони Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві не являється розпорядником
інформації у розумінні Закону України
«Про доступ до публічної інформації».
Залишаючи без розгляду вимоги
позивача, які стосуються стягнення
одноразової грошової допомоги та
відшкодування моральної шкоди за
затримку у її виплаті, місцевий суд
виходив із того, що позивачем пропущено
встановлений законом строк на
звернення до суду із даною вимогою.

Проте, з таким висновком суду не можна
погодитися в повній мірі.

Надаючи правову оцінку закриттю
провадження в адміністративній справі
оскаржуваною ухвалою суду, колегія
суддів зважає на наступне.

У відповідності до ч. 2 ст. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

За змістом пункту 1 частини першої
статті 3 названого Кодексу справа
адміністративної юрисдикції - це
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 п. 1 ст. 17 Кодексу
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму, в тому числі
на публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Однією з підстав для закриття
провадження в адміністративній справі,
згідно п. 1 ч. 1 ст. 157 КАС України, є
випадок, коли справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Зважаючи на приведені норми, а також
враховуючи те, що позивач оскаржує дії
щодо відмови у наданні відповіді на
запит його представника Управлінням
Державної служби охорони Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві, яке, за
висновком місцевого суду, не являється
суб'єктом владних повноважень, а є
суб'єктом охоронної діяльності і
державною госпрозрахунковою
установою, створеною з метою захисту
майна та громадян, фінансування якої
здійснюється та залежить від укладених
договорів, місцевий суд закрив
провадження в адміністративній справі.

Порядок здійснення та забезпечення
права кожного на доступ до інформації,
що знаходиться у володінні суб'єктів
владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом, та інформації,
що становить суспільний інтерес,
визначає Закон України «Про доступ до
публічної інформації».

Згідно частини 1 статті 1 цього Закону
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 13
вказаного Закону до розпорядників
інформації для цілей цього Закону
відносяться, зокрема, суб'єкти владних
повноважень, тобто органи державної
влади, інші державні органи, органи
місцевого самоврядування, органи влади
Автономної Республіки Крим, інші
суб'єкти, що здійснюють владні
управлінські функції відповідно до
законодавства та рішення яких є
обов'язковими для виконання.

Водночас, частиною 3 статті 23 цього
Закону передбачено, що оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
розпорядників інформації до суду
здійснюється відповідно до Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Таким чином, спірним у даному випадку
постає питання віднесення Управління
Державної служби охорони Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві до
розпорядників публічної інформації.

Обговорюючи дане питання, колегія
суддів зважає на те, що зі змісту запиту
представника позивача, відмову щодо
надання відповіді на який оскаржує
позивач, слідує, що ним запитувалась
інформація з приводу періоду
проходження ним служби в органах
внутрішніх справ України, а саме: на
посадах в Управлінні Державної служби
охорони Головного управління МВС
України в м. Києві, а також щодо розміру
отримуваного ним заробітку, підстав
звільнення та щодо отриманої разової
грошової допомоги при звільненні.

Як убачається з матеріалів справи,
позивач проходив службу в названому
управлінні, тобто в адресата його
запиту, що, зокрема, випливає із наданої
йому останнім відповіді на повторно
направлений запит, копія якої наявна в
матеріалах справи.

Враховуючи викладене, колегія суддів
доходить висновку, що Управління
Державної служби охорони Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в м. Києві являється
розпорядником інформації, що була
створена в процесі проходження служби
позивачем та знаходиться у володінні
названого суб'єкта владних
повноважень, який під час служби
позивача здійснював владні
управлінські функції по відношенню до
останнього. Та обставина, що цей
відповідач є суб'єктом охоронної
діяльності і державною
госпрозрахунковою установою,
створеною з метою захисту майна та
громадян, фінансування якої
здійснюється та залежить від укладених
договорів, не спростовує його
відношення до розпорядників публічної
інформації стосовно позивача.

Зазначену обставину фактично визнано
Управлінням Державної служби охорони
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в м. Києві,
яке, як вбачається з матеріалів справи,
зрештою надало позивачу запитувану ним
інформацію за іншим, аніж оскаржуваний
останнім, запитом.

Окрім того, колегія суддів звертає
увагу місцевого суду на те, що за
правилами, встановленими частиною 2
статті 157 КАС України, у разі закриття
провадження в адміністративній справі
з підстав непідсудності справи
адміністративному суду, цей суд
повинен роз'яснити позивачеві, до
юрисдикції якого суду віднесено
розгляд такої справи.

Указана правова норма покликана
забезпечити можливість особи
захистити порушені, на її думку, права
чи інтереси в суді. Натомість, зі змісту
оскаржуваного судового рішення
випливає, що місцевим судом не
дотримано вимог згаданої норми та не
роз'яснено позивачу до юрисдикції
якого суду віднесено розгляд його
позовної заяви.

Синтез закріплених у п. 1 ч. 1 та ч. 2 ст. 157
КАС України правових приписів дає
підстави для висновків, що суд закриває
провадження в адміністративній справі
лише у випадку, коли така безпосередньо
підсудна судам іншої спеціалізації.

З огляду на все вищевикладене, колегія
суддів доходить висновку про
необхідність скасування оскаржуваної
ухвали в частині закриття провадження
у справі в частині вимог ОСОБА_2 про
оскраження рішення начальника
Управління ДСО Головного управління
МВС України в м. Києві від 04.08.2013 року за
№24/14-3267/АН, щодо розгляду
інформаційного запиту від 27.08.2013 року в
інтересах гр. ОСОБА_2, з направленням
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції в цій частині.

Надаючи правову оцінку залишенню без
розгляду частини вимог позивача
оскаржуваною ухвалою суду, колегія
суддів зважає на наступне.

Кодексом адміністративного
судочинства України, у ч. ч. 1, 2 ст. 99,
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Як убачається із адміністративного
позову, ОСОБА_2 не погоджується із
розміром нарахованої та виплаченої
йому одноразової грошової допомоги,
яка виплачується працівникам міліції,
зокрема, у випадку настання
інвалідності, що пов'язана із
проходженням служби, порядок та умови
виплати якої передбачені постановою
Кабінету Міністрів України від 12.05.2007
року №707. Вимоги позивача про
відшкодування моральної шкоди
безпосередньо пов'язані із оскарженням
ним правомірності нарахування та
виплати цієї допомоги.

Із матеріалів справи вбачається, що
спірну допомогу було виплачено
позивачу 18.01.2013 року.

Враховуючи те, що до адміністративного
суду ОСОБА_2 звернувся лише у вересні 2013
року, ним пропущено встановлений
частиною 2 статті 99 КАС України строк.

Статтею 100 КАС України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Відтак, умовою поновлення пропущеного
строку звернення до суду є наявність
поважних причин. Поважними визнаються
обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами відповідних дій.

Оскільки скаржником не наведено
поважних причин пропущення ним строку
звернення до суду, оскаржуване судове
рішення в частині залишення без
розгляду вимог позивача про стягнення
одноразової грошової допомоги, як
особі, що отримала інвалідність за
період служби в органах внутрішніх
справ та відшкодування моральної
шкоди, завданої працівнику міліції
ушкодженням здоров'я та несвоєчасною
виплатою такої допомоги, слід залишити
без змін.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що доводи
апеляційної скарги частково
спростовують висновки суду першої
інстанції та зумовлюють часткове
скасування оскаржуваної узвали.

Згідно зі ст.ст. 199 ч. 1 п. 3, 204 ч. 1 п. 4 КАС
України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на ухвалу суду, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, суд апеляційної інстанції
скасовує її і направляє справу до суду
першої інстанції для продовження
розгляду, якщо визнає, що судом
порушено норми матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення питання. А
згідно зі ст.ст. 199 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
ухвалу суду першої інстанції без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 199, 200, 204, 205, 206,
211, 212, 254 КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Фастівського міськрайонного
суду Київської області від 23 грудня 2013
року скасувати в частині закриття
провадження у справі в частині вимог
ОСОБА_2 про оскраження рішення
начальника Управління Державної
служби охорони Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в м. Києві від 04.08.2013 року за №24/14-3267/АН,
щодо розгляду інформаційного запиту
від 27.08.2013 року. У цій частині справу
направити до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

У решті ухвалу Фастівського
міськрайонного суду Київської області
від 23 грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та в
частині скасування судового рішення
оскарженню не підлягає як така, що не
перешкоджає подальшому провадженню у
справі, а в частині залишення судового
рішення без змін - може бути оскаржена
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М