Справа № 2-а-316/09
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 березня 2014 року
м. Київ К/9991/9307/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Корецькому
районі Рівненської області (далі -
Управління)

на постанову Корецького районного суду
Рівненської області від 10.08.2009

та рішення апеляційного суду
Рівненської області від 25.05.2010

у справі № 2-а-316/09

за позовом ОСОБА_1

до Управління

про визнання бездіяльності
протиправною та зобов'язання вчинити
певні дії.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

У лютому 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
Корецького районного суду Рівненської
області з позовом, в якому просила
зобов'язати Управління нарахувати та
виплатити їй недоплачену щомісячну
державну соціальну допомогу як дитині
війни за 2006-2008 роки.

Постановою названого суду від 10.08.2009
позов задоволено частково; з
Управління стягнуто на користь
позивача надбавку до пенсії як дитині
війни за періоди з 09.07.2007 по 31.12.2007 та з
22.05.2008 по 31.12.2008 у загальній сумі 1419 грн.;
у решті позову відмовлено.

Рішенням апеляційного суду
Рівненської області від 25.05.2010 названу
постанову суду першої інстанції
скасовано в частині визначення
конкретного розміру заборгованості, що
підлягає виплаті позивачеві з тих
мотивів, що проведення перерахунку
надбавки до пенсії та визначення її
розміру належить до компетенції
Управління.

У касаційній скарзі до Вищого
адміністративного суду України
Управління просить скасувати ухвалені
у справі судові акти та повністю
відмовити в задоволенні позову,
посилаючись, зокрема, на
неврегульованість механізму
розрахунку підвищення до пенсії, яке є
предметом даного спору, з огляду на
відсутність нормативного визначення
поняття «мінімальна пенсія за віком»
та на відсутність бюджетного
фінансування на проведення
розглядуваних виплат.

Переглянувши судові рішення у справі в
межах касаційної скарги, перевіривши
повноту встановлення судовими
інстанціями фактичних обставин справи
та правильність застосування ними норм
матеріального і процесуального права,
Вищий адміністративний суд України
дійшов висновку про відсутність
підстав для задоволення касаційної
скарги Управління з урахуванням
такого.

Судовими інстанціями у розгляді справи
було встановлено, що ОСОБА_1 отримує
пенсію за віком та належить до
категорії громадян, яким встановлено
статус дитини війни.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» (у
редакції, що діяла на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Причиною виникнення спору зі справи
стала відмова Управління здійснити
перерахунок розміру пенсії позивачеві
відповідно до вимог цієї статті у 2006-2008
роках.

Відповідно до вимог статті 7
зазначеного Закону фінансове
забезпечення державних соціальних
гарантій, передбачених цим Законом,
здійснюється за рахунок коштів
Державного бюджету України.

Пунктом 17 статті 77 Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006
рік" дію статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
зупинено на 2006 рік.

Законом України від 19.01.2006 № 3367-IV
внесені зміни до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2006 рік",
відповідно до яких виключено пункт 17
статті 77, а статтю 110 викладено в іншій
редакції, а саме - встановлено, що
державна соціальна підтримка дітей
війни, передбачена статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", запроваджується у 2006 році
поетапно, за результатами виконання
бюджету у першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету.

Оскільки Кабінет Міністрів України у
2006 році не визначив порядку
нарахування та виплати надбавки до
пенсії, передбаченої статтею 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни", тому вимоги позивача стосовно
такої виплати у зазначеному році
обґрунтовано було залишено без
задоволення.

Водночас пунктом 12 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» дію статті 6 названого Закону
було зупинено на 2007 рік. При цьому
статтею 111 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2007 рік»
установлено, що у 2007 році підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, яка виплачується
замість пенсії, відповідно до статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" виплачується особам, які є
інвалідами (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту"), у розмірі 50
відсотків від розміру надбавки,
встановленої для учасників війни.

Рішенням Конституційного суду України
від 09.07.2007 № 6-рп/2007 у справі № 1-29/2007
(справа про соціальні гарантії
громадян) визнано неконституційними
положення пункту 12 статті 71 Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік» з урахуванням статті 111 цього
Закону.

В силу вимог частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність. Відповідно
ж до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З урахуванням наведених законодавчих
приписів, як вірно зазначили суди, у 2007
році з 09.07.2007 доплата до пенсії
громадянам, що мають статус дітей
війни, повинна була здійснюватись за
правилами статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», а тому
непроведення Управлінням відповідних
нарахувань є протиправною
бездіяльністю цього суб'єкта владних
повноважень.

З тих самих підстав слід визнати
протиправною і відмову відповідача
виплачувати щомісячне довічне грошове
утримання позивачам в порядку статті 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» у 2008 році з 22.05.2008, позаяк
рішенням Конституційного суду України
від 22.05.2008 № 10-рп/2008 у справі № 1-28/2008
(справа щодо предмета та змісту закону
про Державний бюджет України) визнано
неконституційним положення підпункту 2
пункту 41 розділу ІІ «Внесення змін до
деяких законодавчих актів України»
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України",
згідно з яким текст статті 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» було викладено в такій редакції:

"Дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, виплачується підвищення у
розмірі надбавки, встановленої для
учасників війни».

Таким чином, з 22.05.2008 вихідним критерієм
обрахунку підвищення пенсії дітям
війни визначено мінімальний розмір
пенсії за віком, який відповідно до
частини першої статті 28 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" вираховується
виходячи з прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законами про Державний
бюджет України на відповідний рік.

При цьому положення частини третьої
статті 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" щодо застосування розміру
мінімального розміру пенсії за віком,
встановленого частиною першою цієї
статті, тільки стосовно визначення
розмірів пенсій, призначених згідно з
цим Законом, не є перешкодою для
застосування даної величини
мінімального розміру пенсії за віком
до обрахування інших пенсій чи доплат,
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого механізму
обчислення мінімальної пенсії за віком
або її розміру.

Доводи касаційної скарги не
спростовують названих висновків судів
попередніх інстанцій. Інша оцінка
скаржником фактичних обставин справи
та тлумачення закону не є свідченням
судової помилки.

Посилання відповідача на
правомірність своїх дій з причин
відсутності бюджетних коштів для
повної реалізації програми з доплат
дітям війни також обґрунтовано не
взяті судами до уваги, оскільки питання
фінансування цих видатків не виступає
предметом даного спору. Проблеми
надання бюджетних коштів Управлінню
для виконання покладених на нього
обов'язків у справах цієї категорії
виходять за межі заявлених вимог і
судами не розглядалися.

Правильним є і висновок апеляційного
суду про те, що здійснення відповідного
перерахунку пенсії, визначення її
конкретного розміру не належить до
компетенції адміністративного суду.

Порушення норм матеріального чи
процесуального права, які є підставою
для скасування оскаржуваного рішення
апеляційного суду, судом касаційної
інстанції не встановлені.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

1. Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Корецькому
районі Рівненської області відхилити.

2. Постанову Корецького районного
суду Рівненської області від 10.08.2009 та
рішення апеляційного суду Рівненської
області від 25.05.2010 у справі № 2-а-316/09
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько