Справа № 810/1224/14
Суддя: Шевченко А.В.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року місто Київ
№ 810/1224/14

10.48

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого - судді
Шевченко А.В., за участю секретаря
судового засідання Гузіка М.І.,
представників

позивача: ОСОБА_1,

відповідача: не з'явився,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовомОСОБА_2доГоловного
управління Держземагентства у
Київській областіпровизнання
протиправним та скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, - В С Т А
Н О В И В:

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагентства у
Київській області про визнання
протиправним та скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії.

В позовних вимогах позивач просив суд:

- визнати протиправною відмову
Головного управління Держземагентства
у Київській області у наданні ОСОБА_2
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки із земель державної власності
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства, викладену у
листі-повідомленні від 13.08.2013 № 08-03/2992;

- зобов'язати Головне управління
Держземагентства у Київській області
надати ОСОБА_2 дозвіл на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки із земель державної
власності сільськогосподарського
призначення для ведення особистого
селянського господарства площею 0, 5 га
за межами населених пунктів
Ставищенської селищної ради
Ставищенського району.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що відмові відповідача у
наданні дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки із земель державної
власності сільськогосподарського
призначення для ведення особистого
селянського господарства, викладену у
листі-повідомленні від 13.08.2013 № 08-03/2992 є
протиправною та такою, що суперечить
нормам чинного законодавства України.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав у
повному обсязі, просив суд позов
задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи, однак, проти позову
заперечував з підстав, викладених у
письмових запереченнях на
адміністративний позов, в задоволенні
позовних вимог просив відмовити.

Зі змісту заперечень на
адміністративний позов встановлено, що
норми Земельного кодексу України
передбачають єдину підставу щодо
відмови у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки, якою може бути лише
невідповідність місця розташування
земельної ділянки вимогам законів,
генеральних планів населених пунктів,
іншої містобудівної документації, схем
і проектів землеустрою, затверджених у
встановленому законом порядку. До
клопотання, яке було надано позивачем,
крім інших документів, додано
викопіювання з проекту формування
території Ставищенської селищної ради,
на якому зазначена земельна ділянка,
яка передбачена для передачі ОСОБА_2,
але воно не дає фактичної можливості
встановити та ідентифікувати бажане
місце розташування земельної ділянки.
Саме з причини неможливості встановити
місце розташування земельної ділянки,
позивачу надано відповідь від 13.08.2013 №
08-03/2992.

Також, із змісту заперечень вбачається,
що лист-відповідь від 13.08.2013 № 08-03/2992, на
думку відповідача, не є рішенням про
відмову у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в розумінні
Земельного кодексу України.

Заслухавши пояснення представника
позивача, всебічно та об'єктивно
дослідивши матеріали справи, та
оцінивши їх у сукупності, судом
встановлено наступне.

Судом встановлено, що 05.07.2013 ОСОБА_2
звернулася до Головного управління
Держземагентства у Київській області з
клопотанням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою щодо
відведення у власність земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства орієнтовною
площею 0, 50 га. В заяві також зазначено,
що право на безоплатну приватизацію по
даному виду цільового призначення
позивач не використав.

До заяви позивачем було додано
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки та копію довідки виконавчого
комітету Ставищенської селищної ради
від 12.07.2013 № 14 про наявність у
використанні та правовий режим
земельних ділянок, копію паспорта та
копію картки платника податків.

Листом від 13.08.2013 № 08-03/2992 Головним
управлінням Держземагентства у
Київській області надано відповідь,
якою повідомлено позивача, що згідно
наданого графічного матеріалу на
земельну ділянку (орієнтований розмір
0, 0500 га), яка планується для відведення,
не можливо ідентифікувати місце
розташування земельної ділянки на
місцевості. На підставі зазначеного,
відповідачем запропоновано надати
графічні матеріали, на яких буде
детальніше вказане місце розташування
земельної ділянки для можливості
розгляду підготовки наказу про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою відповідно до вимог
діючого земельного законодавства.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
наступних положень
нормативно-правових актів.

Регулювання земельних відносин з метою
забезпечення права на землю громадян,
юридичних осіб, територіальних громад
та держави, раціонального використання
та охорони земель є завданням
земельного законодавства та,
відповідно, регулюється Конституцією
України, Земельним кодексом України, а
також прийнятими відповідно до них
нормативно-правовими актами.

Згідно з частиною першою статті 33
Земельного кодексу України, громадяни
України можуть мати на праві власності
та орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства.

Відповідно до частини першої статті 116
Земельного кодексу України, громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Згідно з пунктом «в» частини третьої
статті 116 Земельного кодексу України,
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до пункту «б» частини
першої статті 116 Земельного кодексу
України, громадяни України мають право
на безоплатну передачу їм земельних
ділянок із земель державної або
комунальної власності в таких
розмірах: для ведення особистого
селянського господарства - не більше 2,0
гектара.

Згідно з частиною четвертою статті 122
Земельного кодексу України,
центральний орган виконавчої влади з
питань земельних ресурсів у галузі
земельних відносин та його
територіальні органи передають
земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності, крім випадків,
визначених частиною восьмою цієї
статті, у власність або у користування
для всіх потреб.

Наказом Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
25.01.2013 № 40, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 14.02.2013 за
№260/22792, внесено зміни до Положення про
Головне управління Держземагентства в
області, яким передбачено, що Головне
управління відповідно до покладених на
нього завдань: передає відповідно до
закону земельні ділянки
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або в
користування для всіх потреб в межах
області.

Відповідно до частини шостої статті 118
Земельного кодексу України, громадяни,
зацікавлені в одержанні безоплатно у
власність земельної ділянки із земель
державної або комунальної власності
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибної ділянки),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів у
межах норм безоплатної приватизації,
подають клопотання до відповідного
органу виконавчої влади або органу
місцевого самоврядування, який передає
земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Частиною сьомою статті 118 Земельного
кодексу України передбачено, що
відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Як вбачається із матеріалів справи,
відповідач відмовив ОСОБА_2 у
задоволенні її клопотання внаслідок
неможливості ідентифікувати місце
розташування земельної ділянки згідно
наданого графічного матеріалу на
земельну ділянку.

Судом досліджено наданий позивачем до
позовної заяви та до клопотання про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою графічні матеріали, а саме:
викопіювання з проекту формування
території Ставищенської селищної ради
та встановлення меж її населених
пунктів на якому зазначена земельна
ділянка, яка передбачена для передачі
ОСОБА_2 Дане викопіювання виготовлене
та скріплене гербовою печаткою відділу
Держземагентства у Ставищенському
районі Київської області за підписом
начальника цього відділу.

Дослідивши в судовому засіданні
вищезазначене викопіювання, судом
встановлено відображення на ньому
земельної ділянки, на яку претендує
позивач для ведення особистого
селянського господарства, що
спростовує твердження відповідача про
відсутність жодних позначень щодо
бажаного місця розташування земельної
ділянки на документації.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд дійшов висновку, що відповідач,
надаючи відповідь ОСОБА_2 листом від
13.08.2013 № 08-03/2992, діяв не на підставі та не
у спосіб, що передбачені чинним
законодавством України.

Наведені обставини дають право для
висновку, що під час вирішення питання
за заявою позивача, відповідач
обмежився формальною відповіддю та не
вжив усіх залежних від нього заходів,
що призвело до необґрунтованого
висновку про відсутність такої
інформації.

Також суд зауважує, що надаючи
лист-відповідь від 13.08.2013 № 08-03/2992
відповідач фактично прийняв рішення
про відмову у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки, а
посилання відповідача, що вказаний
лист не є рішенням в розумінні Кодексу
адміністративного судочинства України
суперечать змісту цього листа і
порушує права позивача на судовий
захист.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
Головне управління Держземагентства у
Київській області надати ОСОБА_2 дозвіл
на виготовлення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки із
земель державної власності
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства площею 0, 5 га за межами
населених пунктів Ставищенської
селищної ради Ставищенського району -
суд зазначає, що до повноважень
адміністративного суду відноситься
визначення порядку захисту порушеного
права, проте, суд не може перебирати на
себе функції інших органів, зокрема,
щодо безумовного зобов'язання
відповідача надати дозвіл на
виготовлення проекту землеустрою щодо
відведення у власність земельної
ділянки без розгляду клопотання
позивача по суті.

Тому, на підставі статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд вважає для повного
захисту прав позивача зобов'язати
Головне управління Держземагентства у
Київській області розглянути по суті
клопотання ОСОБА_2 про надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою (із
врахуванням обставин, що були
встановлені у судовому засіданні) та
вчинити дії у відповідності до вимог
земельного законодавства України.

Також, суд звертає увагу, що позивачем в
прохальній частині адміністративного
позову вживається словосполучення
«дозвіл на виготовлення», а Земельним
кодексом України передбачено, що таких
дозвіл має назву «дозвіл на
розроблення».

У зв'язку з цим, суд задовольняє
позовні вимоги позивача з урахуванням
юридичної термінології Земельного
кодексу України.

Статтею 11 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюється
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім розгляду справ про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суб'єкт владних повноважень повинен
надати суду всі наявні у нього
документи та матеріали, які можуть бути
використані як докази у справі.

Суд, дослідивши всі фактичні обставини,
на яких ґрунтується позов, дійшов
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є обґрунтованими та
такими, що підлягають частковому
задоволенню в частині визнання
протиправною відмову Головного
управління Держземагентства у
Київській області у наданні ОСОБА_2
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки із земель державної власності
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства, викладену у
листі-повідомленні від 13.08.2013 № 08-03/2992
та, відповідно, зобов'язання Головного
управління Держземагентства у
Київській області розглянути питання
щодо надання ОСОБА_2 дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки із земель
державної власності
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства площею 0, 5 га за межами
населених пунктів Ставищенської
селищної ради Ставищенського району з
урахуванням висновків суду.

Згідно з частиною третьою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправною відмову
Головного управління Держземагентства
у Київській області у наданні ОСОБА_2
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки із земель державної власності
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства, викладену у
листі-повідомленні від 13.08.2013 № 08-03/2992.

Зобов'язати Головне управління
Держземагентства у Київській області
розглянути питання щодо надання ОСОБА_2
дозволу на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки із земель державної власності
сільськогосподарського призначення
для ведення особистого селянського
господарства площею 0, 5 га за межами
населених пунктів Ставищенської
селищної ради Ставищенського району з
урахуванням висновків суду.

В решті позовних вимог - відмовити.

Стягнути на користь ОСОБА_2 понесені
нею судові витрати в розмірі 73
(сімдесят три) гривні 08 копійок.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд.

Згідно з частиною другою статті 186
Кодексу адміністративного судочинства
України апеляційна скарга на постанову
суду першої інстанції подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Шевченко А.В.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 03 квітня 2014 р.