Справа № 823/598/14
Суддя: А.М. Бабич
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року
справа № 823/598/14

14 год. 50 хв.
м. Черкаси

Суддя Черкаського окружного
адміністративного суду Бабич А.М.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Канівського відділення
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області про визнання
протиправною та скасування вимоги,

ВСТАНОВИВ:

11.03.2014 фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(далі-позивач) звернулась у Черкаський
окружний адміністративний суд з
адміністративним позовом до
Канівського відділення
Корсунь-Шевченківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області (далі-відповідач), в
якому просила визнати протиправною та
скасувати вимогу відповідача від 23.01.2014
№Ф-14У про стягнення з позивача боргу зі
сплати єдиного внеску в сумі 2412,70грн.

Позов мотивовано тим, що позивач є
пенсіонером за віком, що здійснює
підприємницьку діяльність на
спрощеній системі оподаткування. Тому
оскаржуваним рішенням відповідач
протиправно зобов'язав сплатити
заборгованість з єдиного внеску в сумі
2412,70грн.

Відповідач просив розглянути справу
без участі його представника та надав
до суду письмове заперечення проти
позову, в якому зазначив, що позивач не
досяг загального пенсійного віку, а
пенсія йому призначена відповідно до
інших законів України, ніж Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", а отже
зобов'язаний сплачувати єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. На цих
підставах просив відмовити у
задоволенні позову.

У зв'язку з надходженням до суду заяв
усіх сторін спору про розгляд справи
без їх участі, на підставі вимог ч.4 ст.122
КАС України суд дійшов висновку про
необхідність розгляду цієї справи в
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

ОСОБА_1 зареєстрована як фізична
особа-підприємець з 30.07.2012
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1), є
платником єдиного податку відповідно
до свідоцтва серії НОМЕР_2. Згідно з
даними пенсійного посвідчення серії
НОМЕР_3 від 29.06.2010 позивач є пенсіонером
за віком (термін дії - довічно).

З матеріалів справи суд встановив, що
відповідач прийняв оскаржувану вимогу
від 23.01.2014 № Ф-14У, якою зобов'язав
позивача сплатити недоїмку з єдиного
соціального внеску в сумі 2412грн. 70коп.

Надаючи правову оцінку вказаним
обставинам, суд виходив з такого.

Спеціальним законом, який визначає
правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 №2464-VI
(далі - Закон №2464-VI).

Згідно з п.31 ч.1 ст.1 Закону України №2464-VI
органи доходів і зборів - центральний
орган виконавчої влади, що формує
податкову і митну політику (в частині
адміністрування податків і зборів,
митних платежів, єдиного внеску) та
забезпечує її реалізацію (центральний
орган виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику), та його
територіальні органи.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону №2464-VI
платниками єдиного соціального внеску
є: фізичні особи - підприємці, в тому
числі ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Згідно з ч. 7 ст. 1 Закону України "Про
внесення змін до Податкового кодексу
України та деяких інших законодавчих
актів України щодо вдосконалення
окремих норм Податкового кодексу
України" (далі - Закон №3609-VI) ст. 4 Закону
№2464-VI доповнено ч.4, відповідно до якої
особи, якщо вони є пенсіонерами за
віком або інвалідами та отримують
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу і обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Ці зміни
відповідно до ч. 1 розділу II Прикінцевих
та перехідних положень Закону №3609-VI
набули чинності з дня, наступного за
днем його опублікування, а саме з 06.08.2011.

Ст.1 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (далі - Закон №1058)
передбачено чітке визначення поняття
"пенсіонер" - особа, яка відповідно до
цього Закону отримує пенсію, довічну
пенсію, або члени її сім'ї, які
отримують пенсію в разі смерті цієї
особи у випадках, передбачених цим
Законом. Відповідно до ч.1 ст.9 Закону
№1058-ІV за рахунок коштів Пенсійного
фонду в солідарній системі
призначаються такі пенсійні виплати:
пенсія за віком; пенсія з інвалідності
внаслідок загального захворювання;
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Суд звернув увагу, що позивач має
статус постраждалого внаслідок
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується посвідченням серії В-І
№651579 (категорія 4).

Відповідно до п.4 ч.1 ст.14 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 28.02.1991 №
796-XII (далі - Закон №796) до 4 категорії
осіб, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
відносяться особи, які постійно
проживають або постійно працюють чи
постійно навчаються на території зони
посиленого радіоекологічного
контролю, за умови, що вони за станом на
1 січня 1993 року прожили або
відпрацювали чи постійно навчалися у
цій зоні не менше чотирьох років.

Згідно з ч.1 ст.55 Закону № 796 особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються із зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій.

Суд зауважує , що відповідно до
преамбули Закону №796 цей закон
визначає основні положення щодо
реалізації конституційного права
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи, на охорону
їх життя і здоров'я та створює єдиний
порядок визначення категорій зон
радіоактивно забруднених територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту
потерпілого населення з урахуванням
загального пенсійного віку.

Враховуючи вищевикладене, твердження
відповідача, що позивач набув права на
пенсію відповідно до інших законів, ніж
Закон №1058, суд вважає помилковим, адже
Закон України №796 не встановлює
порядок призначення пенсій, а
встановлює лише гарантію (пільгу)
дострокового виходу на пенсію для
відповідних категорій населення.

Тобто пенсія позивачу призначалась на
загальних умовах згідно з Законом №1058,
але з урахуванням зниження віку,
передбаченого Законом України №796.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
позивач є пенсіонером в контексті
визначення поняття «пенсіонер»
відповідно до Закону №1058 і на нього
поширюються положення ч.4 ст.4 Закону
№2464-VI. Такі особи можуть бути
платниками єдиного внеску виключно за
умови їх добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, однак доказів
такої участі сторони до суду не надали.

Вказана правова позиція
підтверджується рішеннями Вищого
адміністративного суду України: від
05.06.2013 у справі №К/800/19819/13, від 16.05.2013 у
справі №К/9991/63268/12, від 26.03.2013 у справі
№К/9991/72976/12.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що відповідач неправомірно
зобов'язав позивача сплатити єдиний
соціальний внесок відповідно до вимоги
від 23.01.2014 №Ф-14У в сумі 2412грн. 70коп. Тому
оскаржувана вимога є неправомірною та
підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Тому, судові витрати згідно із
задоволеними позовними вимогами
підлягають відшкодуванню позивачу в
розмірі 182,70 грн. відповідно до
квитанції від 05.03.2014.

Керуючись ст. ст. 2, 158 - 165, 254-256 КАС
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов -
задовольнити повністю.

Скасувати вимогу Канівського
відділення Корсунь-Шевченківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
23.01.2014 №Ф-14У про зобов'язання фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 сплатити
недоїмку з єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 2412грн.
70коп.

2. Стягнути з Державного бюджету на
користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер
НОМЕР_1) сплачений судовий збір за
подання адміністративного позову в
розмірі 182грн. 70коп. (сто вісімдесят дві
гривні 70 коп.) відповідно до квитанції
від 05.03.2014.

3. Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, яка може бути
подана до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з моменту
отримання її повного тексту.

4. Копію постанови направити сторонам.

Суддя
А.М. Бабич