Справа № 810/6452/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Брагіна О.Є.
Суддя-доповідач: Мельничук
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Комунального підприємства
«Управління житлово-комунального
господарства» на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 12
грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Комунального
підприємства «Управління
житлово-комунального господарства» до
Відділу державної виконавчої служби
Славутицького міського управління
юстиції у Київській області про
визнання протиправною та скасування
постанови, -

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2013 року Комунальне
підприємство «Управління
житлово-комунального господарства»
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Славутицького міського управління
юстиції у Київській області про
визнання протиправною та скасування
постанови. Свої вимоги обґрунтовує тим,
що вважає неправомірними дії
відповідача щодо винесення вказаної
постанови з огляду на те, що у позивача
була відсутня можливість виконання
рішення за виконавчим провадженням від
20.10.2011 року у добровільному порядку,
тому що постанову про відкриття
провадження одержано позивачем
несвоєчасно. Також позивач посилається
на положення Закону України «Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу»,
згідно яких виконавчі провадження та
заходи примусового виконання рішень
підлягають зупиненню, якщо це
стосується заборгованості, яка виникла
до 01.01.2014 року в порядку, встановленому
Законом України «Про виконавче
провадження».

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Комунальне підприємство
«Управління житлово-комунального
господарства» подало апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та ухвалити нову постанову про
задоволення даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що постановою Київського
окружного адміністративного суду від
19.05.2011 року у адміністративній справі №
2а-1453/1070 було задоволено вимоги
Славутицького міського центру
зайнятості - робочого органу
виконавчої дирекції Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, стягнуто із КП «Управління
житлово-комунального господарства»
страхові внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття у розмірі 82133,00 грн.

Вказана постанова набрала законної
сили, після чого судом видано
виконавчий лист, який направлено на
виконання до ВДВС Славутицького
міського управління юстиції Київської
області.

20.10.11 року відповідачем винесена
постанова про відкриття виконавчого
провадження ВП №29319977, боржнику
(позивачу) запропоновано у строк до
27.10.2011 року включно виконати рішення
суду у добровільному порядку.

Позивач стверджує, що отримав вказану
постанову лише 27.10.2011 року.

Оскільки у визначений строк постанова
суду у добровільному порядку виконана
не була, 08.11.2013 року, відповідачем було
винесено постанову про стягнення
виконавчого збору з позивача у розмірі
8213,38 грн.

Не погоджуючись з вказаною постановою
відповідача, позивач звернувся з даним
позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Правові засади виконання судових
рішень визначені Законами України "Про
державну виконавчу службу", "Про
виконавче провадження", Інструкцією
про проведення виконавчих дій від
15.12.1999 року.

Вказаними нормативно-правовоими
актами врегульовано умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що, відповідно
до закону, підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку; основи
організації та діяльності державної
виконавчої служби; її завдання;
правовий статус працівників органів
державної виконавчої служби;
процесуальні питання, пов'язані з
виконанням судових рішень.

Згідно з Законом України «Про
виконавче провадження» примусове
виконання судових рішень, викладених у
виконавчих документах, здійснюється
Державною виконавчою службою, яка
входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Державний виконавець відкриває
виконавче провадження на підставі
виконавчого документа за заявою
стягувача або його представника про
примусове виконання рішення; за заявою
прокурора, у випадках представництва
інтересів громадянина або держави в
суді та в інших передбачених законом
випадках. Виконавчі листи та інші
судові документи можуть бути
пред'явлені до виконання протягом
трьох років, постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців.

Відповідно до ч. 2 ст. 24 цього Закону
державний виконавець у триденний строк
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. В
постанові виконавець встановлює строк
для добровільного виконання рішення,
який не може перевищувати семи днів та
попереджає боржника про примусове
виконання рішення після закінчення
встановленого строку зі стягненням з
нього виконавчого збору і витрат,
пов'язаних з провадженням виконавчих
дій, передбачених цим Законом.

Згідно із частинами 1, 4 ст. 31 Закону
України "Про виконавче провадження"
копії постанов, що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін, надсилаються адресатам
із супровідними листами простою
кореспонденцією, крім постанов про
відкриття виконавчого провадження, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.
Державний виконавець або уповноважена
ним особа може особисто вручити
документи виконавчого провадження
сторонам або іншим учасникам
виконавчого провадження під розписку.

Якщо боржник у встановлений законом
строк не виконає рішення, державний
виконавець невідкладно розпочинає
його примусове виконання. Заходами
примусового виконання є: звернення
стягнення на майно боржника; звернення
стягнення на заробітну плату
(заробіток), дохід, пенсію, стипендію
боржника; вилучення у боржника і
передача стягувачеві певних предметів,
зазначених у рішенні суду; інші заходи,
передбачені рішенням суду.

Виконавче провадження підлягає
закінченню у випадках: визнання
відмови стягувача від примусового
виконання рішення суду; визнання судом
мирової угоди між стягувачем і
боржником про закінчення виконавчого
провадження; смерті або оголошення
померлим стягувача чи боржника,
визнання безвісно відсутнім боржника
або стягувача, ліквідації юридичної
особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; скасування рішення
суду або іншого органу (посадової
особи), яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документа, або
визнання судом виконавчого документа
таким, що не підлягає виконанню;
письмової відмови стягувача від
одержання предметів, вилучених у
боржника при виконанні рішення про
передачу їх стягувачеві, або знищення
речі, яка мала бути передана
стягувачеві в натурі; закінчення
передбаченого законом строку для
даного виду стягнення; передачі
виконавчого документа ліквідаційній
комісії у разі ліквідації боржника
- юридичної особи або арбітражному
керуючому у разі визнання боржника
банкрутом; фактичного повного
виконання рішення згідно з виконавчим
документом; повернення виконавчого
документа без виконання на вимогу суду
або іншого органу (посадової особи), які
видали виконавчий документ, або на
письмову вимогу стягувача; направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), які видали
виконавчий документ; якщо рішення
фактично виконане, під час виконання
рішення Європейського суду з прав
людини. Про закінчення виконавчого
провадження державний виконавець
виносить постанову, яка затверджується
начальником відповідного органу
державної виконавчої служби, якому він
безпосередньо підпорядкований. Копія
постанови у 3-денний строк надсилається
сторонам та суду або іншому органу
(посадовій особі), які видали
виконавчий документ.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивач одержав копію
постанови про відкриття виконавчого
провадження, однак наполягає на тому,
що одержання відбулось із запізненням.

У разі якщо копія постанови про
відкриття виконавчого провадження
одержана боржником несвоєчасно,
внаслідок чого боржник був позбавлений
можливості добровільно виконати
рішення у встановлений державним
виконавцем строк, за письмовою заявою
боржника при підтвердженні факту
несвоєчасного одержання вказаної
постанови державний виконавець
відкладає провадження виконавчих дій у
порядку, встановленому статтею 32 цього
Закону та поновлює боржнику строк для
добровільного виконання рішення.

При цьому судом першої інстанції було
встановлено, що позивач, як боржник,
своїм правом на поновлення строку на
добровільне виконання судового
рішення не скористався, пояснюючи це
тим, що на нього як на підприємство, що
внесене до реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості, відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу» розповсюджується дія
вищезгаданого Закону, а тому,
відповідач повинен був зупинити
виконавче провадження у безумовному
порядку.

Колегія суддів погоджується з
критичним сприйняттям судом першої
інстанції таких тверджень позивача,
оскільки Конституційним Судом України
прийнято Рішення від 13.12.2012 року №
18-рп/2012 зі справи № 1-26/2012 у справі за
конституційним зверненням товариства
з обмеженою відповідальністю "ДІД Конс"
щодо офіційного тлумачення положень
пункту 15 частини першої статті 37 Закону
України "Про виконавче провадження" у
взаємозв'язку з положеннями частини
першої статті 41, частини п'ятої статті
124, пункту 9 частини третьої статті 129
Конституції України, статті 115
Господарського процесуального кодексу
України, пунктів 1.3, 1.4 статті 1, частини
другої статті 2, абзацу шостого пункту
3.7 статті 3 Закону України "Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу", за
змістом якого виконання судового
рішення є невід'ємною складовою права
кожного на судовий захист і охоплює,
зокрема, визначений у законі комплекс
дій, спрямованих на захист і поновлення
порушених прав, свобод, законних
інтересів фізичних та юридичних осіб,
суспільства, держави (абзац третій
пункту 2 мотивувальної частини
Рішення).

Зупинення провадження виконавчих дій
щодо примусового виконання судових
рішень про стягнення з підприємств
паливно-енергетичного комплексу (далі -
підприємства ПЕК) у разі внесення їх до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості (далі - Реєстр)
відповідно до Закону України "Про
заходи, спрямовані на забезпечення
сталого функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу" (далі
- Закон), заборгованості, що виникла
внаслідок неповних розрахунків за
енергоносії, є заходом, спрямованим на
забезпечення життєво важливих
суспільних інтересів (абзац п'ятий
пункту 3 мотивувальної частини
Рішення).

Обов'язкове зупинення виконавчого
провадження та заходів примусового
виконання судових рішень здійснюється
лише щодо стягнення заборгованості,
яка виникла через неповні розрахунки
за енергоносії, та щодо учасників
розрахунків, визначених Законом
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу";

Внесення юридичної особи, незалежно
від форми власності, до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості, не
є підставою для зупинення виконавчого
провадження та заходів примусового
виконання судових рішень щодо
стягнення з неї заборгованості, яка не
стосується неповних розрахунків за
енергоносії і не визначена Законом
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу".

Оскільки судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем
проводився комплекс виконавчий дій
щодо стягнення з позивача
заборгованості, яка виникла через
несплату страхових внесків до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття, на КП «Управління
житлово-комунального господарства» не
розповсюджується дія Закону України
«Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енеогетичного
комплексу».

З урахуванням вказаного вище, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про
необгрунтованість позовних вимог та
відсутність підстав для їх
задоволення.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Комунального
підприємства «Управління
житлово-комунального господарства» -
залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 12 грудня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е.
Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.