Справа № 826/10147/13-а
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Патратій
Суддя-доповідач: Чаку
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В., Старової Н.Е.

за участю секретаря
Муханькової Т.В.
розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду апеляційну скаргу
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 липня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Київського міського відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Ніжинський
консервний завод» про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені, -

В С Т А Н О В И В :

Київське міське відділення Фонду
соціального захисту інвалідів (далі по
тексту - позивач) звернулося до суду з
позовом до товариства з обмеженою
відповідальністю «Ніжинський
консервний завод» (далі по тексту -
відповідач) про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені у розмірі 96 312,30 грн. за
невиконання нормативу робочих місць,
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 18 липня 2013
року в задоволенні адміністративного
позову відмовив.

Не погоджуючись з судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18 липня 2013 року та
постановити нову про задоволення
адміністративного позову. На думку
апелянта, зазначену постанову суду
прийнято з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши матеріали справи
та дослідивши докази, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
підлягає залишенню без змін, з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи, 18
лютого 2013 року відповідачем у
відповідності до Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року №
70, подано до відповідного органу Фонду
соціального захисту інвалідів Звіт за
формою № 10-ПІ про зайнятість та
працевлаштування інвалідів за 2012 рік,
згідно якого середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу складала 484 особи,
кількість штатних
працівників-інвалідів, які повинні
працювати в штаті відповідно до 4-х
відсоткового нормативу - 19 осіб.
Фактично працевлаштовані - 15 осіб.

Враховуючи неповне працевлаштування
інвалідів на всі створені 19 робочих
місць згідно поданого звіту, позивачем
було подано позов про стягнення
адміністративно-господарських санкцій
у розмірі середньої річної плати на
підприємстві за чотири
непрацевлаштованих інвалідів.

За проведеними позивачем підрахунками
адміністративно-господарські санкції
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів
становлять 95 114,04 гривень.

Вказану суму відповідачем не сплачено.
На суму заборгованості позивачем
нарахована пеня в розмірі 1 198, 26 грн.

Загальна сума заборгованості за
розрахунком позивача становить 96 312, 30
грн.

З матеріалів справи вбачається, що
протягом 2012 року відповідач щомісячно
подавав до Дніпровського районного
центру зайнятості міста Києва
щомісячні звіти про наявність вакансій
для інвалідів відповідно до кількості
вільних місць.

З приводу даних спірних правовідносин,
колегія суддів звертає увагу на
наступне.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Ч. 1 ст. 19 Закону визначено, що для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Відповідно до ч. 1 ст. 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю, де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Відповідно до рекомендацій президії
Вищого адміністративного суду України
від 14.04.2008 року № 07.2-10/2 «Про деякі
питання практики застосування
адміністративними судами
законодавства про забезпечення права
інвалідів на працевлаштування» при
розгляді зазначеної категорії справ
адміністративним судам потрібно
встановлювати такі обставини:
створення робочих місць відповідно до
встановленого нормативу; інформування
центру зайнятості про наявність
вільних робочих місць (вакантних
посад); спрямування центрами
зайнятості інвалідів до роботодавців
та випадки безпосереднього звернення
інвалідів до роботодавців з питань
працевлаштування; причини не
працевлаштування роботодавцями
інвалідів.

Відповідно до частини 4 ст. 20 Закону
України «Про зайнятість населення»
(чинний на момент існування спірних
правовідносин) підприємства, установи,
організації, незалежно від форми
власності щомісяця подають цим центру
адміністративні дані у повному обсязі
про наявність вільних робочих
місць (вакансій), у тому числі
призначених для працевлаштування
інвалідів.

Порядок подання інформації про
наявність робочих місць для інвалідів
визначено в Інструкції щодо заповнення
форми звітності № 3-ПН «Звіт про
наявність вакансій», затвердженої
Наказом Міністерства праці та
соціальної політики України 19.12.2005 року
№ 420 (чинний на момент існування
спірних правовідносин).

Як вбачається з матеріалів справи, на
виконання наведених вимог
законодавства відповідачем вживалися
заходи по створенню робочих місць для
працевлаштування інвалідів: зокрема,
протягом 2012 року до відповідного
центру зайнятості подавалися
щомісячні звіти про наявність вакансій
для інвалідів відповідно до кількості
вільних місць, що підтверджується
відповіддю на судовий запит
Дніпровського районного центру
зайнятості № 2901-07/23 від 09.07.2013 року, до
якого додано копії відповідних звітів
за формою 3-ПН.

Крім того, відповідачем також були
надані суду копії звітів за формою 3-ПН,
поданих ним до Дніпровського районного
центру зайнятості протягом 2012 року та
оголошення в газеті про наявність
вакансій на ТОВ «Ніжинський консервний
завод».

Обов'язок підприємства по створенню
робочих місць для інвалідів не
супроводжується його обов'язком
займатися пошуком інвалідів для
працевлаштування.

Дана правова позиція викладена в
постанові Верховного Суду України від
02.02.2010 року справа №21-1982во09 (номер в
ЄДРСР 8089874) та постанові Верховного
Суду України від 22.12.2009 року №21-2151во009
(номер в ЄДРСР 7417998).

Обов'язок по організації
працевлаштування інвалідів та пошуку
підходящої роботи для них згідно ст. 18-1
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
покладено на державну службу
зайнятості.

В даному випадку позивачем не доведено
вчинення відповідачем правопорушення
у сфері господарювання, в той час як
відповідачем вжито залежні від нього
заходи для недопущення господарського
правопорушення.

Таким чином, оскільки відповідачем
вжито можливі, передбачені чинним
законодавством заходи по забезпеченню
працевлаштування інвалідів, на нього
не може бути покладено
відповідальність за ненаправлення
уповноваженим органом необхідної
кількості інвалідів для
працевлаштування, які бажають
працевлаштуватися, а тому колегія
суддів вважає за необхідне апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Київського
міського відділення Фонду соціального
захисту інвалідів - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
18 липня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлений
26.03.2014 року.

Головуючий суддя
Чаку Є.В.

Судді:
Файдюк В.В.

Старова Н.Е.