Справа № 820/6062/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/800/64689/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Приватного
підприємства «Світлодинамика»

на постанову Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 04.12.2013 року

у справі № 820/6062/13-а

за позовомПриватного підприємства
«Світлодинамика»доІндустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
областіпроскасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
«Світлодинамика» (далі по тексту -
позивач, ПП «Світлодинамика»)
звернулось з позовом до Індустріальної
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області (далі по тексту - відповідач,
ОДПІ) про скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 26.09.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2013 року
скасовано постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
26.09.2013 року. Прийнято нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Позивач, не погоджуючись з
вищевказаним рішенням суду
апеляційної інстанції, оскаржив його у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу ОДПІ,
посилаючись на те, що суд апеляційної
інстанції не допустив порушень норм
матеріального та процесуального права,
просить касаційну скаргу ПП
«Світлодинамика» залишити без
задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
дослідивши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, суд
касаційної інстанції дійшов висновку
про наступне.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ПП «Світлодинамика» з
питання дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ФОП ОСОБА_2 за період з
01.10.2011 року по 31.12.2011 року, за
результатами якої складено акт від
16.01.2013 року №149/22-1-06/33122075.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п. 198.1, п. 198.3, п. 198.6
ст. 198 Податкового кодексу України, а
саме: завищено податковий кредит на
117594,00 грн. по взаємовідносинам з ФОП
ОСОБА_2, та п. 138.2, ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст.
139 Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на 135233 грн. по
взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ОДПІ прийнято
податкові повідомлення - рішення від
27.02.2013 року № , яким ПП
«Світлодинамика» збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 176390 грн., та № ,
яким позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток на
135233 грн.

За результатами адміністративного
оскарження, зазначені податкові
повідомлення-рішення податковими
органами залишено без змін, а скарги
позивача без задоволення.

Суд першої інстанції визнав не
обґрунтованими такі висновки ОДПІ, з
чим погоджується суд касаційної
інстанції, з огляду на наступне.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

У разі якщо платник податку здійснює
виробництво товарів, виконання робіт,
надання послуг з довготривалим (більше
одного року) технологічним циклом
виробництва за умови, що договорами,
укладеними на виробництво таких
товарів, виконання робіт, надання
послуг, не передбачено поетапної їх
здачі, до витрат звітного податкового
періоду включаються витрати, пов'язані
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг у
цьому періоді.

Платник податку для визначення об'єкта
оподаткування має право на врахування
витрат, підтверджених документами, що
складені нерезидентами відповідно до
правил інших країн.

Згідно пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ПП «Світлодинамика» (покупець) та ФОП
ОСОБА_2 (продавець) було укладено
договір купівлі-продажу товару від
06.01.2010 року № 22, відповідно до умов
якого продавець зобов'язується
передати продукцію, перелік якої
зазначено в додатку до договору, а
покупець зобов'язується прийняти та
оплатити товар.

Фактичне виконання умов вищевказаного
договору підтверджується матеріалами
справи, зокрема - рахунками-фактури,
видатковими накладними, податковими
накладними, товарно-транспортними
накладними, тощо.

Оплата позивачем придбаного товару
підтверджується наявними в матеріалах
справи банківськими виписками та
платіжними дорученнями.

Вищевказані документи оформлені
відповідно до вимог чинного
законодавства, Закону України № 996 «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», є документами
первинного обліку.

Використання позивачем придбаних
товарів у власній господарській
діяльності підтверджується
матеріалами справи.

Отже, з огляду на вищевказані обставини
справи, колегія суду погоджується з
висновками суду першої інстанції щодо
реальності господарських операцій,
укладених між ПП «Світлодинамика» та
ФОП ОСОБА_2

Крім того, судом першої інстанції
встановлено, що ФОП ОСОБА_2 на час
спірних відносин був зареєстрований як
платник податку (відповідно до вимог
чинного законодавства).

Також, суд першої інстанції
обґрунтовано не прийняв до уваги
висновки ОДПІ щодо нікчемності
правочинів, з урахуванням всіх
обставин справи та вимог чинного
законодавства.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суд першої інстанції
вірно застосував норми матеріального
права, отже, прийняті податковим
органом спірні рішення є
неправомірними.

За таких обставин, постанова
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2013 року
підлягає скасуванню, а постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 26.09.2013 року
має бути залишена в силі, як така, що
помилково скасована.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Приватного
підприємства «Світлодинамика»
задовольнити.

Постанову Харківського апеляційного
адміністративного суду від 04.12.2013 року -
скасувати.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 26.09.2013 року -
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута з підстав, у
порядку та в строки, встановлені
статтями 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов