Справа № 826/616/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03 березня 2014 року 14 год. 14
хв. № 826/616/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судового
засідання Чупринко Н.І., без участі
представника позивача, за участю
представника відповідача, розглянув у
відкритому судовому засіданні
адміністративну справу за позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Оберон-Трейд" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 03 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 21 січня 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Оберон-Трейд" (далі -
позивач) до Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів (далі - відповідач)
про визнання протиправним та
скасування рішення відповідача про
коригування митної вартості товарів
від 13 листопада 2013 року № 100250000/2013/600932/2
(далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову представник
позивача зазначив, що відповідачем
порушено процедуру прийняття
оскаржуваного рішення, зокрема в
частині необґрунтованого застосування
резервного методу визначення митної
вартості товарів.

Ухвалою суду від 30 січня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні.

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримав позов
та просив задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 24 лютого 2014 року. Пояснив, що
оскаржуване рішення прийнято
обґрунтовано та із дотриманням
передбаченої законодавством
процедури.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2013 року позивачем при
оформленні ввезення товарів на митну
територію України задекларовано у
відповідача митну вартість шин
пневматичних гумових нових для
вантажних автомобілів, всесезонних з
універсальним протектором,
торгівельна марка Aosen, виробництва Qinqdao
Doublestar Tyre, країна походження: КНР (далі -
товар), згідно з декларацією, прийнятою
відповідачем 13 листопада 2013 року.
Заявлена митна вартість товару склала
375023,57 грн.

13 листопада 2013 року відповідачем
прийнято оскаржуване рішення, яким
митну вартість товару збільшено до
69997,30 доларів США.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, відповідно до ч. 1 ст. 54, ч. 3 ст. 53, п. 1
ч. 4 ст. 54 Митного кодексу України (далі -
МК України), контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

У разі якщо документи, зазначені у ч. 2
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів
зобов'язані протягом 10 календарних
днів надати (за наявності) відповідні
додаткові документи.

Митний орган під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів зобов'язаний
здійснювати контроль заявленої
декларантом або уповноваженою ним
особи митної вартості товарів шляхом
перевірки числового значення
заявленої митної вартості, наявності в
поданих зазначеними особами
документах усіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари.

Як вбачається з наявних у матеріалах
справи доказів, при опрацюванні
документів, наданих для митного
оформлення по митній декларації №
100250000/2013/600932/2 документів, відповідачем
виявлено, що вони не містять усіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товару.

Згідно з п. 3.3 договору про
транспортно-експедиторське
обслуговування від 29 січня 2013 року №
29/01/13-1, укладеного між позивачем, як
замовником, та ТОВ "Інтернешнл Карго
Сервіс Эйч. Ди.", як виконавцем, ставки
фрахту та вартість послуг по
транспортно-експедиторському
обслуговуванню оформлюються сторонами
у додатках до договору, що є його
невід'ємною частиною. Також, відповідно
до п. 3.1 вказаного договору, замовник
відшкодовує виконавцю витрати, які
виникають при перевезенні вантажів
замовника, а також сплачує винагороду
експедитору у відповідності до наданих
рахунків.

Між тим, вказані рахунки позивачем для
митного оформлення не надавались.

Крім того, з наявних у матеріалах
справи доказів вбачається, що надані
позивачем для митного оформлення
документи також містять певні
розбіжності у своєму змісті, зокрема,
довідка про транспортні витрати від 07
листопада 2013 року № 3101/08-09 містить
відомості про банківські реквізити
виконавця ТОВ "Інтернешнл Карго Сервіс
Эйч. Ди.", відмінні від банківських
реквізитів, зазначених у вказаному
договорі.

У зв'язку з викладеними обставинами,
відповідачем запропоновано позивачу
надати додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості товару.

Підставою для витребування у позивача
додаткових документів для
підтвердження митної вартості товару
була встановлена відповідачем
наявність у Єдиній автоматизованій
системі Державної митної служби
України інформації про іншу митну
вартість аналогічних товарів.

У ході судового розгляду справи
представник відповідача пояснив, що
після здійснення співставлення митної
вартості подібних за якісними
характеристиками товарів, митне
оформлення яких уже здійснено, та
аналізу наданих позивачем документів,
у відповідача виникли сумніви стосовно
заявленої митної вартості товару,
оскільки виявлено, що рівень заявленої
митної вартості значно менший від
рівня цін на подібні товари, митне
оформлення яких уже здійснено.

При вирішенні даної справи суд
враховує позицію Верховного Суду
України, зазначену ним у постанові від
15 жовтня 2013 року по справі № 21-270а13, про
те, що наявність у ЄАС інформації про
іншу митну вартість ідентичних або
аналогічних товарів може бути
підставою для витребування у
декларанта додаткових документів для
підтвердження митної вартості.

Отже, за переконанням суду,
відповідачем правомірно запропоновано
позивачу надати додаткові документи
для підтвердження заявленої митної
вартості товару.

Однак, такі вимоги позивачем не
виконано, що вбачається з наявної у
матеріалах справи копії повідомлення
ФОП ОСОБА_2, митного брокера, яка
здійснювала митне оформлення товару, у
якому повідомляється про неможливість
надання додаткових документів.

Згідно зі ст. 266 МК України, на
декларанта покладений обов'язок надати
митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
процедур.

Відповідно до ч. 1 ст. 55 МК України,
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України з
поміщенням у митний режим імпорту,
приймається органом доходів і зборів у
письмовій формі під час здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості цих товарів як до, так і
після їх випуску, якщо органом доходів
і зборів у випадках, передбачених ч. 6
ст. 54 цього Кодексу, виявлено, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів.

Враховуючи викладені положення та
обставини, а також встановлений судом
факт відмови позивача у наданні
витребуваних відповідачем додаткових
документів, які б підтвердили заявлену
митну вартість товару, суд прийшов до
висновку про правомірність прийняття
відповідачем оскаржуваного рішення.

Згідно зі ст. 57, ч. 2 ст. 58, ч.ч. 1, 2 ст. 64 МК
України, визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Кожний наступний метод застосовується,
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Метод визначення митної вартості
товарів за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

У разі якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у ст.ст. 58-63 цього Кодексу,
митна вартість оцінюваних товарів
визначається з використанням способів,
які не суперечать законам України і є
сумісними з відповідними принципами і
положеннями Генеральної угоди з
тарифів і торгівлі (GAТТ).

Митна вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) органами доходів і зборів
митних вартостях.

Стосовно позиції позивача про
неправомірність застосування
відповідачем резервного методу
визначення митної вартості товару суд
зазначає, що у графі 33 оскаржуваного
рішення обґрунтовано неможливість
застосування попередніх методів
визначення митної вартості товару.

Зокрема, зазначено, що попередні методи
не застосовані: метод 1 - відповідно до
ч. 2 ст. 58 МК України; методи 2, 3 - у
зв'язку з відсутністю цінової
інформації на ідентичні та подібні
товари; методи 4, 5 - через відсутність
основи для віднімання (додавання)
вартості. Резервний метод застосований
у зв'язку з наявною у відповідача
інформацією щодо митної вартості
раніше імпортованих товарів.

Оскільки позивачем у встановленому
порядку не підтверджено заявлену ним
митну вартість товару, як того вимагає
законодавство, а саме не надано у
повному обсязі додаткових документів,
які б підтвердили заявлену митну
вартість товару, та враховуючи наявну у
відповідача цінову інформацію, вірним
є рішення відповідача про необхідність
застосування резервного методу
визначення митної вартості товару.

Отже, визначення відповідачем митної
вартості товару здійснювалось
відповідно до ст. 57 МК України шляхом
послідовного використання методів
визначення митної вартості.

Таким чином, дії відповідача щодо
коригування митної вартості товару є
законними та такими, що відповідають
вимогам законодавства, а тому відсутні
підстави для скасування оскаржуваного
рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Оберон-Трейд" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасування рішення відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Оберон-Трейд".

Копії постанови у повному обсязі
направити (вручити) сторонам (їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 11
березня 2014 року