Справа № 805/583/14
Суддя: Чумак С.Ю.
Дата ухвалення: 2014-04-03 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Старосуд І.М.
Суддя-доповідач - Чумак С.Ю.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 квітня 2014 року
справа №805/583/14
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Чумака С.Ю.,

суддів: Ляшенко Д.В. та Ястребової Л.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Красноармійської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області на постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 27
лютого 2014 року у справі №805/583/14 за
позовом ОСОБА_2 до Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
скасування вимоги про сплату недоїмки
від 9 грудня 2013 року №Ф-29263-17 в розмірі 7
066,67 грн., третя особа - Управління
Пенсійного фонду України в м.
Красноармійську та Красноармійському
районі Донецької області,

В С Т А Н О В
И Л А:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
якому просила визнати протиправною та
скасувати вимогу відповідача про
сплату боргу (недоїмки) від 9 грудня 2013
року №Ф-29263-17 в розмірі 7 066,67 грн.

В обґрунтування позову зазначила, що
вона є пенсіонером за віком та
знаходиться на обліку відповідача як
платник єдиного внеску. Позивач є
приватним підприємцем та знаходиться
на спрощеній системі оподаткування.
Зазначила, що 09.12.2013 року відповідачем
було прийнято вимогу про сплату
недоїмки № Ф-29263-17, відповідно до якої
у неї наявна недоїмка зі сплати єдиного
внеску у розмірі 7 066,67 грн.

Крім того, зазначив, що 06.08.2011 р. набрав
чинності Закон України «Про внесення
змін до Податкового кодексу України та
деякі інші законодавчі акти України
щодо вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України» № 3609-VI,
яким внесені доповнення до ст. 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Вважає, що
внесення зазначених змін звільняє
позивача, як фізичну особу - підприємця
та пенсіонера за віком, від сплати за
себе єдиного внеску. Такі особи можуть
бути платниками єдиного внеску
виключно за умови їх добровільної
участі у системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування.
Вважає, що оскаржувана вимога винесена
у спосіб, що суперечить чинному
законодавству України, у зв'язку з чим
просила її скасувати.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року позовні вимоги задоволені.
Визнано протиправною та скасовано
вимогу відповідача №Ф-29263-17 від 9
грудня 2013 року на суму 7 066,67 грн.

Не погодившись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить постанову суду
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
позивачу відмовити у повному обсязі. В
обґрунтування апеляційної скарги
посилається на те, що позивач тільки
після досягнення пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», набуде право приймати
участь в системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
добровільній основі. На даний час
позивач зобов'язаний сплачувати єдиний
внесок на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування відповідно до п.
3 ч. 1 ст. 7 та ч. 11 ст. 8 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши юридичну
оцінку обставин справи та повноту їх
встановлення, дослідивши правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, обговоривши доводи апеляційної
скарги, вважає останні
необґрунтованими, а постанову суду
такою, що підлягає залишенню без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції вірно
встановлено та підтверджується
матеріалами справи, що позивач є
фізичною особою-підприємцем (а.с. 13),
перебуває на спрощеній системі
оподаткування, що відповідачем не
заперечується.

Позивач народилась 2 липня 1958 року, є
пенсіонером за віком, що
підтверджується пенсійним
посвідченням позивача НОМЕР_1 (а.с.16).
Позивач отримує пенсію за віком на
пільгових умовах ( ст. 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення», робота за
списком №2) та знаходиться на обліку у
відповідача як платник єдиного внеску.

Відповідачем 09.12.2013 року прийнято
вимогу №Ф-29263-17 про сплату боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску в
розмірі 7 066,67 грн.

Правовідносини, що склалися між
сторонами, врегульовані нормами Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 року
№ 2464-VI, Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» № 1058-ІV від 09.07.2003 року
(далі Закон № 1058), Законом України «Про
пенсійне забезпечення» №1788-ХІІ від
05.11.1991 р. (далі Закон № 1788) та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно пункту 4 частини 1 статті 4 Закону
№ 2464 платниками єдиного внеску є,
зокрема, фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності.

Відповідно до ч. 4 ст. 4 Закону № 2464-VI в
редакції, яка діє з 6 серпня 2011 року,
фізичні особи-підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, та члени сімей цих осіб,
які беруть участь у провадженні ними
підприємницької діяльності,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідач, заперечуючи проти права
позивача на добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
вважає, що такого права останній набуде
лише по досягненню пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону № 1056, за
якою особи мають право на призначення
пенсії за віком після досягнення віку 60
років.

Колегія суддів вважає такі доводи
апелянта необгрунтованими з огляду на
наступне.

З 1 січня 2004 року набрав чинності Закон
№ 1058-ІV. Відповідно до п. 16 розділу XV
"Прикінцеві положення" цього Закону до
приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України "Про пенсійне
забезпечення" (1788-12) застосовуються в
частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Згідно статті 1 Закону № 1788 громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом. За цим
Законом призначаються: а) трудові
пенсії: за віком; по інвалідності; в
разі втрати годувальника; за вислугу
років.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону № 1058 за
рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Відповідно до Розділу ІІ Закону № 1788 до
пенсій за віком віднесені пенсії за
віком на пільгових умовах, призначені
за Списками № 1 та № 2 ( статті 13 та 14),
тобто пенсія, яку отримує позивач є
пенсією за віком, що надає позивачу
право на добровільну участь у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
вимог частини 4 статті 4 Закону № 2464.

Як правильно зазначив суд першої
інстанції, вказана норма законодавства
не містить жодних виключень, а тому
повинна розповсюджуватись і на
пенсіонерів, яким призначено пенсію за
віком на пільгових умовах зі зниженням
пенсійного віку.

Доводи апелянта, що фізичні
особи-підприємці набувають вказаного
вище права лише при досягненні віку,
передбаченого статтею 26 Закону № 1058 є
безпідставними, оскільки частина 4
статті 4 Закону № 2464 такого
застереження не містить.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги про
скасування вимоги відповідача від
09.12.2013 року № Ф-29263-17 про сплату
недоїмки підлягає задоволенню.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що постанова суду першої
інстанції прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим підстав для її
скасування не вбачається.

На підставі викладеного, керуючись ст.
195, 197, 198, 200, 205, 206, 211, 212, 254 КАС України,

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Красноармійської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області без
задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 27 лютого 2014
року у справі №805/583/14 залишити без
змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками перегляду набирає законної
сили через п'ять днів після направлення
її копії особам, які беруть участь у
справі, та може бути оскаржена шляхом
подачі касаційної скарги протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий суддя:

С.Ю.Чумак Судді

Д.В.Ляшенко

Л.В.Ястребова