Справа № 581/596/13-а
Суддя: Подобайло З.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 р.Справа № 581/596/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Подобайло З.Г.

Суддів: Григорова А.М. , Макаренко Я.М.

за участю секретаря судового засідання
Гончаровій С.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Липоводолинського районного суду
Сумської області від 22.01.2014р. по
справі № 581/596/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Липоводолинському районі
Сумської області

про визнання неправомірним рішення та
зобов' язання вчинити дію,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом, в якому просив суд
визнати неправомірним рішення
Управління Пенсійного фонду в
Липоводолинському районі від 29.04.2013 про
відмову ОСОБА_1 в призначенні пенсії
державного службовця та зобов'язати
Управління пенсійного фонду України в
Липоводолинському районі Сумської
області призначити пенсію державного
службовця відповідно до ст. 37 ЗУ «Про
державну службу».

Постановою Липоводолинського
районного суду Сумської області від
22.01.2014р. відмовлено у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_1

ОСОБА_1 , посилаючись на порушення
судами норм матеріального і
процесуального права, просить
скасувати судові рішення суду першої ,
постановити нове рішення , яким
задовольнити позовні вимоги .

Управління Пенсійного фонду в
Липоводолинському районі заперечує
проти задоволення вимог апеляційної
скарги, просить суд апеляційної
інстанції відмовити у її задоволенні,
постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Сторони в судове засідання апеляційної
інстанції не з'явилися, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи
повідомлені належним чином, причини
неявки не повідомили.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України,
неприбуття в судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час та місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України, у
разі неявки у судове засідання всіх
осіб, які беруть участь у справі,
фіксування судового процесу за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши постанову суду першої
інстанції , матеріали справи у їх
сукупності, доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
у 24.04.2013 року ОСОБА_1 звернувся до
відповідача із заявою про призначення
пенсії державного службовця.

На зазначену заяву отримав відповідь
Управління Пенсійного фонду в
Липоводолинському районі від 29.04.2013р.
№ П-7 про відмову в призначенні пенсії у
зв'язку з відсутністю підстав для
зарахування до 20 річного стажу роботи
періоду з 02 січня 1986 року по 29 грудня 1989
року у Липоводолинському районному
агропромисловому об'єднанні .

Як вбачається з матеріалів справи , 31
грудня 1985 року ОСОБА_1 у відповідності
до постанови ЦК КПРС та Ради Міністрів
СРСР від 14 листопада 1985 року № 1114 «Про
подальше вдосконалення управління
агропромисловим комплексом» та у
зв'язку з ліквідацією управління
сільського господарства переведено в
апарат районного агропромислового
об'єднання (РАПО). З 02 січня 1986 року по 01
грудня 1989 року ОСОБА_1 по переведенню
призначений старшим диспетчером
Липоводолинського районного
агропромислового об'єднання
(далі-РАПО). З 01 по 29 грудня 1989 року
працював на посаді провідного
спеціаліста по розвитку селянських
господарств, підсобних господарств,
установ та організацій вказаного вище
РАПО. З 01 січня 1990 року по 05 лютого 1991
року працював на посаді провідного
спеціаліста по підсобним селянським
господарствам Липоводолинського РАПО.

Відповідно до архівної копії Положення
про Липоводолинське районне
агропромислове об'єднання, затверджене
рішенням виконкому Липоводолинської
районної ради народних депутатів від 17
грудня 1982 року № 368, зазначене
об'єднання створено рішенням
виконавчого комітету районної Ради
народних депутатів, яке затверджено
районною радою Народних депутатів, і
підпорядковується цьому органу (п.2,5
Положення); до його завдань віднесено
забезпечення високовиробничого
використання земель і підвищення їх
плодоріддя, впровадження ефективних
методів господарювання на землі,
здійснення заходів по подальшому
розвитку особистих підсобних
господарств громадян і підсобних
господарств, підприємств тощо (п.3).
Керівництво районним агропромисловим
об'єднанням здійснюється радою
об'єднання, який є його вищим органом
управління. Робочим апаратом ради
райагропромоб'єднання є апарат
управління сільського господарства
райвиконкому (п.7,12,13.

Рішенням виконавчого комітету
Липоводолинської районної ради
Народних депутатів від 23 грудня 1985 року
№ 289 «Про районне агропромислове
об'єднання» призначено голову
районного агропромислового об'єднання
та його першого заступника і
заступників.

Рішенням Липоводолинської ради
Народних депутатів від 19 жовтня 1991 року
створено управління сільського
господарства райвиконкому з 01 жовтня
1991 року у зв'язку з ліквідацією ВАПО
«Липоводолинське».

ОСОБА_1 отримує в управлінні ПФУ в
Липоводолинському районі Сумської
області пенсію за віком, яка призначена
йому у вересні 2010 року, при наявності 39
років 5 місяців 22 днів загального
трудового стажу станом на 31 травня 2009
року.

Станом на 15 вересня 2010 року стаж роботи
на державній службі ОСОБА_1 дорівнював
16 років 5 місяців 3 дні.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог , суд першої інстанції виходив з
того , що до стажу державної служби
зараховуються періоди роботи в
агропромислових об'єднаннях,
агрокомбінатах, агрофірмах, виробничих
об'єднаннях та інших формуваннях, які
були реорганізовані у районні
управління сільського господарства і
продовольства та суд зазначає , що в
ході розгляду даного спору не здобуто
доказів і позивачем не доведено суду
тієї обставини, що Липоводолинське
РАПО реорганізовано в управління
сільського господарства
Липоводолинської районної ради чи її
виконавчого органу. Зокрема, в
матеріалах справи відсутні докази
приймання-передачі майна від вказаного
об'єднання до новоствореного
управління сільського господарства із
складанням передавальних актів і
подальшим зарахуванням (переведенням)
працівників РАПО (повністю чи частково)
до штату управління сільського
господарства Липоводолинської ради
народних депутатів чи її виконавчого
органу, а віднесення посад
спеціалістів РАПО (ВАПО), де працював
позивач, до категорії посад державних
службовців не є єдиною підставою для
зарахування періодів такої роботи до
стажу державної служби, оскільки по
засобам реорганізації РАПО (ВАПО) в
управління сільського господарства
відбувалася передача завдань та
функцій цього об'єднання під сферу
діяльності держави, що свідчить про
визнання за такої умови на державному
рівні часу роботи у РАПО в якості
державної служби.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції ,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 37 Закону України «Про
державну службу» на одержання пенсії
державних службовців мають право
чоловіки, які досягли віку 62 роки, та
жінки, які досягли пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", за наявності
страхового стажу, необхідного для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбаченого
абзацом першим частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", у тому числі стажу
державної служби не менш як 10 років, та
які на час досягнення зазначеного віку
працювали на посадах державних
службовців, а також особи, які мають не
менш як 20 років стажу роботи на посадах,
віднесених до категорій посад
державних службовців, незалежно від
місця роботи на час досягнення
зазначеного віку. Пенсія державним
службовцям призначається в розмірі 80
відсотків суми їх заробітної плати, з
якої було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, а особам, які на час
звернення за призначенням пенсії не є
державними службовцями, - у розмірі 80
відсотків заробітної плати працюючого
державного службовця відповідної
посади та рангу за останнім місцем
роботи на державній службі, з якої було
сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Постановою ЦК Компартії України і Ради
Міністрів УРСР від 27 березня 1962 року
"Про перебудову управління сільським
господарством Української РСР" були
створені територіальні виробничі
колгоспно-радгоспні
(радгоспно-колгоспні) управління по
керівництву сільськогосподарським
виробництвом, які підпорядковувались
обласним управлінням і Міністерству
виробництва і заготівель
сільськогосподарських продуктів

Згідно з постановою ЦК Компартії
України і Ради Міністрів УРСР від 03
квітня 1965 N 334 "Про заходи по поліпшенню
керівництва сільським господарством
республіки", обласні управління
виробництва і заготівель
сільськогосподарських продуктів
реорганізовані в обласні управління
сільського господарства, а в районах - у
районні виробничі управління
сільського господарства.

Постановою ЦК Компартії України і Ради
Міністрів УРСР від 30 січня 1970 року
районні виробничі управління
сільського господарства перетворені в
управління сільського господарства
райвиконкому.

Відповідно до постанови ЦК Компартії
України і Ради Міністрів УРСР від 10
грудня 1985 N429 "Про подальше
удосконалення управління
агропромисловим комплексом
Української РСР" були створені обласні
агропромислові комітети і районні
агропромислові об'єднання під
керівництвом обласних і районних Рад
народних депутатів, як самостійні
суб'єкти господарювання.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 16
жовтня 1989 року N 253 "Про вдосконалення
управління в агропромисловому
комплексі республіки" передбачено
заходи щодо дальшого поширення нових
організаційних форм промислової
інтеграції та кооперування, створення
на добровільній основі
агропромислових об'єднань,
агрокомбінатів, агрофірм, виробничих
об'єднань та інших формувань.

Для оперативного виконання функцій
управління цими формуваннями на
районному рівні обиралась рада і
утворювався апарат - робочий орган
ради. В областях замість
агропромислових комітетів обиралась
рада агропромислових формувань і
утворювався робочий орган ради.

Положенням про Державний
агропромисловий комітет Української
РСР від 17 травня 1986 року (яке діяло до 19
травня 1992 року) передбачалося, що
Державний Агропромисловий комітет є
центральним союзно-республіканським
органом державного управління
агропромисловим комплексом УРСР, що
здійснює керівництво сільським
господарством, галузями харчової та
переробної промисловості. До структури
Держагропрому УРСР входили
агропромислові комітети областей та
районні агропромислові об'єднання,
створені на базі ліквідованих
управлінь сільського господарства.

Постановою Ради Міністрів УРСР від 16
жовтня 1989 року № 253 "Про вдосконалення
управління агропромисловим комплексом
Української РСР" передбачені заходи
щодо подальшого поширення нових
організаційних форм по створенню
агропромислових об'єднань,
агрокомбінатів, агрофірм тощо. Згідно з
Законом України "Про перелік
міністерств та інші центральні органи
державного управління Української РСР"
від 13 травня 1991 року та постанови
Кабміну УРСР "Про порядок реалізації
Закону України "Про перелік
міністерств та інші центральні органи
державного управління Української РСР"
від 24 травня 1991 року № 12 було створене
Міністерство сільського господарства
і продовольства із одночасним
створенням відповідних обласних та
районних управлінь.

Порядком обчислення стажу державної
служби, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 03
травня 1994 року № 283, визначений перелік
державних органів колишніх УРСР та
інших республік, а також колишнього
СРСР, період роботи в яких на посадах
керівних працівників і спеціалістів
зараховується до стажу державної
служби. До таких органів, зокрема,
віднесені місцеві органи державного
управління міністерств і відомств
УРСР.

Враховуючи наведені норми , до стажу
державної служби зараховуються
періоди роботи в агропромислових
об'єднаннях, агрокомбінатах,
агрофірмах, виробничих об'єднаннях та
інших формуваннях, які були
реорганізовані у районні управління
сільського господарства і
продовольства.

До матеріалів справи не надано
будь-яких доказів того, що
Липоводолинське РАПО реорганізовано в
управління сільського господарства
Липоводолинської районної ради чи її
виконавчого органу.

Крім того, віднесення посад
спеціалістів РАПО (ВАПО) на яких
працював позивач до категорії посад
державних службовців не є єдиною
підставою для зарахування періодів
такої роботи до стажу державної служби,
оскільки по засобам реорганізації РАПО
(ВАПО) в управління сільського
господарства відбувалася передача
завдань та функцій цього об'єднання під
сферу діяльності держави, що свідчить
про визнання за такої умови на
державному рівні часу роботи у РАПО в
якості державної служби.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про те, що позивач не
має права на призначення пенсії
державного службовця відповідно до ст.
37 ЗУ «Про державну службу», оскільки
стаж його роботи у період з 02.01.1986р. по
29.12.1989р. не може бути врахований до
стажу державної служби.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що вимоги позивача є
неправомірні, необґрунтовані і не
підлягають задоволенню.

Доводи апелянта з посиланням на те, що
історичні довідки з архівних установ,
зокрема, з архіву нинічинного
управління агропромислового розвитку
Липоводолинської РДА та архівного
відділу Липоводолинської РДА
підтверджують стаж його державної
служби на посадах спеціалістів в РАПО,
до уваги судом не приймаються, оскільки
матеріали справи не підтверджують факт
реорганізації РАПО в управління
сільського господарства райвиконкому
з 01 жовтня 1991 року, а навпаки з
документів, отриманих в Державного
архіву Сумської області, доведено факт
остаточної ліквідації вказаного
об'єднання із вищевказаної дати без
будь-яких форм правонаступництва.

Доводи апелянта про те, що апарат РАПО
відноситься до органів місцевого
самоврядування і про те, що ліквідація
цього об'єднання проведена не тим
органом, що його створював не
спростовують висновків суду, а
зворотне підтверджується матеріалами
справи. Так, згідно з Положенням про
Липоводолинське агропромислове
об'єднання робочим апаратом ради
райагропромоб'єднання є апарат
управління сільського господарства
райвиконкома, структура та штатна
чисельність якого затверджується
виконкомом районної ради народних
депутатів (п.2,3,12,13). Тобто передбачалось
залучення та включення працівників
апарату управління
сільгоспгосподарства райвиконкому до
роботи і структури апарату ради, а
також у склад самого РАПО зі
збереженням самостійного юридичного
статусу вказаного управління без
делегування будь-яких функцій апаратом
зазначеного управління до вказаного
об'єднання. РАПО як створювалось
рішенням районної ради народних
депутатів, так і ліквідовано рішенням
цієї ради з 01 жовтня 1991 року, що
узгоджується з нормами п.2,36 Положення і
свідчить про правомірність проведеної
ліквідації. Крім цього, апарат
агропромислового об'єднання за нормами
вищенаведеного законодавства не
відносився до структури органів
місцевого самоврядування.

Доводи апеляційної скарги не впливають
на правомірність висновків суду першої
інстанції. Підстави для скасування
постанови суду першої інстанції
відповідно до ст. 202 КАС України
відсутні.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку про те, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалене з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для залишення апеляційної
скарги без задоволення, а постанови
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Липоводолинського районного
суду Сумської області від 22.01.2014р. по
справі № 581/596/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Подобайло
З.Г.Судді(підпис) (підпис) Григоров А.М.
Макаренко Я.М. Повний текст ухвали
виготовлений 24.03.2014 р.