Справа № 826/3387/14
Суддя: Клочкова Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1Вн. № 1/71
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

25 березня 2014 року 16:20
№ 826/3387/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Клочкової Н.В., при
секретарі судового засідання
Висоцькій Ю.М., розглянувши у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу

за позовом ОСОБА_1 до Управління
державної виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
зобов'язання вчинити певні дії, за
участі представників сторін:

позивач ОСОБА_1;

представник відповідача не прибув,

На підставі частини 3 статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 25 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі - позивач, ОСОБА_1)
звернулася до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві (далі -
відповідач, УДВС ГУЮ у м. Києві) про
зняття арешту з 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, та з 1/2 частини квартири
АДРЕСА_2, що виділені позивачу у
власність на підставі рішення
Апеляційного суду м. Києва від 17.04.2013,
накладений постановою старшого
державного виконавця Григорян О.Г. від
06.11.2013 ВП № 40486364.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.03.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі
№ 826/3387/14.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 18.03.2014 закінчено
підготовче провадження в
адміністративній справі № 826/3387/14 і
призначено справу до судового
розгляду.

В судовому засіданні позивач
підтримала позовні вимоги з підстав,
викладених у позовній заяві, та просила
задовольнити позов у повному обсязі.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, хоча був належним
чином повідомлений про дату, час і
місце судового розгляду, при цьому
заперечень на позов на подав.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

Рішенням Дарницького районного суду м.
Києва від 05.12.2011 у справі № 2-8276/11 (Т. 1,
арк. 5 - 6) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 (далі -
ОСОБА_2 про розподіл спільного майна
задоволено; розділено спільне майно
подружжя; виділено у власність ОСОБА_1
квартиру АДРЕСА_1; виділено у власність
ОСОБА_2 квартиру АДРЕСА_2, автомобіль
Шевроле Ніва 212300 ДЖІ Е ЛЕС, державний
номер НОМЕР_1, автомобіль Мерседес Бенц
Е 270 Сі Ді, державний номер НОМЕР_2.

Рішенням Апеляційного суду міста Києва
від 17.04.2013 у справі № 22-ц/796/3690/2013 (Т. 1,
арк. 7 - 11) апеляційну скаргу ОСОБА_4
задоволено; рішення Дарницького
районного суду м. Києва від 05.12.2011
скасовано та ухвалено нове рішення;
позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ
спільного майна подружжя задоволено
частково; визнано за ОСОБА_1 право
власності на 1/2 частину квартири
АДРЕСА_1, на 1/2 частину квартири АДРЕСА_2,
? частину автомобіля Шевроле Нива 212300
ДЖІ ЕЛ ЕС, державний номер НОМЕР_3 та на ?
частину автомобіля Мерседес Бенц Е 270
Сі Ді, державний номер НОМЕР_4; визнано
за ОСОБА_2 право власності на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_1, на 1/2 частину
квартири АДРЕСА_2, ? частину автомобіля
Шевроле Нива 212300 ДЖІ ЕЛ ЕС, державний
номер НОМЕР_3 та на ? частину автомобіля
Мерседес Бенц Е 270 Сі Ді, державний
номер НОМЕР_4.

Постановою відділу примусового
виконання рішень УДВС ГУЮ у м. Києві від
06.11.2013 ВП № 40486364 (Т. 1, арк. 12) при
примусовому виконанні виконавчого
листа № 753/3055/13, виданого 23.10.2013
Дарницьким районним судом м. Києва про
стягнення з ОСОБА_2 (боржник) на користь
ОСОБА_5 (стягувач) 6 431 763,52 грн.,
накладено арешт на все майно, що
належить ОСОБА_2, у межах суми звернення
стягнення 6 431 763,52 грн. та заборонено
здійснювати відчуження такого майна.

У січні 2014 року позивачу стало відомо
про накладення арешту вищевказаною
постановою на, зокрема, 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, 1/2 частини квартири
АДРЕСА_2, які належать позивачу на праві
власності згідно рішення Апеляційного
суду міста Києва від 17.04.2013 у справі №
22-ц/796/3690/2013, яке набрало законної сили
17.04.2013.

Враховуючи наведене, позивач листами
від 22.01.2014 та від 26.02.2014 (Т. 1, арк. 13 - 15)
звернулась до УДВС ГУЮ у м. Києві з
проханням зняти арешт з 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, та з 1/2 частини
квартири АДРЕСА_2, однак листом від
07.03.2014 № 2120/04-03-28 (Т. 1, арк. 16) позивачеві
було відмовлено в знятті арешту з 1/2
частин вказаних квартир на тій
підставі, що таке зняття можливе лише
виключно на підставі рішення суду.

Враховуючи наведене, позивач
звернулась до суду.

Згідно статті 60 Закону України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 № 606-IV
(далі - Закон № 606-IV) особа, яка вважає, що
майно, на яке накладено арешт, належить
їй, а не боржникові, може звернутися до
суду з позовом про визнання права
власності на це майно і про зняття з
нього арешту.

У разі прийняття судом рішення про
зняття арешту з майна арешт з майна
знімається за постановою державного
виконавця не пізніше наступного дня,
коли йому стало відомо про такі
обставини. Копія постанови про зняття
арешту з майна надсилається боржнику
та органу (установі), якому була
надіслана для виконання постанова про
накладення арешту на майно боржника.

З майна боржника може бути знято арешт
за постановою начальника відповідного
відділу державної виконавчої служби,
якому безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, якщо виявлено
порушення порядку накладення арешту,
встановленого цим Законом. Копія
постанови начальника відділу
державної виконавчої служби про зняття
арешту з майна боржника не пізніше
наступного дня після її винесення
надсилається сторонам та відповідному
органу (установі) для зняття арешту.

Виходячи зі змісту наведеної норми
Закону, право на звернення до суду з
позовом про визнання права на майно і
про звільнення майна з-під арешту
належить особі, яка вважає себе
власником спірного майна.

Наведене свідчить про те, що,
розглядаючи такий позов, суд повинен
повно та всебічно встановити
обставини, на які посилається позивач,
щодо виникнення права власності на
спірне майно, і ці обставини позивач
повинен довести належними та
допустимими доказами відповідно до
статті 69 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС
України).

Відповідно до статті 328 Цивільного
кодексу України (далі - ЦК України)
право власності набувається на
підставах, що не заборонені законом,
зокрема із правочинів.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Частиною 1 статті 72 КАС України
передбачено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Так, на підтвердження права власності
позивача на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1, та на 1/2 частини квартири
АДРЕСА_2 позивачем було надано суду
рішення Апеляційного суду міста Києва
від 17.04.2013 у справі № 22-ц/796/3690/2013, яке
набрало законної сили 17.04.2013.

За таких обставин, суд дійшов висновку
про наявність у матеріалах справи
доказів на підтвердження права
власності позивача на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1, та на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_2.

Згідно частини 1 статті 17 Закону № 606-IV
примусове виконання рішень
здійснюється державною виконавчою
службою на підставі виконавчих
документів, визначених цим Законом.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 Закону №
606-IV передбачено, що відповідно до цього
Закону підлягають виконанню державною
виконавчою службою виконавчі листи, що
видаються судами, і накази
господарських судів, у тому числі на
підставі рішень третейського суду та
рішень Міжнародного комерційного
арбітражного суду при
Торгово-промисловій палаті і Морської
арбітражної комісії при
Торгово-промисловій палаті.

Статтею 57 Закону № 606-IV встановлено
право державного виконавця накладати
арешт на майно боржника.

Так, згідно частини 2 статті 57 Закону №
606-IV арешт на майно боржника може
накладатися державним виконавцем
шляхом:

винесення постанови про арешт коштів
та інших цінностей боржника, що
знаходяться на рахунках і вкладах чи на
зберіганні у банках або інших
фінансових установах;

винесення постанови про арешт коштів,
що перебувають у касі боржника або
надходять до неї;

винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження;

проведення опису майна боржника і
накладення на нього арешту.

Відповідно до частини 3 статті 57 Закону
№ 606-IV постановами, передбаченими
частиною другою цієї статті, може бути
накладений арешт у розмірі суми
стягнення з урахуванням виконавчого
збору, витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій та застосованих
державним виконавцем штрафів, на все
майно боржника або на окремі предмети.

Судом встановлено, що згідно постанови
відділу примусового виконання рішень
УДВС ГУЮ у м. Києві від 06.11.2013 ВП № 40486364
боржником за виконавчим провадженням
визначено ОСОБА_2, а стягувачем - ОСОБА_5.

При цьому, накладено арешт на майно
ОСОБА_1, яка не є стороною виконавчого
провадження № 40486364, а тому останньою не
можуть бути надані докази на
підтвердження виконання вимог
виконавчого листа № 753/3055/13, виданого
23.10.2013 Дарницьким районним судом м.
Києва.

Суд звертає увагу, що станом на момент
винесення постанови про арешт майна
боржника та оголошення заборони на
його відчуження від 06.11.2013 ВП № 40486364 1/2
частини квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини
квартири АДРЕСА_2 перебували у
власності позивача на підставі рішення
Апеляційного суду міста Києва від
17.04.2013 у справі № 22-ц/796/3690/2013, яке
набрало законної сили 17.04.2013.

Враховуючи, що позивачем надано докази
набуття права власності на 1/2 частини
квартири АДРЕСА_1 та 1/2 частини квартири
АДРЕСА_2, суд дійшов висновку про
обґрунтованість вимог позивача про
зняття арешту з частин вказаних
квартир.

Більше того, в матеріалах справи наявна
копія ухвали Дарницького районного
суду міста Києва від 04.09.2013 у справі №
753/3055/13, якою скасовано заходи
забезпечення позову, вжиті ухвалою
Дарницького районного суду міста Києва
від 26.04.2012 по справі № 2-3862/12 (№ 753/3055/13) -
знято арешт з 1/2 частини квартири
АДРЕСА_1 та з 1/2 частини квартири
АДРЕСА_2, які належать ОСОБА_1

Вказана ухвала набрала законної сили
23.10.2013, про що свідчить відповідна
відмітка суду.

Відтак, враховуючи все вищевикладене у
своїй сукупності, суд дійшов висновку,
що позовні вимоги ОСОБА_1 є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94 КАС
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 2, 69-71, 94, 158-163, 167, 181, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Позов ОСОБА_1 задовольнити повністю.

2. Зобов'язати управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві зняти
арешт з 1/2 частини квартири АДРЕСА_1 та з
1/2 частини квартири АДРЕСА_2, що
виділені ОСОБА_1 у власність на
підставі рішення Апеляційного суду
міста Києва від 17.04.2013 у справі №
22-ц/796/3690/2013, накладений постановою
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
м. Києві про арешт майна боржника та
оголошення заборони на його відчуження
ВП № 40486364 від 06.11.2013.

3. Зобов'язати відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України стягнути судові витрати в сумі
73,08 грн. (сімдесят три грн. 08 коп.) на
користь ОСОБА_1 із Державного бюджету
України шляхом їх безспірного списання
із рахунків управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у м. Києві за
рахунок бюджетних асигнувань.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, після закінчення
строку на апеляційне оскарження,
встановленого Кодексом
адміністративного судочинства
України, якщо постанова не оскаржена в
апеляційному порядку. У разі подання
апеляційної скарги судове рішення,
якщо його не скасовано, набирає
законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст.ст.
185-187 Кодексу адміністративного
судочинства України, шляхом подання
через суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Строк, встановлений для подання
суб'єктом владних повноважень -
відповідачем до суду звіту про
виконання постанови - три місяці з дня
набрання постановою законної сили.

Суддя
Н.В. Клочкова