Справа № 813/898/14
Суддя: Сидор Наталія Теодозіївна
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2014 року
№ 813/898/14
Львівський окружний адміністративний
суд в складі:
головуючого судді Сидор Н.Т.,
за участі секретаря судового засідання
представника позивача Бориса А.С.,
представника відповідача Сновидович
третьої особи ОСОБА_3,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом Львівського
міського центру зайнятості до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Айрон ХКВС» про
Львівський міський цент зайнятості
(далі - позивач, Львівський МЦЗ)
звернувся до Львівського окружного
адміністративного суду з позовом до
товариства з обмеженою
відповідальністю «Айрон ХКВС» (далі -
відповідач, ТзОВ «Айрон ХКВС») про
стягнення коштів в розмірі 3 967,75 грн.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
внаслідок неналежного виконання
обов'язків відповідача як роботодавця,
що проявилося у внесенні ним
недостовірних даних у трудову книжку
ОСОБА_3 при його звільненні, а саме в
частині формулювання підстави
звільнення («за згодою сторін» замість
«за власним бажанням»), останньому було
здійснено надлишкову виплату допомоги
по безробіттю в розмірі 3 967,75 грн., яка
підлягає стягненню з відповідача на
підставі п. 3 ст. 35 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю з підстав, викладених у
позовній заяві. Просив позов
задовольнити в повному обсязі.
Представник відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечила з
підстав викладених у письмовому
відзиві на позовну заяву. Пояснила, що
працівником ТзОВ «Айрон ХКВС» ОСОБА_4
було допущено помилку у наказі про
звільнення ОСОБА_3, а саме в частині
формулювання підстави звільнення,
замість «за згодою сторін» помилково
зазначено «за власним бажанням». Однак,
такий наказ був скасований
відповідачем того ж дня і прийнятий
новий із формулюванням підстави
звільнення «за згодою сторін», і саме
дані останнього наказу були внесені у
трудову книжку ОСОБА_3, відповідно до
яких такому була здійснена виплата
допомоги по безробіттю. Крім того,
зазначила, що працівник відповідача
ОСОБА_4 понесла відповідальність за
порушення трудової дисципліни. За
наведених нею обставин, вважає, що
підстав для стягнення заборгованості
немає. Просила в задоволенні позовних
На підставі ст.53 КАС України судом було
залучено до участі у справі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору на
стороні відповідача ОСОБА_3.
Третя особа ОСОБА_3 був допитаний в
судовому засіданні в якості свідка та
показав, що після ознайомлення з
наказом про його звільнення, про що
поставив свій підпис, ним було
виявлено, що підстава його звільнення в
наказі зазначена «за власним бажання»
замість «за згодою сторін». Цього ж дня
був виданий новий наказ про його
звільнення із зазначенням підстави
звільнення «за згодою сторін», на
підставі якого був здійснений запис в
трудовій книжці. Вважає, що підстав для
стягнення коштів немає, тому просив в
задоволенні позову відмовити.
Суд, заслухав пояснення представників
сторін та третьої особи, який надав
свої покази в якості свідка, дослідив
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясував всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.
До Львівського міського центру
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні звернувся ОСОБА_3,
котрий був звільнений 16.07.2013 року з ТзОВ
«Айрон ХКВС» відповідно до п.1 ст. 36 КЗпП
України (за згодою сторін) згідно
трудової книжки НОМЕР_1, яку ОСОБА_3
подав до Львівського МЦЗ під час
реєстрації 17.07.2013 року, відповідно до п.
3 «Порядку реєстрації безробітних та
обліку осіб, які шукають роботу»,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.03.2013 року № 198.
Відповідно до наказів Львівського
міського центру зайнятості № НТ130723 від
23.07.2013 року та №НТ130724 від 24.07.2013 року,
ОСОБА_3 з 17.07.2013 року було надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю з 24.07.2013 року (а.с. 7).
Львівський МЦЗ звернувся із запитом до
Пустомитівського районного центу
зайнятості для проведення перевірки
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення ОСОБА_3, для можливості
надання одноразової допомоги з
безробіття для започаткування
підприємницької діяльності.
У відповідь на запит Львівського МЦЗ №
6666/08 від 29.10.2013 року, Пустомитівським
районним центром зайнятості проведено
розслідування обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення ОСОБА_3
Розслідуванням встановлено, що ОСОБА_3
звільнений з роботи 16.07.2013 року за
власним бажанням згідно ст. 38 КЗпП
України (наказ № 13/07/13-1 від 16.07.2013 року).
Відповідно до п. 3 ст. 23 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» допомога по безробіттю
особам, які звільнились з останнього
місця роботи за власним бажання без
поважних причин призначається
відповідно до ч.1 та ч.2 цієї статті, і її
виплата починається з 91-го
В той час, як у випадку звільнення
працівника за згодою сторін, що мало
місце в даному випадку, виплата
допомоги по безробіттю була призначена
ОСОБА_3 з 8-го дня відповідно до приписів
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
На основі матеріалів розслідування, у
зв'язку з недостовірними даними щодо
статті звільнення ОСОБА_3, на
переконання Львівського МЦЗ, таким
прийнято рішення про відшкодування
ТзОВ «Айрон ХКВС» суми надлишково
виплаченого забезпечення ОСОБА_3 за
період з 24.07.2013 року по 21.10.2013 року у сумі
3 967, 75 грн., у зв'язку неналежним
виконанням обов'язків роботодавця. Про
що, 20.12.2013 року на адресу ТзОВ «Айрон
ХКВС» була скерована претензія про
відшкодування коштів у сумі 3 967, 75 грн.
Така претензія була залишена
відповідачем без задоволення, що стало
підставою звернення позивача до суду з
З матеріалів справи судом встановлено,
що 15.07.2013 року третя особа - ОСОБА_3
звернувся до керівництва ТзОВ «Айрон
ХКВС» із заявою про звільнення його із
займаної посади згідно ст. 36 КЗпП
України за згодою сторін.
16.07.2013 року на зборах учасників ТзОВ
«Айрон ХКВС» прийнято одноголосне
рішення звільнити ОСОБА_3 з посади
директора ТзОВ «Айрон ХКВС» за згодою
сторін, згідно поданої заяви, що
підтверджується протоколом зборів
засновників № 12 від 16.07.2013 року (а.с.24).

На підставі заяви ОСОБА_3 від 15.07.2013 року
та протоколу зборів засновників № 12
від 16.07.2013 року було виготовлено та
підписано наказ № 13/07/13-1 від 16.07.2013 року
про звільнення ОСОБА_3 із займаної
посади керівника ТзОВ «Айрон ХКВС».

Однак, як встановлено в судовому
засіданні, працівником ТзОВ «Айрон
ХКВС» ОСОБА_4 в наказі про звільнення
ОСОБА_3 було допущено помилку у
формулюванні підстави звільнення, а
саме помилково зазначено «за власним
бажанням» замість «за згодою сторін».
Наказом відповідача того ж дня було
скасовано зазначений вище наказ та
прийнято новий наказ № 13/07/13-1 від 16.07.2013
року, відповідно до якого ОСОБА_3
звільнений з роботи за згодою сторін, а
саме на підставі ст. 36 п.1 КЗпП України.
Згідно зазначеного наказу був внесений
запис до трудової книжки працівника
ОСОБА_3 про його звільнення за згодою
сторін.

Вказане підтвердив в судовому
засіданні третя особа ОСОБА_3, який був
допитаний судом в якості свідка.

Поряд з цим, слід зазначити, що
працівник ТзОВ «Айрон ХКВС» ОСОБА_4
була притягнена до дисциплінарної
відповідальності за порушення
трудової дисципліни у вигляді догани
згідно наказу № 03/01/14-1 від 03.01.2014 року
(а.с.46).

У відповідь на претензію Львівського
МЦЗ від 20.12.2013 року № 13/8033, відповідач
надав пояснення, що до акту
розслідування страхового випадку та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення № 250 від 22.11.2013 року
помилково було додано скасований наказ
про звільнення та не надано діючого
наказу. Вказане представник
відповідача підтвердила в судовому
засіданні.

Твердження представника позивача про
той факт, що відповідачем могла бути
надана звітність в орган Пенсійного
фонду з відомостями про формулювання
підстави звільнення ОСОБА_3 «за власним
бажанням», а не «за згодою сторін» є
голослівними та не підтвердженими
жодними доказами в розумінні ст. 70 КАС
України.

За таких обставин, суд дійшов висновку,
що відповідачем надано достатньо
аргументів та доводів, які свідчать про
те, що запис у трудовій книжці ОСОБА_3
відповідає діючому наказу про
звільнення № 13/07/13-1 від 16.07.2013, згідно
якого працівник звільнений відповідно
до ст. 36 КЗпП України, а саме за згодою
сторін.

Зважаючи на всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги позивача не підлягають
до задоволення.

У відповідності до вимог ст. 94 КАС
України, судові витрати зі сторін
стягненню не підлягають.

Керуючись ст. ст. 4, 7-11, 14, 69-72, 86, 87, 94, 158-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о
с т а н о в и в:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Судові витрати стягненню зі сторін не
підлягають.

Постанова може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга подається до адміністративного
суду апеляційної інстанції через суд
першої інстанції, який ухвалив
оскаржуване судове рішення. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання повного тексту
постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.

Суддя
Сидор Н.Т.

Повний текст постанови складено та
підписано 02.04.2014 року.