Справа № 815/7985/13-а
Суддя: Бітов А.І.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

11 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/7985/13-а

Категорія: 2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Балан Я. В.

Судова колегія Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого - Бітова А.І.

суддів - Милосердного М.М.

- Ступакової І.Г.

при секретарі - Орлик Л.Л.

з участю: ОСОБА_2, представника Міністра
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України - Сірка О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_2 на постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Міністра регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України про зобов'язання вчинити певні
дії,

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Міністра
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України - Темник Г.П. про зобов'язання
розглянути звернення позивача від 12
квітня 2013 року, 27 травня 2013 року, 04
вересня 2013 року та від 17 жовтня 2013 року
по суті піднятих питань та довести, що
п.5.13 а) ДБН В.1.1.-7-2002 може
застосовуватись до житлових приміщень
(квартир).

Обґрунтовуючи свої вимоги, позивач
вказував, що на його зазначені
звернення заступником міністра надано
злочинні відповіді, у зв'язку з чим,
необхідно зобов'язати міністра
об'єктивно розглянути звернення
позивача, як то передбачено
Конституцією та Законом України "Про
звернення громадян".

Відповідач позов не визнав, вказуючи,
що звернення позивача були розглянуті
відповідно до чинного законодавства
України.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18 грудня 2013
року у задоволенні позову ОСОБА_2
відмовлено в повному обсязі.

В апеляційній скарзі ОСОБА_2 ставиться
питання про скасування судового
рішення в зв'язку з тим, що воно
постановлено з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
а також що у зв'язку з тим, що висновки
суду не відповідають обставинам
справи.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги ОСОБА_2, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, судова
колегія вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

12 квітня 2013 року позивач звернувся до
директора Департаменту державних
програм і розвитку житлового
будівництва із запитом на інформацію, в
якому просив проінформувати: чи
повинна квартира яка розміщується на
третьому поверсі мати запасний
евакуаційний вихід; до яких приміщень
відноситься норма пункту 5.13 а) ДБН
В.1.1.-7-2002; чи може сходова клітка бути
евакуаційним виходом, якщо на неї
виходять дерев'яні двері квартир і в
сходовій клітці розміщуються газові
труби.

Міністерством регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України розглянуто
звернення позивача та надано відповідь
за №7/14-6727 від 26 квітня 2013 року та
повідомлено наступне:

- згідно з пунктом 4.10 ДБН В.2.2-15-2005 з
третього поверху і вище у житлових
будинках секційного типу з умовною
висотою не більше ніж 26,5 м. включно слід
проектувати другий евакуаційний вихід,
за який може бути прийнятий вихід з
балконів (лоджій) квартир або
безпосередньо з квартир через двері на
зовнішні металеві маршові сходи, які
ведуть до позначки підлоги третього
поверху або вихід з кожної квартири на
площадку, що влаштовується уздовж
зовнішньої стіни будинку з глухим
простінком шириною не менше 1,2 м. між
торцем площадки та прорізом, який
виходить на площадку, або не менше 1,6 м.
між прорізами;

- вимоги пункту 5.13 а) ДБН В.1.1.-7-2002
"Пожежна безпека об'єктів будівництва"
поширюються на приміщення всіх типів;

- відповідно до ДБН В.1.1.-7-2002 до
евакуаційних виходів відносяться
сходові клітки, що ведуть
безпосередньо назовні;

- згідно пункту 5.42 ДБН В.1.1.-7-2002 та
пунктом 6.16 ДБН В.2.5-202001 "Газопостачання"
у сходових клітках газопроводи
розміщувати не допускається (аркуш
справи 8).

27 травня 2013 року позивач звернувся до
Мінрегіону із скаргою щодо незгоди із
відповіддю Мінрегіону №7/14-6727 від 26.04.2013
р. на його звернення від 12 квітня 2013
року (аркуш справи 7).

Розглянувши вищевказане звернення,
листом №8/14-180-13 від 17 червня 2013 року
Мінрегіону повідомило позивача, що
листом №7/14-6727 від 26 квітня 2013 року
Міністерство надало вичерпні
роз'яснення по суті питань, порушених у
зверненні від 12 квітня 2013 року, та
роз'яснило позивачу, що в разі незгоди
із відповідями, він має право оскаржити
їх у судовому порядку.

04 вересня 2013 року позивач звернувся до
Міністра Мінрегіону із інформаційним
запитом, в якому вказував про свою
незгоду із відповіддю Мінрегіону за
№7/14-6727 від 26 квітня 2013 року на
попереднє звернення від 12 квітня 2013
року, а також зазначив, що під час
підготовки відповіді №8/14-180-13 від 17
червня 2013 року Мінрегіоном було
порушено вимоги Закону України "Про
звернення громадян", а саме скаргу на
заступника Міністра - Семчука Г.М., було
розглянуто безпосередньо не Міністром
Мінрегіону - Темником Г.П., а директором
Департаменту, який являється підлеглим
заступника Міністра - Семчука Г.М.

Вирішуючи справу, суд першої інстанції
виходив з того, на всі звернення
позивача відповідач надав належні
відповіді, у зв'язку з чим, не має
підстав про порушення останнім
Конституції України та Закону України
"Про звернення громадян".

Судова колегія вважає ці висновки суду
першої інстанції правильними і такими,
що відповідають вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11,
70, 71, 72 КАС України, ст.ст. 1, 3, 7 Закону
України "Про звернення громадян".

В апеляційній скарзі ОСОБА_2
вказується, що не має підстав вважати
розглянутою належним чином скаргу від
27 травня 2013 року на заступника міністра
- Семчука Г.М.

Судова колегія не приймає до уваги цей
довід апелянта, з таких підстав.

З матеріалів справи вбачається, що 12
квітня 2013 року позивач звернувся до
Мінрегіону України з "запитом на
інформацію", в якому запитав, зокрема,
яких приміщень стосується п.5.13 а) ДБН
В.1.1.-7-2002 (а.с.14).

При цьому, як слідує з позовної заяви, у
позивача вже була сформована своя
власна точка зору на це питання.

Тобто, позивач фактично звернувся до
компетентного органу не за отриманням
роз'яснення щодо застосування ДБН, а за
підтвердженням свого погляду на
застосування ДБН.

Отримавши відповідь від заступника
міністра Мінрегіону України - Семчука
Г.М., яка не співпадала з цим поглядом,
позивач кваліфікував її як злочинну,
про що написав Міністру Мінрегіону
України в листі від 27 травня 2013 року
(а.с.7), назвавши свій лист "скаргою".

Судова колегія зазначає, що цей лист не
є ні скаргою, ні будь-яким іншим
зверненням в розумінні ст. 3 Закону
України "Про звернення громадян",
оскільки він не містить будь-якого
зауваження, пропозиції, вимоги,
клопотання, поради, а містить лише
умовивід позивача щодо злочинності
отриманої ним відповіді від заступника
міністра Мінрегіону України - Семчука
Г.М.

Таким чином, твердження апелянта про
те, що цей лист мав розгляди Міністр
Мінрегіону України як скаргу на свого
заступника є необґрунтованим.

На лист позивача від 27 травня 2013 року
директор Департаменту містобудування
Мінрегіону України - І.А. Соколов надав
відповідь від 17 червня 2013 року (а.с.12), в
якій повідомив, що на всі поставлені
позивачем питання вже надані вичерпні
роз'яснення.

04 вересня 2013 року позивач звернувся до
міністра Мінрегіону України з
запитанням, чому його скаргу від 27
травня 2013 року на заступника міністра
Мінрегіону України - Семчука Г.М.
розглядав не міністр, а директор
Департаменту містобудування
Мінрегіону України - І.А. Соколов.

На це звернення заступник міністра
Мінрегіону України - Д.В. Ісаєнко, з
посиланням на ст. 16 Закону України "Про
звернення громадян", повідомив
позивача, що не було підстав для
розгляду його скарги першими
посадовими особами Міністерства
(а.с.9-11).

Стосовно скарги позивача від 17 жовтня
2013 року (а.с.16, 17), судова колегія
зазначає наступне.

Зі змісту скарги вбачається, що вона
адресована Президенту України, у якого
скаржник просить допомоги, а не
будь-якому з інших адресатів, вказаних
в ній.

21 жовтня 2013 року Мінрегіону України
надало позивачу відповідь (а.с.15), що
воно надсилає звернення від 17 жовтня 2013
року за належністю питань.

Відповідно до ч.1 ст. 7 Закону України
"Про звернення громадян", якщо питання,
порушені в одержаному органом
державної влади, місцевого
самоврядування, підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, об'єднаннями
громадян або посадовими особами
зверненні, не входять до їх
повноважень, воно в термін не більше
п'яти днів пересилається ними за
належністю відповідному органу чи
посадовій особі, про що повідомляється
громадянину, який подав звернення. У
разі якщо звернення не містить даних,
необхідних для прийняття
обґрунтованого рішення органом чи
посадовою особою, воно в той же термін
повертається громадянину з
відповідними роз'ясненнями.

Отже, оскільки в скарзі позивач просив
допомогу у Президента України, то
Мінрегіону України обґрунтовано
надіслало звернення за належністю з
повідомленням про це позивача.

Таким чином, судова колегія вважає, що
відповідач не допустив порушень прав
позивача при розгляді будь-якої з його
кореспонденції.

Крім того, судова колегія зазначає, що
позовна вимога про зобов'язання
відповідача довести, що п.5.13 а) ДБН
В.1.1.-7-2002 може застосовуватись до
житлових приміщень (квартир) є
абсолютно безпідставною, адже
неможливо зобов'язувати суб'єкта
владних повноважень доводити порядок,
спосіб або сферу застосування норм
законодавства.

За таких обставин, судова колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог.

Враховуючи все вищевикладене, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішені
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, відповідно, апеляційна
скарга задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 195, 196; п.1 ч.1 ст. 198; ст. 200;
п.1 ч.1 ст. 205; ст. 206; ч.5 ст. 254 КАС України,
судова колегія, -

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 18
грудня 2013 року залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня складання
судового рішення в повному обсязі.

Повний текст судового рішення
виготовлений 14 березня 2014 року.

Головуючий:

Суддя:

Суддя: