Справа № 804/15239/13-а
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

18 березня 2014 рокусправа № 804/15239/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промекспосервіс" до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промекспосервіс" до
Дніпродзержинської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задоволено повністю: визнано
протиправним та скасовано податкове
повідомлення-рішення № від 07
листопада 2013 року про збільшення суми
грошового зобов'язання з ПДВ на суму 1 414
965,00 грн., в тому числі 1 131 988,00 грн. -
основний платіж, 282 977,00 грн. - штрафні
санкції, винесене Дніпродзержинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області.

Не погодившись з постановою суду,
Дніпродзержинська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
Управління Міндоходів у
Дніпропетровській області подала
апеляційну скаргу, в якій просила
скасувати постанову суду першої
інстанції та винести нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних вимог
позивача.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що
Дніпродзержинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
позапланову документальну виїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Промекспосервіс" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства по взаємовідносинам з
ТОВ "Старт-Д" та ТОВ "Феріт-Д" за період з
01 січня 2012 року по 31 грудня 2012 року, за
результатами якої складено акт від 24
жовтня 2013 року № 916/98/04-03-22-01-08/31197835.

В Акті перевірки зроблені висновки про
порушення ТОВ "Промекспосервіс": п. 180.1
ст.180, п. 185.1 статті 185, п. 186.1 ст. 186, п. 188.1
ст. 188, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.6 статті 198
Податкового кодексу України,
встановлено завищення позивачем
податкового кредиту за рахунок ТОВ
"Старт - Д" та ТОВ "Феріт - Д", в результаті
чого, занижено суму податку на додану
вартість на загальну суму 1 131 988,04 грн.,
в тому числі: травень 2012 року - 239 644,40
грн.; червень 2012 року - 127 151,00 грн.; липень
2012 року - 765 192,64 грн.

На підставі Акта перевірки від 24 жовтня
2013 року № 916/98/04-03-22-01-08/31197835,
Дніпродзержинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області винесено
податкове повідомлення-рішення №
від 07 листопада 2013 року, яким
визначено до сплати суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем в
розмірі 1 131 988,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
розмірі 282 977,00 грн..

Правомірність та обґрунтованість
податкового повідомлення-рішення,
прийнятого на підставі акту перевірки,
є предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги позивача
у повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що відповідачем не було
доведено обґрунтованість та
законність висновків викладених в акті
перевірки на підставі якого було
прийнято оскаржуване податкове
повідомлення-рішення.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 №996-XIV
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
16.07.99 №996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Згідно п.п. 198.1., 198.2. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 198.3, п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Таким чином, вказаними нормами права
визначено підстави за яких платник
податків має право на віднесення
понесених витрат, у зв'язку з
придбавання товарів (робіт, послуг), до
складу витрат операційної діяльності
та сплачених сум ПДВ, у вартості
товарів (робіт, послуг), до складу
податкового кредиту підприємства. До
таких підстав віднесено: наявність
господарської операції, наслідком якої
є поставка товарів (робіт, послуг),
понесення витрат, у зв'язку з
господарською діяльністю платника,
сплата (нарахування) податку на додану
вартість у вартості товарів (робіт,
послуг), факт сплати податку на додану
вартість має підтверджуватися
відповідними податковими накладними

Так, судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що між ТОВ
"Промекспосервіс" та ТОВ "Старт-Д" було
укладено договори поставки від 03
травня 2012 року - № 03/05-112 та від 04 липня
2012 року - №07.04. -2012 року.

За умовами вказаних договорів ТОВ
"Старт-Д" зобов'язалось поставити
позивачеві товар, а останній прийняти
та оплатити товар.

На виконання умов вищевказаних
договорів, постачальник протягом
травня - липня 2012 року поставив товару
на суму 5 057 410,26 грн., у тому числі ПДВ 842
901,71 грн., та виписав видаткові та
податкові накладні, а ТОВ
"Промекспосервіс" суму ПДВ відповідно
до виданих податкових накладних,
відніс до податкового кредиту за
травень, червень, липень 2012 року.

Розрахунки між суб'єктами
господарювання проводились у
безготівковій формі з рахунку ТОВ
"Промекспосервіс" № 1288 в КБ
"ПриватБанк", МФО 305299, що
підтверджується платіжними
документами - № 433 від 16 липня 2012 року та
№ 460 від 24 липня 2012 року.

02 липня 2012 року між TOB "Промекспосервіс"
та TOB "Феріт-Д" було укладено договір
доставки № 0207-12.

За умовами вказаного договору TOB
"Феріт-Д"" зобов'язалось поставити
позивачеві товар, а останній прийняти
та оплатити товар.

На виконання умов вищевказаного
договору, постачальник протягом липня
2012 року поставив товару на суму 1 734
517,98 грн., у тому числі ПДВ 289 086,33 грн., та
видав податкові та видаткові накладні,
а TOB "Промекспосервіс" суму ПДВ
відповідно до виданих податкових
накладних, відніс до податкового
кредиту.

Під час проведення позапланової
документальної перевірки, на підставі
документів наданих TOB
"Промекспосервіс", встановлено, що
придбані ТМЦ у кількості 584 тн. від TOB
"Старт-Д", та 221,5 тн. від TOB "Феріт - Д" були
використані у власному виробництві TOB
"Промекспосервіс" для виготовлення
залізо-дорожніх комплектуючих, а саме:
кільце, цапфа велика, труба, цапфа мала.

Дослідивши вищевикладені обставини
справи, судом встановлено, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких, позивачем
задекларовано суму податкового
кредиту (договори, податкові накладні,
видаткові накладні, тощо), а придбаний
позивачем товар в подальшому був
використаний у власній господарській
діяльності.

Також, як вбачається з акту перевірки,
підставою для встановлення порушень з
боку позивача стало те, що
Дніпродзержинською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
перевірці використано наступні акти
перевірок, а саме:

- ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська складено акт від
21.12.2012р. за №7203/224/32694059 "Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки фінансово - господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового законодавства України
товариства з обмеженою
відповідальністю TOB "Старт Д"", яким
встановлено порушення TOB "Старт Д" ст. 185
ПК України, в частині оподаткування
податком на додану вартість
безтоварних операцій по ланцюгу
постачання товару, робіт/послуг з
контрагентами постачальниками та
контрагентами покупцями, у т.ч. TOB
"Промекспосервіс", встановлено
відсутність об'єктів оподаткування по
операціях з продажу товарів (послуг)
підприємствам - покупцям у 2011 р. - 2012
році;

- ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська складено акт від
21.12.2012р. за №7210/224/36441206 "Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки TOB "Феріт Д"", яким встановлено
порушення TOB "Феріт Д" ст. 185 ПК України, в
частині оподаткування податком на
додану вартість безтоварних операцій
по ланцюгу постачання товару,
робіт/послуг з контрагентами
постачальниками та контрагентами
покупцями, у т.ч. TOB "Промекспосервіс".

Суд апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити, що формування
підприємством податкового кредиту не
може ставитись у пряму залежність від
додержання податкової дисципліни
третіми особами.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, це тягне відповідальність та
негативні наслідки саме щодо цієї
особи.

Судом першої інстанції було вірно
зазначено, що зобов'язання
контрагентів позивача не спричиняють
цивільно-правових чи податкових
наслідків для позивача, так само
позивач не може нести відповідальність
за будь-які порушення законодавства
вчинені його контрагентами (згідно зі
ст. 61 Конституції України).

Вищенаведене узгоджується з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі "Булвес" АД проти Болгарії"
(заява № 3991/03). Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати податок на додану вартість
вдруге, а також сплачувати пеню. На
думку Суду, такі вимоги стали надмірним
тягарем для платника податку, що
порушило справедливий баланс, який
повинен підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Згідно до ст. 17 Закону України "Про
виконання рішень і застосування
практики Європейського Суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію і практику Суду як
джерело права.

З огляду на викладене, колегія суддів
робить висновок про те, що у діях
платника податків (позивача) немає
порушень тих норм законів, на які
посилається відповідач, і приходить до
висновку, що твердження податкового
органу про наявність таких порушень
ґрунтуються на припущеннях та належним
чином не доведені, доводи відповідача
не ґрунтуються на законі та
спростовуються наявними у матеріалах
справи доказами.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно до п. 1,3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів приходить
до висновку, що податкове повідомлення
- рішення № від 07 листопада 2013
року про збільшення суми грошового
зобов'язання з ПДВ на суму 1 414 965,00 грн., в
тому числі 1 131 988,00 грн. - основний
платіж, 282 977,00 грн. - штрафні санкції
винесене Дніпродзержинською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного Управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області не відповідає п.п.1,3 ч.3 ст.2
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки винесене
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, але не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст. 205, ст.206, ч.2
ст.212 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Дніпродзержинської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області - залишити без задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
грудня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко