Справа № 810/5345/13-а
Суддя: Горбань Н.І.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/5345/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Горбань Н.І.
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Горбань Н.І.,

суддів:
Земляної Г.В., Межевича
М.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14.10.2013 року
у справі за його позовом до
Богуславського РВ ГУ МВС України у
Київській області, третя особа:
управління Пенсійного фонду України у
Богуславському районі Київської
області про зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И Л А :

ОСОБА_2 звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Богуславського РВ ГУ МВС України у
Київській області, третя особа:
управління Пенсійного фонду України у
Богуславському районі Київської
області про зобов'язання відповідача
видати йому довідку про грошове
забезпечення встановленої форми із
зазначенням робочого часу у робочі дні
29 та 30 квітня 1986 року по 6 годин кожного
дня та по 3 години надурочної праці
кожного дня, у святкові дні 1 та 2 травня
1986 року по 12 годин роботи кожного дня, з
урахуванням кратності та зазначенням
розміру заробітної плати.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 14.10.2013 року
в позові відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
незаконну, на його думку, постанову
суду першої інстанції та постановити
нову, якою задовольнити позов. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
оскаржуваного рішення, що є підставою
для його скасування.

Колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, відповідно до ст.197 КАС
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачеві надано довідку «Про грошове
забезпечення, одержане за службу в зоні
відчуження в 1986-1990 роках» від 15.07.2013 №
3510. Згідно даної довідки, за період
роботи 29 та 30 квітня 1986 року, оплата
праці позивача становила 51,70 руб., а за
період роботи 1 та 2 травня 1986 року (зона
небезпеки 2), оплата праці позивача
становила 50,00 руб. Вказаний розрахунок
проведено з урахуванням чотирикратної
денної тарифної ставки та з
урахуванням середньої заробітної
плати, що відповідає вимогам
вищевказаних нормативних актів.

Щодо посилань позивача на
неправомірність неврахуванням
відповідачем при обчисленні його
заробітної плати за час роботи на
Чорнобильській АЕС під час ліквідації
наслідків аварії в 1986 році оплати за
роботу у святкові дні та надурочні
роботи, суд зазначає таке.

Згідно постановою Ради
Міністрів СРСР і ВЦРПС від 05 червня 1986
року N 665-195 (постанова Ради Міністрів
УРСР і Укрпрофради від 10 червня 1986 року
N 207-7) дозволено підприємствам залучати
працівників на роботи, пов'язані з
ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС у
зоні відчуження і запобіганням
забрудненню навколишнього середовища,
у вихідні і святкові дні з оплатою у
подвійному розмірі.

Додаткова оплата праці в
нічні та надурочні години, вихідні і
святкові дні, преміювання до 60
відсотків тарифної ставки (окладу) в
місяць відповідно до пунктів 4, 5
постанови Ради Міністрів УРСР і
Укрпрофради від 10 червня 1986 р. № 207-7
здійснювалась працівникам і
службовцям системи МВС, умови праці
яких регламентується Кодексом законів
про працю України.

Окрім того, Постанова Ради
Міністрів УРСР та Укрпрофради від
10.06.1986 року №207-7, не встановлює умови
нарахування грошового забезпечення
позивача, як співробітника органів
внутрішніх справ, а лише доводить до
відома керівників міністерств і
відомств (пунукт 1 абзац 4 Постанови) про
їх право проводити оплату праці за
розмірами, встановленими
розпорядженням Ради Міністрів СРСР від
17.05.1986 року №964.

Суд звертає увагу, що
додаткова оплата за роботу по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
здійснювалася лише робітникам і
службовцям системи МВС, умови праці
яких регламентувалися Кодексом
законів про працю Української РСР. На
осіб рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ дія Кодексу
законів про працю Української РСР не
поширювалась, оскільки ці
правовідносини врегульовані
спеціальним законодавством.

Порядок проходження служби
особами рядового та начальницького
складу органів Міністерства
внутрішніх справ України регулювався
не КЗпП Української РСР, а відповідними
діючими на той час законодавством про
ці органи.

Так, у 1986 році проходження
служби особами рядового та
начальницького складу органів
Міністерства внутрішніх справ було
врегульовано Постановою Ради
Міністрів СРСР від 23.10.1973 N 778 «Про
затвердження Положення про
проходження служби особами рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ» та Положенням про
грошове забезпечення осіб рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ, затвердженого
Наказом МВС СРСР від 19.03.1984 № 090.

Згідно пункту 40 Постанови
Ради Міністрів СРСР від 23.10.1973 N 778 «Про
затвердження Положення про
проходження служби особами рядового та
начальницького складу органів
внутрішніх справ» внутрішній
розпорядок в органах внутрішніх справ
встановлюється, виходячи з чинного
законодавства, з урахуванням
особливостей діяльності різних служб
та підрозділів в порядку, що
визначається Міністром внутрішніх
справ СРСР.

Для осіб рядового і начальницького
складу встановлюється ненормований
робочий час.

При змінній роботі або безперервному
чергуванні встановлюється однакова
вдень і вночі тривалість робочого часу.
У разі необхідності особи рядового і
начальницького складу зобов'язані
нести службу в дні щотижневого
відпочинку та святкові дні. При цьому
замість невикористаних днів
щотижневого відпочинку та святкових
днів їм надаються інші вихідні дні.

Відтак, на працівників з
ненормованим робочим днем поширюється
встановлений на підприємстві,
установі, організації режим робочого
часу. У разі потреби такі працівники
виконують роботу понад нормальну
тривалість робочого часу, проте ця
робота не вважається надурочною. Як
компенсація за виконаний обсяг робіт,
ступінь напруженості, складність і
самостійність у роботі, необхідність
періодичного виконання службових
завдань понад встановлену тривалість
робочого часу, надається додаткова
відпустка.

Крім того, з особами рядового
і начальницького складу органів МВС
України трудовий договір не укладався,
такі особи відповідно до законодавства
несли службу, отримували грошове
забезпечення, а не заробітну плату, і
їхня робота в надурочний і нічний час, у
вихідні і святкові дні за нормами
Кодексу законів про працю Української
РСР не оплачувалася. Вказана позиція
суду першої інстанції узгоджується з
листами Міністерства праці та
соцполітики України від 03.07.2003 р. №18-462
«Щодо перерахунку грошового
утримання», від 27.01.2012 року №924/0/14-12/20 та
від 07.07.2012 року №7375/0/14-12/20 «Про оплату
праці (грошове забезпечення) в зоні
відчуження 1986-1990 роках», листом
Верховного Суду України від 23.03.1998 №1-5/82
щодо не поширення дії Кодексу законів
про працю на осіб рядового і
начальницького складу органів
Міністерства внутрішніх справ.

Таким чином, суд дійшов
висновку, що посилання позивача на
необхідність здійснення йому
розрахунку оплати праці за роботу у
зоні відчуження у святкові дні,
відповідно до частини 2 статті 73 КЗпП
Української РСР та у вихідні дні
відповідно до статті 107 КЗпП
Української РСР за фактично
відпрацьовані у святковий чи вихідний
день години із застосуванням
показників кратності відповідно до
абзацу 4 підпункту 1 пункту 1 постанови
Ради Міністрів УРСР і Укрпрофради від
10.06.1986 №207-7, є безпідставними, оскільки
умови праці позивача, як молодшого
сержанта внутрішньої служби, в тому
числі й щодо режиму робочого часу,
додаткової оплати за роботу у вихідні,
святкові і неробочі дні, надурочні і
нічні години, тощо, не регламентувались
нормами Кодексу законів про працю
Української РСР, так як грошове
забезпечення особам начальницького та
рядового складу органів внутрішніх
справ, що виконували службові обов'язки
в зоні Чорнобильської АЕС,
здійснювалося на підставі
нормативно-правових актів МВС СРСР та
МВС УРСР, зокрема, наказів МВС СРСР, які
регулювали відповідні правовідносини.

Судова колегія погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
нарахування та виплата заробітної
плати за час виконання службових
обов'язків по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС в зоні відчуження
здійснювались у 1986 році підрозділом, в
якому позивач проходив службу, та,
беручи до уваги вимоги пункту 17
Порядку, відповідач має право видати
довідку про розмір заробітної плати
відповідно до даних, що містяться у
розрахунковому листі позивача, за
відповідний період та не може включати
в розрахунок суми, що не були
відображені у розрахунковому листі, а
отже, які не були встановлені та
фактично отримані позивачем.

Підсумовуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, що доводи,
викладені в апеляційній скарзі, не
знайшли свого підтвердження,
оскаржувана постанова прийнята судом
відповідно до норм матеріального та
процесуального права, а тому підстави
для задоволення апеляційної скарги
відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апелянта, які викладені в
апеляційній скарзі, не спростовують
рішення суду першої інстанції.

За таких підстав, апеляційну скаргу -
необхідно залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 197, 198, 200, 205, 206
КАС України, судова колегія, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги
ОСОБА_2 - відмовити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 14.10.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі (ч. 5 статті 254 КАС
України).

Касаційна скарга на судові рішення
подається безпосередньо до суду
касаційної інстанції протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили судовим рішенням суду апеляційної
інстанції, крім випадків, передбачених
цим Кодексом.

Головуючий суддя:
Н.І.Горбань

Судді:
Г.В. Земляна

М.В. Межевич

Повний текст ухвали виготовлено 21.03.2014
року.

.

Головуючий суддя
Горбань Н.І.

Судді:
Земляна Г.В.

Межевич М.В.