Справа № 2а-5792/10/1370
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 р.
Справа № 16347/12/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

з участю представників позивача:
Сміщука С.Л. та Вереса В.М.

відповідача:
Турчин І.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Вільної професійної спілки
інженерно-технічних працівників ДАП
«Львівські авіалінії» на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2011
року у справі за позовом Вільної
професійної спілки
інженерно-технічних працівників ДАП
«Львівські авіалінії» до Прокуратури
Львівської області, Міністерства
інфраструктури України про скасування
наказу, визнання незаконною та
протиправною бездіяльності
Прокуратури Львівської області та
Міністерства інфраструктури України
та зобов`язання до вчинення дій,-

В С Т А Н О В
И Л А:

30.12.2010 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про скасування наказу,
визнання незаконною та протиправною
бездіяльності Прокуратури Львівської
області та Міністерства
інфраструктури України та зобов`язання
до вчинення дій.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вони
неодноразово зверталися до
відповідача з приводу грубих порушень
нелегітимною адміністрацією ДАП
«Львівські авіалінії» законодавства
про працю, безпідставних звільнень їх
виборних членів, незаконного
підписання нелегітимними керівниками
підприємства кадрових наказів щодо
доган, скорочень та звільнень їх
виборних членів, незаконних
довіреностей. Зазначають, що
відповідач постійно виносив постанови
про відмову в порушенні кримінальних
справ в результаті чого нелегітимними
керівниками ДАП «Львівські авіалінії»
були звільнені всі їх виборні члени.
Вказують, що їх не одноразові звернення
до відповідача було передано для
розгляду по суті, але по суті вони не
були розглянуті.

Уточнені вимоги позивач обґрунтовує
тим, що за сприяння і бездіяльності
службових (посадових) осіб Прокуратури
та Міністерства створено ліквідаційну
комісію щодо ліквідації державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії». Вважає, що відбулося
рейдерське захоплення Підприємства,
оскільки таким керували не
уповноважені особи: ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які за підтримки
посадових осіб відповідачів вчиняли
від імені Підприємства певні дії:
користувались печаткою, продавали за
безцінь літаки, довели до масштабних
збитків Підприємство, звільнили весь
льотний склад, протидіяли Вільній
профспілці у виконанні статутних
завдань, сприяли рейдерам у звільненні
з роботи членів виконавчих органів та
членів Вільної профспілки, з чого
вбачається особиста зацікавленість
посадових осіб Прокуратури та
Міністерства. За таких обставин
вважають, що накази про призначення на
посаду керівників державного
авіаційного підприємства «Львівські
авіалінії» ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6,
ОСОБА_7, ОСОБА_8 на яких відсутні підписи
уповноважених осіб Міністерства та які
призначені на неіснуюче підприємство,
оскільки в ЄДР такого підприємства не
має, підлягають до скасування. Оскільки
вищевказані особи само призначали себе
керівниками Підприємства та
протиправно вчиняли юридичні дії від
імені власника, що призвело до продажу
державного майна стороннім особам, а
відтак Міністерство зобов'язано всі
накази, рішення, розпорядження та
довіреності вищезгаданих осіб визнати
нечинними, та привести все до
попереднього стану.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2011
року адміністративний позов в частині
позовних вимог щодо зобов`язання
Прокуратури Львівської області
провести розслідування та слідчі дії
щодо рейдерсього захоплення
Державного авіапідприємства
«Львівські авіалінії» та притягнути до
кримінальної відповідальності за
незаконне заволодіння та управління
державним майном та коштами Державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії» відповідно до ст.ст. 190, 191, 219,
220, 364-336, 368-2 КК України закрито.
Роз`яснено позивачу, що дана позовна
вимога належить до юрисдикції
кримінального судочинства. В частині
позовних вимог щодо визнання факту
рейдерського захоплення Державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії» посадовими особами,
призначеними керівниками
Мінтрансзв'язку (Мінінфраструктури) на
керівні посади «державного
авіаційного підприємства «Львівські
авіалінії», відповідно до погоджених
Наказів та контрактів на призначення -
закрито. Роз`яснено позивачу, що дана
позовна вимога належить до юрисдикції
цивільного судочинства. В решті позову
відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.
Постановити окрему ухвалу, так як судом
першої інстанції допущено порушення
норм матеріального та процесуального
права, які призвели до судової тяганини
та порушення прямого конституційного
права позивача на судовий захист в
Україні.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що проігноровано факти, що
підприємство системно доведено до
фінансової неспроможності саме з
моменту самопризначення вказаних осіб
та сприяння відповідачів в штучному
доведенні підприємства до збиткової
діяльності та ліквідації. Також
вказують на те, що суд першої інстанції
посилався у оскаржуваному рішенні лише
на усні заперечення, припущення та
догадки котрі документально не
підкріплені.

У ході апеляційного розгляду
представники апелянта Сміщук С.Л. та
Верес В.М. надали пояснення та просять
задовольнити апеляційну скаргу.

Представник відповідача Турчин І.Я. у
ході апеляційного розгляду надав
пояснення та просить відхилити
апеляційну скаргу.

Інші особи які беруть участь у справі, в
судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно з ч.4 ст.
196 КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити з наступних
підстав.

Закриваючи в частині позовних вимог, а
в частині відмовляючи в позові, суд
першої інстанції виходив з того, що
захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості при розслідуванні
кримінальної справи оскаржити до суду
окремі процесуальні акти, дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури.
Однак таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
КПК України, оскільки діяльність
посадових осіб, як і діяльність суду,
має свої особливості та не належить до
сфери управлінської і не може бути
предметом оскарження в порядку
адміністративного судочинства, окрім
випадків, коли оскарження таких не
передбачене в
кримінально-процесуальному порядку.

Враховуючи вищенаведене, вимоги норм
Кримінально-процесуального кодексу
України та ст. 157 КАС України, суд
вважає, що адміністративна справа в
частині вимог про зобов'язання
Прокуратури щодо проведення
розслідування та слідчі дії підлягає
до закриття.

Позов в частині вимоги про
встановлення факту рейдерського
захоплення Державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії» посадовими особами не
підлягає розгляду в судах
адміністративної юрисдикції та
підлягає до закриття. Відповідачі
як суб'єкти владних повноважень надали
суду достатні та беззаперечні докази в
обґрунтування обставин, на яких
ґрунтуються їх заперечення, а з
врахуванням того, що вимоги позивача не
підтверджені матеріалами справи, не
доведені у судовому засіданні, а відтак
в решті позову слід відмовbти.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що Державне
авіапідприємство «Львівські
авіалінії» є юридичною особою. Дане
найменування юридична особа отримала в
результаті державної реєстрації змін
до установчих документів від 19.04.2006р.,
як це зазначено в інформаційному листі
Управління державної реєстрації
Львівської міської ради від 12.07.2011р.

Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 06.07.2006р. №388 до сфери
управління Мінтрансзв'язку передано
ряд підприємств серед яких і Державне
авіапідприємство «Львівські
авіалінії».

Міністерство транспорту та зв'язку
України, правонаступником якого є
Міністерство інфраструктури України
як уповноважений орган управління від
імені держави відповідно до Закону
України «Про управління об'єктами
державної власності» та статуту
Підприємства здійснювало призначення
та звільнення керівників державного
підприємства.

Наказом Мінтрансзв'язку від 19.12.2007р. №364
о/с призначено генеральним директором
Підприємства ОСОБА_4, який цю посаду
займав по листопад 2008 року. Наказом
Мінтрансзв'язку від 12.11.2008р. №1370
призначено виконувача обов'язків
генерального директора Підприємства
ОСОБА_5 Наказом Мінтрансзв'язку від
14.07.2010р. призначено генеральним
директором Підприємства ОСОБА_6 який по
даний час, як це пояснив представник
Міністерства, є керівником
Підприємства.

Вказані особи призначались на
Підприємство на підставі контрактів,
які з ними були укладені відповідно до
конкурсного відбору, що проводиться
уповноваженим органом управління в
порядку проведення конкурсу,
визначеного постановою Кабінету
Міністрів України від 03.09.2008р. №777 «Про
проведення конкурсного відбору
керівників суб'єктів господарювання».

В матеріалах справи міститься лист
заступника Мінтрансзв'язку - голови
Державної авіаційної адміністрації
від 01.10.2010р. №1.18-8556, згідно якого
Державна авіаційна адміністрація
повідомляє генерального директора
Підприємства Білоусова В.В., що
призначення Підгородецького С.І. на
посаду першого заступника
генерального директора Підприємства
погоджувалося з Міністерством
транспорту та зв'язку України у 2007 та 2009
роках.

Щодо призначення Міністерством
керівниками Підприємства ОСОБА_7,
ОСОБА_8, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6 на
неіснуюче «Державне авіаційне
підприємство «Львівські авіалінії»
відповідно до пояснення представника
Міністерства, що проаналізувавши
накази про призначення цих осіб на
посади керівників було виявлено
наявність технічної помилки при їх
підготовці та в наказах про звільнення
керівників: в назві підприємства
замість Державне авіапідприємство
«Львівські авіалінії» було вказано
Державне авіаційне підприємство
«Львівські авіалінії».

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, оскільки накази
по особовому складу мають разовий
розпорядчий характер та не впливають
на настання юридичних фактів, щодо
керівників яких вже звільнено з
Підприємства, такі накази про
призначення та звільнення залишились
без змін. До наказу діючого керівника
ОСОБА_6 від 14.07.2010р. №275 Міністерством
внесено зміни наказом від 13.07.2011р. №86 де
«Державне авіаційне підприємств»
змінено на «державне
авіапідприємство».

Як вбачається з Акта виїзної перевірки
ДАП «Львівські авіалінії» за
зверненням громадянина Сміщука С.Л. до
Генеральної прокуратури України від
04.07.2011р., яка проводилась на підставі
наказу Державіаслужби від 30.06.2011р. №49, з
аналізу установчих документів
Підприємства, листування, актів
Міністерства комісія вважає, що назва
авіаційне підприємство та Державне
авіапідприємство «Львівські
авіалінії» є тотожними і стосуються
однієї і тієї ж юридичної особи, а назва
підприємства вказується як повна назва
або скорочена.

Щодо скасування наказу
Мінінфраструктури від 03.11.2011р. №496 «Про
припинення шляхом ліквідації
Державного авіапідприємства
«Львівські авіалінії» колегія суддів
зазначає наступне.

З метою залучення інвестиційних
надходжень в основні фонди ДАП
«Львівські авіалінії» від продажу
державного майна, що не
використовувалося у його діяльності,
28.09.2007р. Наказом №876 «Про відчуження
шляхом продажу основних фондів ДАП
«Львівські авіалінії», наказом №934 від
15.10.2007р. Мінтрансзв'язку «Про
відчуження шляхом продажу двигунів ДАП
«Львівські авіалінії» в кількості 24
год. та наказом №1426 від 25.11.2008р. «Про
відчуження шляхом продажу 5 од.
двигунів» Міністром Мінтрансзв'язку
наказано дозволити відчуження шляхом
продажу основних фондів та двигунів
Підприємства згідно з додатком до цих
наказів, а керівнику ДАП «Львівські
авіалінії» забезпечити продаж
вказаного у додатку державного майна,
що підтверджується долученими до
матеріалів справи письмовими доказами.

Відповідно до цих наказів, такі були
прийняті щодо майна, яке не
використовується у діяльності
Підприємства, за погодженням Державної
авіаційної адміністрації, Фонду
державного майна України та в порядку
Закону України «Про управління
об'єктами державної власності».

Відповідно до пояснень представника
Міністерства, у зв'язку зі скрутним
фінансово-економічним становищем на
Підприємстві Міністерством як
уповноваженим органом управління
прийнято рішення щодо ліквідації ДАП
«Львівські авіалінії», що знайшло своє
відображення в Наказі №496 від 03.11.2011р.
«Про припинення шляхом ліквідації
державного авіапідприємства
«Львівські авіалінії».

Дані обставини підтверджуються
вищезгаданим Актом комісії від 04.07.2011р.,
яка зазначила, що чистий збиток
Підприємства в 2010 році становить 11619,0
тис.грн., що в 7,9 раз більше за
відповідний період минулого року. В
першому кварталі 2011 року чистий збиток
вдвічі перевищує чистий дохід. Наявна
кредиторська заборгованість в сумі 39,4
млн.грн., дебіторська заборгованість в
сумі 14,8 млн.грн., наявна заборгованість
по Пенсійному фонду України в сумі 4 104
638,00грн. У зв'язку з тим, що закінчився
календарний строк служби повітряних
суден та відсутня фінансова
спроможність на Підприємстві для їх
продовження, отримання сертифіката
експлуатанта відповідно до правил
сертифікації експлуатантів є
неможливим.

Як вбачається з оскаржуваного наказу
про ліквідацію Підприємства, такий був
прийнятий відповідно до вимог
Цивільного кодексу України,
Господарського кодексу України, Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб
підприємців», Закону України «Про
управління об'єктами державної
власності» та з метою підвищення
ефективності використання державного
майна та упорядкування переліку
підприємств, що належать до сфери
управління Міністерства
інфраструктури України. Окрім того в
наказі зазначено, що слід утворити
ліквідаційну комісію Підприємства, та
визначено її функції при проведенні
ліквідації Підприємства.

Статтею 22 Закону України «Про
професійні спілки та гарантії їх
діяльності» визначено, що при
ліквідації підприємства
повідомляється первинна профспілкова
організація про майбутнє вивільнення
працівників не пізніше як за три
місяці.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.11.2011р. Голова ліквідаційної комісії
ДАП «Львівські авіалінії» листом
повідомляв голову профспілкового
комітету ДАП «Львівські авіалінії» про
те, що 03.11.2011р. Міністерством прийнято
рішення про припинення шляхом
ліквідації Підприємства, та що цим
наказом зобов'язано голові
ліквідаційної комісії забезпечити
звільнення працівників Підприємства, а
відтак звертається з проханням сприяти
ліквідаційній комісії в досягненні
спільної мети проведення повного
розрахунку із звільненими
працівниками.

Відповідно до пояснень представника
Міністерства, на адресу Міністерства
надійшов лист від громадянина Вереса
В.М., в якому він висловлював претензію,
що не повідомлено про проведення
ліквідації Вільну профспілку, а відтак
з метою усунення конфліктної ситуації
Міністерством направлено лист від
23.11.2011р. на адресу Вільної профспілки, в
якому повідомлено про проведення
ліквідації Підприємства, тим самим в
повній мірі виконано вимогу закону.

В матеріалах справи міститься лист від
23.11.2011р., який надсилався голові Вільної
профспілки щодо прийняття наказу про
ліквідацію Підприємства.

Щодо бездіяльності відповідачів по не
реагуванні на звернення Вільної
профспілки про протиправність дій
керівників Підприємства, які сприяли
рейдерському захопленні Підприємства
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пояснень представника
Міністерства, на адресу Міністерства
протягом останніх років надходили
численні листи, звернення, скарги від
громадян Вереса В.М. та Сміщука С.Л. щодо
ситуації, яка склалась на ДАП
«Львівські авіалінії». Відповідно до
Закону України «Про звернення
громадян» на кожен лист Міністерством
в межах компетенції авторам звернень
надавалась відповідь, а відтак вважає,
жодної бездіяльності або не реагування
зі сторони Міністерства на звернення
щодо діяльності на державному
підприємству позивачем не наведено.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції, що позивачем
дана вимога не обгрунтована, оскільки
не наведено конкретного випадку та не
надано письмових доказів, що за
результатами звернення до
Міністерства відповіді на таке
звернення позивачу не надано.

В обгрунтування бездіяльності по не
реагуванні на звернення Вільної
профспілки до Прокуратури, Вільна
профспілка подала звернення 02.09.2010р. за
№09-01, на яку Прокуратура надала
відповідь 01.10.2010р. за №08/1-5-08. з якої
вбачається, що органи прокуратури не
мають право втручатися у господарську
діяльність підприємств, установ,
організацій в тому числі з питань
ліквідації; на заяви Вільної
профспілки з приводу перевищення
повноважень керівниками ДАП
«Львівські авіалінії» проводились
перевірки, та були прийняті рішення про
відмову у порушенні кримінальних справ
на підставі п.2 ст.6 КПК України, а відтак
бездіяльність Прокуратури в цій
частині вимог є не обгрунтованою.

Щодо уточнених вимог позивача про
вчинення протиправних юридичні дії
керівниками Підприємства ОСОБА_4,
ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8, які, як
зазначає позивач, само призначали себе
керівниками Підприємства, що призвело
до продажу державного майна стороннім
особам, та зобов'язання Міністерства з
цих підстав всі накази, рішення,
розпорядження та довіреності
вищезгаданих осіб визнати нікчемними,
та привести все до попереднього стану
колегія суддів зазначає наступне.

Відповідно до пояснень представника
Міністерства, оскільки ОСОБА_4, ОСОБА_6,
ОСОБА_5, ОСОБА_7, ОСОБА_8 були легітимними
керівниками Підприємства, що
підтверджується письмовими доказами, а
відтак в межах повноважень останніми
приймались (видавались) відповідні
рішення, накази, розпорядження та
довіреності, які були розпорядчими
документами по Підприємству, в тому
числі по особовому складу.

Колегія суддів зазначає, що питання
правомірності прийняття окремого
рішення вищезгаданих керівників
Підприємства в період їх діяльності,
може бути предметом розгляду за
позовом зацікавленої особи, права якої
порушено, в площині конкретної справи в
порядку адміністративного, цивільного
чи господарського судочинства.

Щодо вимоги позивача про необхідність
Міністерства поновити на посад
звільнених членів профспілки, як
правильно зазначив суд першої
інстанції, з чим погодилась колегія
суддів, погоджується з позицією
Міністерства, що останнє немає жодного
відношення до призначення та
звільнення працівників ДАП «Львівські
авіалінії», а дані питання лежать в
площині відносин керівника
підприємства та конкретно взятого
працівника. Жодного працівника ДАП
«Львівські авіалінії» Міністерство не
призначало та не звільняло із займаної
посади, тому зазначена вимога не
стосується Міністерства та є
безпідставна.

Окрім того суд зазначає, що органи
прокуратури та Міністерство
інфраструктури України не є стороною у
будь-яких відносинах з профспілками, а
тому такі не можуть перешкоджати
законній діяльності останньої.

Оскільки судом в судовому засіданні не
встановлено протиправних дій
Міністерства та Прокуратури, а відтак
вимога що публічного вибачення перед
членами та керівництвом Вільної
профспілки до задоволення не підлягає.

Щодо позовних вимог в частині
зобов'язання Прокуратури Львівської
області провести розслідування та
слідчі дії щодо рейдерсього захоплення
державного авіапідприємства
«Львівські авіалінії» та притягнути до
кримінальної відповідальності за
незаконне заволодіння та управління
державним майном та коштами державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії» відповідно до ст.ст. 190, 191, 219,
220, 364-336, 368-2 КК України, суд вважає за
доцільне зазначити наступне.

Відповідно до ч.1 ст.2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно п.2 ч.3 ст.17 КАС України,
компетенція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові справи
що належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства.

Відповідно ст.1 КПК України
призначенням
Кримінально-процесуального кодексу
України є визначення порядку
провадження у кримінальних справах, а
ст.2 КПК України встановлює, що
завданнями кримінального судочинства
є охорона прав та законних інтересів
фізичних і юридичних осіб, які беруть в
ньому участь, а також швидке і повне
розкриття злочинів, викриття винних та
забезпечення правильного застосування
Закону з тим, щоб кожний, хто вчинив
злочин, був притягнутий до
відповідальності і жоден невинний не
був покараний.

Cтаттею 97 КПК України передбачено, що
прокурор, слідчий, орган дізнання або
суддя зобов'язаний протягом трьох днів
з моменту прийняття заяви
(повідомлення) прийняти одне з таких
рішень порушити кримінальну справу;
відмовити в порушенні кримінальної
справи; направити заяву або
повідомлення за належністю.

Позивач ставить питання про проведення
розслідування та слідчі дії, тобто
діяльність, що регламентована нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України, що в свою чергу виключає
можливість розгляду даної вимоги в
порядку адміністративного
судочинства.

В рішенні Конституційного Суду України
№6-рп/2001 від 23.05.2001р. зазначено, що
кримінальне судочинство - це
врегульований нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу - підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості при розслідуванні
кримінальної справи оскаржити до суду
окремі процесуальні акти, дії чи
бездіяльність органів дізнання,
попереднього слідства і прокуратури.
Однак таке оскарження може
здійснюватись у порядку, встановленому
КПК України, оскільки діяльність
посадових осіб, як і діяльність суду,
має свої особливості та не належить до
сфери управлінської і не може бути
предметом оскарження в порядку
адміністративного судочинства, окрім
випадків, коли оскарження таких не
передбачене в
кримінально-процесуальному порядку.

Відповідно до вимог п.1 ч.1 ст.157 КАС
України суд закриває провадження у
справі, якщо справу не належить
розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Враховуючи вищенаведене, вимоги норм
Кримінально-процесуального кодексу
України та ст. 157 КАС України, суд
вважає, що адміністративна справа в
частині вимог про зобов'язання
Прокуратури щодо проведення
розслідування та слідчі дії підлягає
до закриття.

Щодо позовних вимог в частині визнання
факту рейдерського захоплення
Державного авіапідприємства
«Львівські авіалінії» посадовими
особами, призначеними керівниками
Мінтрансзвэязку (Мінінфраструктури) на
керівні посади «державного
авіаційного підприємства «Львівські
авіалінії», відповідно до погоджених
Наказів та контрактів на призначення,
суд вважає за доцільне зазначити
наступне.

Згідно п.1 ч.1 ст. 3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Статтею 162 КАС України визначені
повноваження адміністративного суду,
згідно якою розгляд справ про
встановлення факту, у тому числі факту
рейдерського захоплення Державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії» посадовими особами,
Кодексом адміністративного
судочинства України до юрисдикції
адміністративного суду не віднесено.
Порядок встановлення фактів, що мають
юридичне значення, передбачено
Розділом IV Главою 6 Цивільного
процесуального кодексу України.

При таких обставинах суд вважає, що
позов в частині вимоги про
встановлення факту рейдерського
захоплення Державного
авіапідприємства «Львівські
авіалінії» посадовими особами не
підлягає розгляду в судах
адміністративної юрисдикції та
підлягає до закриття. За таких
обставин справи, колегія суддів
приходить до переконання, що суд першої
інстанції прийшов до правильного
висновку, оскільки вирішуючи даний
публічно-правовий спір, правильно
встановив фактичні обставини справи та
надав їм у оскаржуваному судовому
рішенні належну правову оцінку.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи і
ухвалив судове рішення з додержанням
норм матеріального і процесуального
права.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги не являються
суттєвими і не складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.1, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Вільної професійної
спілки інженерно-технічних
працівників ДАП «Львівські авіалінії»
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2011
року у справі №2а-5792/10/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний