Справа № К/9991/26812/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/26812/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_3 до Білокуракинського
районного центра зайнятості
Луганської області про скасування
рішення, касаційне провадження в якій
відкрито за касаційною скаргою
Білокуракинського районного центра
зайнятості Луганської області на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03 червня 2010 року, -

в с т а н о в и л а:

У вересні 2009 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з позовом до Білокуракинського
районного центра зайнятості
Луганської області про скасування
рішення № 2 від 04 вересня 2009 року про
стягнення простроченої заборгованості
зі сплати страхових внесків, у тому
числі, донарахованих сум страхових
внесків (недоїмки), пені та штрафу у
сумі 3922 грн.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 26 березня
2010 року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 червня 2010
року, позов задоволено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Білокуракинський районний
центр зайнятості Луганської області
звернувся з касаційною скаргою, в якій
просить рішення судів першої та
апеляційної інстанцій скасувати та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 04 квітня 2009 року
вироком Білокуракинського районного
суду ОСОБА_3 була притягнута до
кримінальної відповідальності у
скоєні злочину, передбаченого ч. 1 ст. 172
КК України за грубе порушення
законодавства про працю а саме,
використання праці найманих
робітників ОСОБА_4, та ОСОБА_5, без
укладання трудових угод.

З 03 по 04 серпня 2009 року працівниками
Білокуракинського районного центру
зайнятості проведена перевірка
приватного підприємця ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог законодавства щодо
правильності нарахування та
своєчасності сплати внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття за період з 06
листопада 2008 року по 31 червня 2009 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 59 від 04 серпня 2009 року, яким
встановлено одне головне порушення -
неправильно визначений загальний фонд
оплати праці та інших виплат, на які
нараховуються страхові внески на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття, яке спричинило виникненню
недоїмки та нарахуванню на прострочену
заборгованість пені, тому, що
використовувала у період з листопада
2008 року по березень 2009 року працю
найманих працівників ОСОБА_4, та ОСОБА_5,
без укладення трудових угод.

12 серпня 2009 року позивач подала до
Білокуракинського районного центру
зайнятості скаргу про скасування акту
перевірки та закриття
адміністративної справи, яка листом
Білокуракинського районного центру
зайнятості від 31 серпня 2009 року № 16/6-1573
була залишена без задоволення.

Директором Білокуракинського
районного центру зайнятості було
винесене рішення № 2 про стягнення
простроченої заборгованості зі сплати
страхових внесків, у тому числі,
донарахованих сум страхових внесків
(недоїмки), пені та штрафу у сумі 3922 грн.

Відповідно до п.п. 3, 4 статті 1 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» застраховані
особи - наймані працівники; особи, які
виконують роботи (надають послуги)
згідно з цивільно-правовими
договорами; страхувальники -
роботодавці, застраховані особи,
фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності та інші
особи (включаючи юридичних осіб), які
використовують працю фізичних осіб за
договорами цивільно-правового
характеру, які відповідно до цього
Закону сплачують страхові внески;

Згідно частини 1 статті 4 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» страхуванню на випадок
безробіття підлягають особи, які
працюють на умовах трудового договору
(контракту), цивільно-правового
договору, включаючи тих, які проходять
альтернативну (невійськову) службу, а
також тих, які працюють неповний
робочий день або неповний робочий
тиждень, та на інших підставах,
передбачених законодавством про працю,
військовослужбовці (крім
військовослужбовців строкової служби).

Відповідно частини 2 статті 4 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» особа набуває
статусу застрахованої особи з дня
укладання трудового договору
(контракту), цивільно-правового
договору, з цього дня починається
сплата страхових внесків. Сплата
страхових внесків припиняється з дня
розірвання трудового договору
(контракту) або закінчення строку дії
цивільно-правового договору.

Роботодавці набувають статусу
платника страхових внесків до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття: юридичні особи з
дня взяття їх на облік; фізичні особи -
підприємці, які використовують найману
працю, - з дня укладення трудового
договору (контракту) з найманим
працівником.

Інструкцією «Про порядок обчислення і
сплати внесків на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття та обліку їх
надходжень до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття» зазначено, що
наймані працівники - фізичні особи, які
працюють за трудовим договором
(контрактом) на підприємстві, в
установі та організації або у фізичної
особи.

Згідно п. п. 2.1. п. 2 Інструкції «Про
порядок обчислення і сплати внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття та обліку їх надходжень до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття»
платниками страхових внесків до Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття є: роботодавці,
застраховані особи, фізичні особи
підприємці та інші особи (включаючи
юридичних осіб), які використовують
працю фізичних осіб за договорами
цивільно-правового характеру.

Відповідно п. п. 3.1 п. 3 Інструкції «Про
порядок обчислення і сплати внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття та обліку їх надходжень до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття»
роботодавці набувають статусу
платника страхових внесків до Фонду:
юридичні особи та відокремлені
підрозділи юридичних осіб - з дня
взяття їх на облік; фізичні особи -
підприємці, які використовують найману
працю, - з дня укладання трудового
договору (контракту) з найманим
працівником.

Фізичні особи - підприємці, взяті на
облік на підставі відомостей з
реєстраційної картки, у разі
використання найманої праці
реєструють трудовий договір з найманим
працівником у центрі зайнятості за
місцем свого проживання у тижневий
строк з дня його укладання.

Підпунктом 5.1. п. 5 Інструкції «Про
порядок обчислення і сплати внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття та обліку їх надходжень до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття»
роботодавець починає сплачувати
страхові внески з дня набуття статусу
платника страхових внесків до Фонду.

Фізична особа набуває статусу
застрахованої особи з дня укладання
трудового договору з роботодавцем, з
цього дня починається сплата страхових
внесків. Сплата страхових внесків
припиняється з дня розірвання
трудового договору.

Частиною 1. ст. 639 Цивільного кодексу
України встановлено, що договір може
бути укладений у будь-якій формі, якщо
вимоги щодо форми договору не
встановлені законом.

Статтею 24 Кодексу законів про працю
України, передбачено, що трудовий
договір укладається, як правило, в
письмовій формі. Додержання письмової
форми є обов'язковим: 1) при
організованому наборі працівників; 2)
при укладенні трудового договору про
роботу в районах з особливими
природними географічними і
геологічними умовами та умовами
підвищеного ризику для здоров'я; 3) при
укладенні контракту; 4) у випадках, коли
працівник наполягає на укладенні
трудового договору у письмовій формі; 5)
при укладенні трудового договору з
неповнолітнім (стаття 187 цього Кодексу);
6) при укладенні трудового договору з
фізичною особою; 7) в інших випадках,
передбачених законодавством України.

Пунктом 1 Порядку реєстрації трудового
договору між працівником і фізичною
особою затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики України від 08.06.2001 N 260,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 27 червня 2001 року за N
554/5745 встановлено, що цей Порядок
поширюється на фізичних осіб -
суб'єктів підприємницької діяльності
без створення юридичної особи з правом
найму працівників та фізичних осіб, які
використовують найману працю,
пов'язану з наданням послуг (кухарі,
няньки, водії тощо).

Згідно з п. 2. вказаного Порядку
укладений у письмовій формі трудовий
договір між працівником і фізичною
особою фізична особа повинна подати на
реєстрацію до державної служби
зайнятості за місцем свого проживання
у тижневий строк з моменту фактичного
допущення працівника до роботи.

Відповідно п. 4 Порядку відповідальна
особа центру зайнятості в день подання
фізичною особою трудового договору
реєструє його у книзі реєстрації
трудових договорів за формою, що
додається. Трудовому договору
присвоюється номер, за яким він
зареєстрований у книзі, і ставиться
дата його реєстрації.

Згідно п. п. 5.3 п. 5 Інструкції «Про
порядок обчислення і сплати внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття та обліку їх надходжень до
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття»
нарахування страхових внесків
роботодавців, найманих працівників та
військовослужбовців здійснюється
щомісяця на підставі бухгалтерських та
інших документів, відповідно до яких
провадиться нарахування або які
підтверджують нарахування заробітної
плати (доходу), грошового забезпечення,
виходячи із розміру страхового внеску,
що діє на день нарахування виплат.

Згідно статті 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» фонд має право:
застосовувати фінансові санкції,
передбачені законом, у разі порушення
порядку сплати страхувальниками
страхових внесків; стягувати з
посадових осіб та страхувальників
передбачені законом штрафи та
застосовувати інші фінансові санкції
за недотримання цього Закону.

Пунктами 1, 2, 3 ч. 1 ст. 38 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» визначено, що у разі
несвоєчасної сплати страхових внесків
страхувальниками або неповної їх
сплати страхувальники сплачують суму
донарахованих контролюючим органом
страхових внесків (недоїмки), штраф та
пеню. Штраф накладається у розмірі
прихованої суми виплат, на які
відповідно до цього Закону
нараховуються страхові внески, а в разі
повторного порушення - у трикратному
розмірі зазначеної суми. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
облікової ставки Національного банку
України, що діяла на момент сплати,
нарахованої на повну суму недоїмки (без
урахування штрафів) за весь її строк.

Враховуючи вказане, колегія суддів
погоджується з висновком судів
попередніх інстанцій, що укладення
трудового договору у письмовій формі
при наймі працівників суб'єктом
підприємницької діяльності є
обов'язковою умовою для набуття
статусу страхувальника та
застрахованої особи, та є підставою для
нарахування та сплати страхових
внесків на випадок безробіття.

Відповідно до частини 1 статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що касаційну скаргу слід
залишити без задоволення, оскільки
судові рішення постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Білокуракинського
районного центра зайнятості
Луганської області залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 26
березня 2010 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03 червня 2010 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: