Справа № 820/13217/13-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р.Справа № 820/13217/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Курило Л.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014р.
по справі № 820/13217/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Реєстраційної служби
Вовчанського районного управління
юстиції , Державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяни Василівни

про визнання протиправним рішення та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

19.12.2013 року позивач - ОСОБА_1 - звернувся
до суду з адміністративним позовом до
Реєстраційної служби Вовчанського
районного управління юстиції,
Державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України Корюк Т.
В., в якому просив визнати протиправним
рішення державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Корюк Тетяни Василівни №6179974
від 24.09.2013 року про відмову у державній
реєстрації права власності за ОСОБА_1,
податковий номер НОМЕР_1, на житлове
приміщення, склад негорючих
будівельних матеріалів, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1 та
зобов'язати реєстраційну службу
Вовчанського районного управління
юстиції Харківської області
розглянути заяву ОСОБА_1 про реєстрацію
права власності та вчинити дії щодо
державної реєстрації права власності
за ОСОБА_1, податковий номер НОМЕР_1, на
нежитлове приміщення, склад негорючих
будівельних матеріалів, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014 року
в задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову постанову,
якою задовольнити позов в повному
обсязі.

В судове засідання суду апеляційної
інстанції сторони не прибули, про дату,
час і місце судового засідання
повідомлені своєчасно та належним
чином.

На підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, переглянувши в межах
апеляційної скарги постанову суду та
доводи апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що 28.08.2013 року позивач -
ОСОБА_1 - подав до реєстраційної служби
Вовчанського районного управління
юстиції Харківської області заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень для проведення державної
реєстрації права власності на
самочинно збудоване нерухоме майно, а
саме нежитлове приміщення - склад
негорючих будівельних матеріалів, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1. До
вказаної заяви позивачем додано
рішення Вовчанського районного суду
Харківської області від 16.10.2008 року по
справі №2-77808р. про визнання права
власності на самочинно збудоване
нерухоме майно за позивачем. (а.с. 9)

Заява позивача направлена для
розгляду до Державної реєстраційної
служби України згідно вимог Наказу
Міністерства юстиції України від 02.04.2013
року № 607/5 "Про заходи щодо взаємодії
органів державної реєстрації прав та
їх посадових осіб".

24.09.2013 року державний реєстратор
Державної реєстраційної служби
України Корюк Т. В. прийняла рішення
№6179974 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
мотивуючи його тим, що позивачем не
подані усі належні документи для
проведення державної реєстрації права.
При цьому, державний реєстратор
послався на Порядок державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затверджений постановою КМУ
від 22.06.2011 р. №703, за яким для проведення
державної реєстрації права власності
на самочинно побудований об'єкт
нерухомого майна подається документ,
що посвідчує речове право на земельну
ділянку, документ, що відповідно до
вимог законодавства засвідчує
прийняття в експлуатацію закінченого
будівництвом об'єкта, документ про
присвоєння адреси об'єкту нерухомого
майна, технічний паспорт на об'єкт
нерухомого майна.

Не погодившись з рішенням
відповідачів щодо відмови у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, позивач
звернувся із зазначеним позовом до
суду.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що дії відповідачів відповідають
вимогам чинного законодавства, вони
діяли на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України, а
вимоги позивача документально та
нормативно не обґрунтовані.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції з
наступних підстав.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Закон України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

Частиною третьою статті 16 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" (далі - Закон) визначено, що
разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень у
паперовій формі подаються оригінали
документів, необхідних для державної
реєстрації прав та їх обтяжень, їх
копії, засвідчені в установленому
порядку.

Згідно з частиною третьою статті 17
Закону документи, що встановлюють
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно та їх обтяжень і
подаються для державної реєстрації
прав, повинні відповідати вимогам,
встановленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 10 Порядку
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 N 703 (далі -
Порядок), заявник разом із заявою про
державну реєстрацію подає органові
державної реєстрації прав, нотаріусові
необхідні для такої реєстрації
документи, визначені Порядком, їх
копії, документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, та документ
про сплату державного мита.

Згідно з пунктом 5 Порядку документи, що
подаються для проведення державної
реєстрації прав, взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна, повинні
відповідати вимогам, що встановлені
законом, Порядком та іншими
нормативно-правовими актами.

Згідно з Порядком взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб, затвердженим Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2013
року №607/5, державні реєстратори
Укрдержреєстру проводять державну
реєстрацію права власності та/або
речових прав на нерухоме у випадках,
передбачених у пункті 1 наказу.

Наказом Міністерства юстиції України
від 02.04.2013 року № 607/5 "Про заходи щодо
взаємодії органів державної
реєстрації прав та їх посадових осіб"
передбачено випадки, коли державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно, скасування державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та
скасування записів Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
проводяться державними реєстраторами
прав на нерухоме майно Укрдержреєстру
відповідно до додатка до цього наказу.

Додатком до наказу є Порядок взаємодії
органів державної реєстрації прав та
їх посадових осіб, який визначає
процедуру взаємодії системи органів
державної реєстрації прав та державних
реєстраторів прав на нерухоме майно
органів державної реєстрації прав під
час проведення державної реєстрації
права власності та/або речових прав на
нерухоме майно, що виникають, з
вказаних у цьому Порядку підстав.

Відповідно до ч.1 ст. 6 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
та їх обтяжень" систему органів
державної реєстрації прав становлять:
Міністерство юстиції України;
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику у сфері
державної реєстрації прав
(Укрдержреєстр); органи державної
реєстрації прав, утворені
Міністерством юстиції України в
установленому законодавством порядку.

Крім того, центральним органом
виконавчої влади, головним органом у
системі центральних органів
виконавчої влади з питань реалізації
державної політики у сфері державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно є Державна реєстраційна служба
України, відповідно до Положення про
Державну реєстраційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року № 401/2011.

Статтею 15 Закону № 1952 передбачено в
якому порядку проводиться державна
реєстрація прав та їх обтяжень, а саме:
1) прийняття і перевірка
документів, що подаються для державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
реєстрація заяви; 2) встановлення
факту відсутності підстав для відмови
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень, зупинення розгляду заяви про
державну реєстрацію прав та/або їх
обтяжень; 3) прийняття рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень, відмову в ній або зупинення
державної реєстрації; 4) внесення
записів до Державного реєстру прав; 5)
видача свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного
реєстру прав про зареєстровані права
та/або їх обтяження.

Отже, державна реєстрація прав - це не
одна дія, а система дій з ціллю
офіційного визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

При цьому, відповідно до пункту 1
частини другої статті 9 Закону
державний реєстратор прав на нерухоме
майно (далі - державний реєстратор)
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства та відповідно до пункту 4
частини першої статті 24 Закону
відмовляє у державній реєстрації прав,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Так, у державній реєстрації прав може
бути відмовлено у разі, зокрема, якщо
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим Законом, або не
дають змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують (пункт 4 частини першої
статті 24 Закону).

Наказом від 02.04.2013 року № 607/5 визначено,
які саме дії із вказаного переліку
покладаються на який із органів
системи державної реєстрації прав.

Крім того, зазначений наказ передбачає
порядок взаємодії між системою органів
державної реєстрації прав не зміняючи
при цьому жодну норму щодо звернення
заявників із заявами про здійснення
відповідної реєстрації, строків
розгляду заяв, місця отримання
заявником документа про реєстрацію.

Заявник звертається до органу
державної реєстрації та отримує всі
документи за місцем розташуванням
нерухомого майно.

Таким чином, наказ від 02.04.2013 №607/5
регулює виключно взаємовідносини між
системою органів державної реєстрації
прав під час здійснення такої
реєстрації. При цьому наказ жодним
чином не регулює відносини з іншими
суб'єктами правовідносин та не
встановлює додаткових органів, що
здійснюють державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що
наказ Міністерства юстиції України від
02.04.2013 року №607/5 є чинним
нормативно-правовим актом,
обов'язковим для застосування, тому
твердження позивача щодо прийняття
рішення неуповноваженою особою є
необґрунтованими.

З матеріалів справи убачається, що
рішенням Вовчанського районного суду
Харківської області від 16.10.2008р., за
ОСОБА_1 визнано право власності на
самочинно збудований об'єкт нерухомого
майна.

Відповідно до частин 1, 3 статті 376
Цивільного кодексу України житловий
будинок, будівля, споруда, інше
нерухоме майно вважаються самочинним
будівництвом, якщо вони збудовані або
будуються на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту, або з
істотними порушеннями будівельних
норм і правил.

Право власності на самочинно збудоване
нерухоме майно може бути за рішенням
суду визнане за особою, яка здійснила
самочинне будівництво на земельній
ділянці, що не була їй відведена для
цієї мети, за умови надання земельної
ділянки у встановленому порядку особі
під уже збудоване нерухоме майно.

Відповідно до пункту 10 Порядку
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 13.04.2011 № 461, у разі, коли на самочинно
збудоване нерухоме майно визнано право
власності за рішенням суду, воно
приймається в експлуатацію згідно з
цим Порядком.

Зазначений Порядок передбачає
отримання документів про введення в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта.

Згідно з ч.2 ст. 5 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" якщо
законодавством передбачено прийняття
в експлуатацію об'єкта нерухомого
майна, державна реєстрація прав на
такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

Відповідно до п. 1 ч.1 ст. 18 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" фізичним та юридичним особам
на новозбудовані, реконструйовані
об'єкти нерухомого майна, видається
свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, що підтверджує
виникнення права власності при
здійсненні державної реєстрації прав
на нерухоме майно.

Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, визначено Порядком
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 № 703, (який був чинним на час
виникнення спірних правовідносин.)

Згідно п. 26 Порядку № 703 для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
необхідними документами є документи,
що підтверджують виникнення, перехід
або припинення права власності та
інших речових прав на нерухоме майно та
інші документи, визначені цим Порядком.

Відповідно до п. 46 Порядку № 703, для
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані чи
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього
Порядку, подає органові державної
реєстрації прав: документ, що посвідчує
речове право на земельну ділянку (крім
випадків реконструкції квартири,
житлового або нежитлового приміщення);
витяг з Державного земельного кадастру
про земельну ділянку (у разі, коли в
документі, що посвідчує речове право на
земельну ділянку, відсутні відомості
про її кадастровий номер); документ, що
зазначений у пункті 27 цього Порядку та
підтверджує право власності на об'єкт
нерухомого майна, розташований на
земельній ділянці (у разі проведення
державної реєстрації прав з видачею
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на реконструйований
об'єкт нерухомого майна); документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта;
документ, що підтверджує присвоєння
об'єкту нерухомого майна адреси.

Як правомірно враховано судом першої
інстанції, якщо подані документи не
відповідають установленим вимогам та
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, це є
підставою для відмови у проведенні
державної реєстрації прав та їх
обтяжень відповідно до частини першої
статті 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень".

При цьому, згідно абз. 3 п. 10 Порядку № 703
передбачено, що документи, необхідні
для проведення державної реєстрації,
що подані з порушенням вимог,
установлених законом, цим Порядком та
іншими нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію.

Відповідно до частини четвертої статті
9 Закону державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Згідно з Порядком взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб, затвердженим Наказом
Міністерства юстиції України від 02.04.2013
року №607/5, державні реєстратори
Укрдержреєстру проводять державну
реєстрацію права власності та/або
речових прав на нерухоме у випадках,
передбачених у пункті 1 наказу.

Частиною 1 статті 24 цього Закону
визначено вичерпний перелік підстав
для відмови у проведенні державної
реєстрації прав та їх обтяжень,
зокрема, якщо подані документи не
відповідають вимогам, встановленим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують (пункт 4
частини першої статті 24 Закону).

Враховуючи, що позивачем не в повному
обсязі подані документи для
проведення державної реєстрації права
власності на нерухоме майно, зокрема
не надано документів про введення в
експлуатацію закінченого будівництвом
об'єкта, документ, що посвідчує право
на земельну ділянку, документ про
присвоєння адреси об'єкта нерухомого
майна, технічний паспорт на об'єкт
нерухомого майна, тому відповідач
правомірно відмовив позивачу у
проведенні державної реєстрації у
проведенні державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень зокрема з підстави,
зазначеної у пункті 4 частини першої
статті 24 Закону, не позбавляє заявника
права повторно звернутися із заявою за
умови усунення перешкод для державної
реєстрації прав та їх обтяжень (частина
3 статті 24 Закону).

Установленим порядком державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно передбачено повернення
заявникові документів, що подавалися
ним для проведення державної
реєстрації прав, після прийняття
рішення про відмову в державній
реєстрації, а також право повторного
звернення із заявою за умови усунення
перешкод для державної реєстрації прав
та їх обтяжень.

Суд першої інстанції дійшов до вірного
висновку, що державним реєстратором
Державної реєстраційної служби
України Корюк Т.В. рішення про відмову
у державній реєстрації права власності
від 24.09.2013р. №6179974 прийняте на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Крім того, відповідно пункту 24 Порядку
№703 орган державної реєстрації прав у
день прийняття рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень видає або надсилає
рекомендованим листом з описом
вкладення заявникові таке рішення
разом з документами, що подавалися
заявником для проведення державної
реєстрації прав.

У разі коли заявник особисто отримує
зазначені документи, він пред'являє
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові документи, що зазначені в
пункті 9 цього Порядку. Після отримання
документів заявник повертає органові
державної реєстрації прав картку
прийому заяви про державну реєстрацію
з відміткою про отримання відповідних
документів, яка підписується ним із
зазначенням дати та часу їх отримання.

Отже, орган державної реєстрації мав
повернути позивачу документи, у тому
числі правовстановлюючі.

Судом першої інстанції правомірно
враховано, що позивач не позбавлений
права повторно звернутися до
уповноваженого органу у передбаченому
законодавством порядку, у тому числі в
разі скасування рішення державного
реєстратора у судовому порядку.

За відсутності звернення у
встановленому законодавством порядку
до відповідної реєстраційної служби за
місцезнаходженням нерухомого майна,
державний реєстратор не вправі
переглядати документи та/або приймати
будь - яке рішення щодо реєстрації.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції, що відповідачі діяли
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, тому права позивача
не порушені.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Колегія суддів вважає, що постанова
Харківського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014року
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог апелянта - позивача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 06.02.2014р. по
справі № 820/13217/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В.