Справа № 2а-1963/10/0770
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.
Справа № 432/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Відкритого акціонерного
товариства "Машинобудівний завод "Тиса"
на постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 07.12.2010 року
у справі за позовом Відкритого
акціонерного товариства
"Машинобудівний завод "Тиса" до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області про
визнання протиправним та скасування
рішення № 472 від 18 травня 2010 року, -

ВСТАНОВИЛА :

ВАТ "Машинобудівний завод Тиса" 26.05.2010
р. звернулося до Закарпатського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до суб'єкта владних
повноважень Управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області про визнання
протиправним та скасування рішення №
472 від 18 травня 2010 року, мотивуючи тим,
що відповідачем не враховано частину
сплачених авансових платежів із
страхових внесків, внаслідок чого
значно завищено суму штрафних санкцій.

В позові ВАТ "Машинобудівний завод
Тиса" покликається на те, що не
погоджується з вказаними рішенням
винесеним відповідачем за своєчасно не
сплачені страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, вважає їх незаконними та
такими, що підлягає скасуванню та , що
відповідачем не враховано частину
сплачених авансових платежів із
страхових внесків, внаслідок чого
значно завищено суму штрафних санкцій.

Оскаржуваною постановою
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 07.12.2010 року
у задоволенні позовної заяви ВАТ
"Машинобудівний завод "Тиса" до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Ужгороді Закарпатської області про
визнання протиправним та скасування
рішення № 472 від 18 травня 2010 року--
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що відповідачем не
враховано частину сплачених авансових
платежів із страхових внесків,
внаслідок чого значно завищено суму
штрафних санкцій.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові ВАТ
"Машинобудівний завод Тиса" суд першої
інстанції виходив з того, що доводи та
обґрунтування позивача щодо не
підтвердження фактичних обставин
порушення платником встановленого
порядку сплати авансових платежів не
містять посилань на конкретні докази
щодо надання пенсійному фонду
платіжних доручень, так, як в
оглянутому в судовому засіданні акті
перевірки міститься детальний перелік
платіжних доручень ВАТ "Машинобудівний
завод "Тиса", що видавалися в період
виплати працівникам заробітної плати
без одночасного перерахування
Пенсійному фонду авансових платежів, в
якому відсутні платіжні доручення тією
ж датою та в сумі, яка б відповідала
ставці 33,2%. З урахуванням викладеного
суд вважає, що управління Пенсійного
фонду України в м. Ужгороді правомірно
(на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачений Конституцією та
законами України) та в межах
компетенції винесло рішення про
застосування фінансових санкцій.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
ВАТ "Машинобудівний завод "Тиса"
перебуває на обліку в Управлінні
Пенсійного фонду України у м. Ужгороді
Закарпатської області, як платник
страхових внесків на
загальнообов'язкове пенсійне
страхування. З 11 травня 2010 року по 13
травня 2010 року працівниками Управління
Пенсійного фонду України в м. Ужгороді
Закарпатської області проведено
планова перевірка з питань дотримання
вимог законодавства щодо нарахування,
обчислення та сплати страхових внесків
на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування, інших платежів
та надання достовірних відомостей до
органів Пенсійного фонду за період з 01
червня 2009 року по 13 травня 2010 року. В
результаті даної перевірки виявлені
порушення, зокрема встановлено
порушення платником пропорційної
сплати страхових внесків при отриманні
коштів з каси для виплати заробітної
плати, відпускних, авансу у серпні,
вересні, жовтні, листопаді, грудні 2009
року та січні, лютому, березні, квітні
2010 року, про що складено акт перевірки
№ 116 від 13 травня 2010 року . На підставі
вищевказаного акту перевірки винесено
рішення про застосування фінансових
санкцій за несплату, неповну або
несвоєчасну сплату авансових платежів
із страхових внесків від 18 травня 2010
року за № 472 , правомірність якого і є
предметом розгляду даної
адміністративної справи.

Перевіряючи правомірність
вищевказаного рішення, суд зазначає
наступне.

Відносини, що виникають між суб'єктами
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, регулюються
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Виключно цим Законом
визначаються платники стразових
внесків, порядок нарахування,
обчислення та сплати страхових
внесків, стягнення заборгованості за
цими внесками та інші питання пов'язані
з функціонуванням системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування.

У відповідності до п. 6 ч. 2 ст. 17
вищевказаного Закону страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки і в
повному обсязі страхові внески до
Пенсійного фонду.

Згідно з вимогами ч. 2 ст. 20 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
обчислення страхових внесків
здійснюється на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких проводиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
заробітної плати (доходу), грошового
забезпечення, на які нараховуються
страхові внески.

Ст. 20 вищевказаного Закону передбачено,
що у разі здійснення протягом базового
звітного періоду виплат (виплати
доходу), на які відповідно до цього
Закону нараховуються страхові внески,
страхувальники одночасно з видачею
зазначених сум зобов'язані сплачувати
авансові платежі у вигляді сум
страхових внесків, що підлягають
нарахуванню на зазначені виплати
(дохід). У разі недостатності у
страхувальника коштів для здійснення в
повному обсязі виплати заробітної
плати (доходу) та одночасної сплати
відповідних авансових платежів
виплата зазначених сум та сплата
страхових внесків здійснюється в
пропорційних розмірах у порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду.

У разі несплати авансових платежів до
страхувальників застосовуються
фінансові санкції, передбачені цим
Законом. Перерахування страхових
внесків здійснюється страхувальниками
одночасно з одержанням
(перерахуванням) коштів на оплату праці
(виплати доходу), у тому числі в
безготівковій чи натуральній формі або
з виручки від реалізації товарів
(послуг). При цьому фактичним
одержанням (перерахуванням) коштів на
оплату праці (виплати доходу)
вважається одержання відповідних сум
готівкою, зарахування на банківський
рахунок одержувача, перерахування за
дорученням одержувача на будь-які цілі,
одержання товарів (послуг) або
будь-яких інших матеріальних цінностей
в рахунок зазначених виплат (доходу),
фактичне здійснення із цих виплат
(доходу) відрахувань, передбачених
законодавством або за виконавчими
документами, чи будь-яких інших
відрахувань. За несплату, неповну або
несвоєчасну сплату авансових платежів
із страхових внесків, передбачених
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" виконавчі органи
Пенсійного фонду застосовують до
страхувальників фінансові санкції у
формі штрафу, а саме - 50 відсотків сум
несплачених або своєчасно не сплачених
авансових платежів (п. 7 ч. 9 ст. 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування").

Як вбачається із пояснень представника
відповідача та розрахунку нарахованих
фінансових санкцій до оскаржуваного
рішення такий містить конкретне
посилання на період здійснення виплати
заробітної плати, на які платник
зобов'язаний був одночасно сплатити
авансові платежі за ставкою 33,2% .

З аналізу вищевказаних норм Закону та
пояснень представника відповідача,
можна зробити висновок про те, що
доводи та обґрунтування позивача щодо
не підтвердження фактичних обставин
порушення платником встановленого
порядку сплати авансових платежів не
містять посилань на конкретні докази
щодо надання пенсійному фонду
платіжних доручень, так як в оглянутому
в судовому засіданні акті перевірки
міститься детальний перелік платіжних
доручень відкритого акціонерного
товариства "Машинобудівний завод
"Тиса", що видавалися в період виплати
працівникам заробітної плати без
одночасного перерахування Пенсійному
фонду авансових платежів, в якому
відсутні платіжні доручення тією ж
датою та в сумі, яка б відповідала
ставці 33,2%.

З урахуванням викладеного суд вважає,
що управління Пенсійного фонду України
в м. Ужгороді правомірно (на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачений Конституцією та законами
України) та в межах компетенції винесло
рішення про застосування фінансових
санкцій. У ході розгляду справи
позивачем не надано докази для
спростування порушень встановлених
перевіркою.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Відкритого
акціонерного товариства
"Машинобудівний завод "Тиса" - залишити
без задоволення.

Постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 07.12.2010 року
у справі № 2а-1963/10/0770 - залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар