Справа № 260/12122/13-а
Суддя: Чебанов О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Бескровна О.Л.
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
справа №260/12122/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Чебанова О.О., Нікуліна О.А.,
Яковенко М.М., розглянувши в порядку
письмового провадження апеляційну
скаргу Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Донецька на постанову Ленінського
районного суду м. Донецька від 06 лютого
2014 р. у справі № 260/12122/13-а за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Донецька про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату довічного
грошового утримання,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Донецька про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання здійснити
перерахунок та виплату довічного
грошового утримання.

Постановою Ленінського районного суду
м. Донецька від 06 лютого 2014 р. у справі №
260/12122/13-а позовні вимоги задоволено.

Визнано бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Донецька щодо відмови ОСОБА_2
у перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
незаконною.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Донецька здійснити ОСОБА_2 з 03.06.2013 року
перерахунок та виплату щомісячного
грошового утримання судді у відставці
в розмірі 90% від суддівської винагороди
судді, який працює на відповідній
посаді, на підставі довідки
Територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Донецькій області № 08-23/110 від 09.01.2013
року та довідки Територіального
управління Державної судової
адміністрації України в Донецькій
області № 08-23/1606 від 05.12.2013 року без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання, з урахуванням виплачених
сум.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати,
постановити нове рішення, яким
відмовити у задоволені позовних вимог,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Сторони в судове засідання не
з'явились, про дату, час та місце
апеляційного розгляду були
повідомлені належним чином.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, вивчивши матеріали
справи, вважає за необхідне апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідно до наказу
Центрально-Міського районного суду м.
Макіївки Донецької області № 100-К від
31.12.2010 року на підставі Постанови
Верховної Ради України від 02.12.2010 року
№ 2762-VI «Про звільнення суддів» ОСОБА_2
було звільнено у відставку з 31.12.2010 року
з посади голови Центрально-Міського
районного суду м. Макіївки Донецької
області.

Виплата щомісячного грошового
утримання призначена позивачу у
розмірі 90% від заробітної плати
працюючого судді, яка була встановлена
ст. 138 Закону України «Про судоустрій та
статус суддів» (редакція від 01.01.2011
року).

Відповідно до довідки № 08-23/110 від 09.01.2013
року про заробітну плату для
обчислення щомісячного грошового
утримання судді у відставці, заробітна
плату судді, працюючого на відповідній
посаді позивача у січні-листопаді 2013
року складала 20646,00 грн.

Відповідно до довідки № 08-23/1606 від
05.12.2013 року про заробітну для
обчислення щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці,
заробітна плата судді, працюючого на
посаді, що займав позивач у грудні 2013
року складала 21924,00 грн.

07.07.2013 року ОСОБА_2 звернувся до
відповідача із заявою про перерахунок
довічного грошового утримання за 2013
рік, але листом № 11/М-07-01-01 від 22.07.2013
року йому було відмовлено.

19.12.2013 позивач знову звертався до
відповідача із заявою про перерахунок
довічного грошового утримання судді у
відставці, але листом № 203(111)/М-07-01-01 від
08.01.2014 року йому було відмовлено.

З 1 січня 2011 року діє частина 3 статті 138
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» № 2453-VI від 7 липня 2010
року (далі - Закон № 2453), за якою
щомісячне довічне грошове утримання
виплачується судді у розмірі 80
відсотків грошового утримання судді з
якого було сплачено єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а до 1 січня 2011
року - страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більш
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання.

З 01.01.2012 року змінилася система оплати
праці суддів, це є зміною системи
оплати праці не тільки через
збільшення сум виплат, а й через види і
кількість складових виплат, що
становлять заробітну плату судді
(суддівську винагороду), як це
передбачено ст. 129 «Про судоустрій і
статус суддів» в ред. від 28.07.2013 року.

Відповідно до частини 5 статті 138 Закону
№ 2453 виплата щомісячного довічного
грошового утримання, призначеного
відповідно до цієї статті, на період
роботи на посадах, які дають право на
його призначення або право на
призначення пенсії в порядку та на
умовах, передбачених законами України
"Про прокуратуру", "Про наукову і
науково-технічну діяльність", "Про
статус народного депутата України",
"Про державну службу", припиняється. На
цей період призначається і
виплачується пенсія відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Максимальний розмір
щомісячного довічного грошового
утримання суддів у відставці (з
урахуванням надбавок, підвищень,
додаткової пенсії, цільової грошової
допомоги, пенсії за особливі заслуги
перед Україною, індексації та інших
доплат до пенсії, встановлених
законодавством, крім доплати до
надбавок окремим категоріям осіб, які
мають особливі заслуги перед
Батьківщиною) не може перевищувати
десяти прожиткових мінімумів,
установлених для осіб, які втратили
працездатність. Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України.

Як свідчить пункт 17 розділу ІІ
Прикінцеві та перехідні положення
Закону України "Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи" № 3668-VI
від 8 липня 2011 року, який набув чинності
з 1 жовтня 2011 року (далі - Закон № 3668),
Закон України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" змінено
шляхом викладення пункту 13 розділу XV
Прикінцеві положення в такій редакції:
" 13. У разі якщо особа має право на
отримання пенсії, щомісячного
довічного грошового утримання
відповідно до законів України "Про
Кабінет Міністрів України", "Про
державну службу", "Про Національний
банк України", "Про дипломатичну
службу", "Про службу в органах місцевого
самоврядування", "Про прокуратуру", "Про
статус народного депутата України",
"Про судоустрій і статус суддів", "Про
судову експертизу", "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", "Про державну підтримку
засобів масової інформації та
соціальний захист журналістів",
Митного кодексу України, Положення про
помічника-консультанта народного
депутата України та цього Закону,
призначається одна пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання за її
вибором. При цьому різниця між розміром
пенсії, на який має право особа
відповідно до зазначених законодавчих
актів, та розміром пенсії із солідарної
системи відповідно до цього Закону
фінансується за рахунок коштів
Державного бюджету України". Абзацом 1
пункту 2 розділу ІІ Прикінцеві та
перехідні положення Закону № 3668
передбачено, що обмеження пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) максимальним розміром,
встановленим цим Законом, не
поширюється на пенсіонерів, яким
пенсія (щомісячне довічне грошове
утримання) призначена до набрання
чинності цим Законом.

Як вказано Конституційним Судом
України в рішенні від 20 березня 2002 року
N 5-рп/2002, статті 127, 128 Конституції
України безпосередньо не пов'язані з
наданням, скасуванням, збереженням чи
зупиненням пільг, компенсацій і
гарантій, що гарантування
незалежності суддів і заборона у
будь-який спосіб впливу на суддів,
передбачені статтею 126, мають
забезпечуватися при виконанні ними
своїх функцій, тобто, як встановлює
стаття 129, "при здійсненні
правосуддя". В рішенні Конституційного
Суду України від 11 жовтня 2005 року №
8-рп/2005 для окремих категорій осіб
передбачено особливий порядок
пенсійного забезпечення з урахуванням
їх правового статусу, професійних
обов'язків, підвищених вимог до
дисципліни, обмежень та інших
особливостей, пов'язаних з ризиком для
життя та здоров'я, що й зумовило
встановлення додаткових гарантій
соціального забезпечення таких осіб.
Обмеження цих гарантій не відповідає
статтям 3, 22, 48 Конституції України.
Згідно зі статтею 22 Конституції
України закріплені нею права і свободи
не є вичерпними, гарантуються і не
можуть бути скасовані.

Стаття 130 Конституції України
закріплює обов'язок держави
забезпечувати фінансування та належні
умови для функціонування судів і
діяльності суддів через визначення у
Державному бюджеті України окремо
видатків на утримання судів.
Відповідно до статті 6.1 Європейської
хартії про статус суддів рівень
оплати професійного виконання
суддею своїх повноважень
встановлюється таким чином, щоб ніщо не
могло вплинути на його незалежність і
неупередженість.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 3 червня 2013 року
встановлено, що частина 3 статті 138
Закону № 2453 не узгоджується з
конституційним положенням про
недопустимість звуження змісту чи
обсягу гарантій незалежності суддів, а
тому суперечить статті 126 Основного
Закону України. Крім того, зазначеним
рішення Конституційного Суду України
вказано порядок його виконання, а саме:
підлягають застосуванню частини 1, 2
статті 138 Закону № 2453 у редакції Закону
№ 3668 як такі, що не суперечать
Конституції України; частина 3 статті
138 Закону № 2453 у редакції Закону № 3668,
яка суперечить Конституції України‚
не підлягає застосуванню як така, що
втратила чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню частина 3 статті 138 Закону
№ 2453 в редакції до змін, внесених
Законом № 3668, а саме: "Щомісячне довічне
грошове утримання виплачується судді у
розмірі 80 відсотків грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. За кожний повний
рік роботи на посаді судді понад 20
років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 відсотків заробітної плати судді,
без обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Перше, друге, трете речення
частини 5 статті 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, що суперечать
Конституції України, не підлягають
застосуванню як такі, що втратили
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Проте підлягають застосуванню
перше речення частини 5 статті 138 Закону
№ 2453 в редакції до змін, внесених
Законом № 3668, а саме: „Пенсія або
щомісячне довічне грошове утримання
судді виплачується незалежно від
заробітку (прибутку), одержуваного
суддею після виходу у відставку"‚ та
четверте речення частини 5 статті 138
Закону № 2453 зі змінами, внесеними
Законом № 3668, а саме: „Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України. Дія статті 2 Закону № 3668 не
поширюється на Закон № 2453. Дія абзацу
другого пункту 2 розділу II „Прикінцеві
та перехідні положення" Закону № 3668 не
поширюється на правовідносини щодо
виплати суддям пенсії (щомісячного
довічного грошового утримання).

Тобто, як вбачається з рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 3 червня 2013 року позивач має право
на перерахунок щомісячного довічного
грошового утримання з 03 червня 2013 року,
відповідно до ч.3 ст.138 Закону України
"Про судоустрій і статус суддів" у
розмірі 90 відсотків заробітної плати
працюючого на відповідній посаді судді
на підставі довідки ТУ ДСА в
Луганській області від 18.11.2013 року № 130,
що обумовлює залишення без задоволення
апеляційної скарги відповідача та
залишення без змін постанови суду
першої інстанції.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що дії відповідача по
відмові у перерахунку довічного
грошового утримання судді суперечать
вимогам Закону України «Про судоустрій
і статус суддів».

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції спір по суті вирішений вірно,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому підстави для
задоволення апеляційної скарги та
зміни або скасування постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Донецька на постанову
Ленінського районного суду м. Донецька
від 06 лютого 2014 р. у справі № 260/12122/13-а -
залишити без задоволення.

Постанову Ленінського районного суду
м. Донецька від 06 лютого 2014 р. у справі №
260/12122/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
рішення законної сили.

Головуючий
О.О. Чебанов

Судді
О.А. Нікулін

М.М. Яковенко