Справа № 826/1061/14
Суддя: Данилишин В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва, 8, корпус 1
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Київ

03 березня 2014 року 16 год. 57
хв. № 826/1061/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Данилишина В.М., при секретарі судового
засідання Чупринко Н.І., за участю
представників позивача та відповідача,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Мосбуд" до державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про
скасування рішення відповідача.

На підставі ч. 3 ст. 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у судовому
засіданні 03 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови.

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

До Окружного адміністративного суду
міста Києва 30 січня 2014 року надійшов
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Мосбуд" (далі -
позивач) до державної податкової
інспекції у Печерському районі міста
Києва Державної податкової служби
(далі - відповідач) про скасування
податкового повідомлення-рішення
відповідача від 27 вересня 2013 року №
(далі - оскаржуване рішення).

В обґрунтування позову законний
представник позивача зазначив, що
висновки акту перевірки, на підставі
яких прийнято оскаржуване рішення, не
відповідають фактичним обставинам та
законодавству.

Ухвалою суду від 30 січня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі, яку
призначено до розгляду у судовому
засіданні, та, відповідно до ст. 55 КАС
України, допущено заміну відповідача
його процесуальним правонаступником -
державною податковою інспекцією у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів умісті Києві
(далі - відповідач).

У ході судового розгляду справи
представник позивача підтримала позов
та просила задовольнити його повністю.

Представник відповідача не визнав
позов та просив відмовити у його
задоволенні повністю з підстав,
зазначених у письмових запереченнях
проти позову, наданих суду у судовому
засіданні 10 лютого 2014 року. Пояснив, що
оскаржуване рішення є правомірним та
таким, що прийняте із дотриманням
передбаченої законодавством
процедури.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, суд -

ВСТАНОВИВ:

Відповідачем у період із 23 серпня по 06
вересня 2013 року проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку правомірності нарахування
позивачем бюджетного відшкодування
податку у зменшення податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість (далі - ПДВ) наступних звітних
періодів за квітень 2013 року, за
результатами якої 13 вересня 2013 року
складено акт за № 20/26-55-15-02/33150521 (далі -
акт перевірки), згідно з висновками
якого, позивачем у квітні 2013 року
завищено бюджетне відшкодування у
зменшення податкових зобов'язань з ПДВ
наступних звітних періодів, чим
порушено п. 200.4 ст. 200 Податкового
кодексу України (далі - ПК України).

На підставі акту перевірки, 27 вересня
2013 року відповідачем прийнято
оскаржуване рішення, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з ПДВ
у розмірі 100637,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 25159,00 грн.

Суд не погоджується з доводами
представників позивача щодо наявності
підстав для задоволення позову,
виходячи з оцінки наявних у матеріалах
справи доказів та аналізу наступних
положень і обставин.

Так, як вбачається з наявних у
матеріалах справи доказів, у періоді,
що перевірявся, позивач перебував у
господарський відносинах із
товариствами з обмеженою
відповідальністю "Сельта-17",
"Алантехсервіс" та "Вікносістем" (далі -
скорочені назви
організаційно-правових форм).

Зокрема, відповідно до договору №
21/02-2013С, укладеного 21 лютого 2013 року між
позивачем (підрядник) та TOB "Сельта-17"
(субпідрядник), останній зобов'язався
виконати власними силами і засобами
роботи з ремонтно-відновлювальної
герметизації стиків стінових панелей
житлових будинків Дніпровського
району міста Києва вартістю 711360,00
грн., у тому числі ПДВ - 118560,00 грн.

Згідно з договором № 10/02-2013С, укладеним
28 лютого 2013 року між позивачем
(підрядник) та "Алантехсервіс"
(субпідрядник), останній зобов'язався
виконати власними силами і засобами
роботи з ремонтно-відновлювальної
герметизації стиків стінових панелей
житлових будинків Дніпровського
району міста Києва вартістю 92460,00 грн., у
тому числі ПДВ - 15410,00 грн.

Як зазначає позивач, вказані договори
субпідряду ним укладено з метою
повного та своєчасного виконання своїх
зобов'язань за договорами підряду з
комунальним підприємством по
утриманню житлового господарства
Дніпровського району міста Києва,
відповідно до умов яких, позивач
(підрядник) прийняв на себе
зобов'язання виконати роботи з
ремонтно-відновлювальної герметизації
стиків стінових панелей житлових
будинків Дніпровського району міста
Києва (окремий договір на окремі
будинки).

У ході перевірки виявлено, що ТОВ
"Вікносістем", згідно з
рахунком-фактурою, поставлено позивачу
вікна металопластикові вартістю 118965,60
грн., у тому числі ПДВ - 19827,60 грн.

Сплачені за зазначеними зобов'язаннями
кошти включені позивачем до складу
податкового кредиту податкового
(звітного) періоду, що перевірявся.

Відповідно до підпункту 14.1.181 п. 14.1 ст. 14,
п.п. 198.1, 198.3 ст. 198 ПК України, податковий
кредит - це сума, на яку платник. податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з п.п. 200.1, 200.3, 200.4 ст. 200 ПК
України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з п. 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з п. 200.1 цієї
статті, має від'ємне значення, то: а)
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг; б) залишок
від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 ПК України,
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Згідно з п.п. 198.2, 198.6 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається: дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу).

Відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК України,
платник податку зобов'язаний надати
покупцю (отримувачу) на його вимогу
підписану уповноваженою платником
особою та скріплену печаткою податкову
накладну, у якій зазначаються в окремих
рядках: а) порядковий номер
податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної;
в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна
постачання без урахування податку; ж)
ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні; з)
загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку.

Згідно з ч. 1, 2 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність", підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до підпункту 2.15 п. 2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88, первинні
документи підлягають обов'язковій
перевірці працівниками, які ведуть
бухгалтерський облік, за формою і
змістом, тобто перевіряється наявність
у документі обов'язкових реквізитів та
відповідність господарської операції
діючому законодавству, логічна ув'язка
окремих показників.

Тобто, єдиною підставою
документального підтвердження спірних
сум податкового кредиту мають бути
належним чином складені та підписані
повноважними особами первинні
документи у розумінні викладених
положень законодавства.

При вирішенні даної справи суд
враховує також правову позицію Вищого
адміністративного суду України,
викладену ним в інформаційному листі
від 20 липня 2010 року № 1112/11/13-10, згідно
з яким, процесуальна діяльність суду із
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи: 1) встановлення
факту здійснення господарської
операції; 2) встановлення спеціальної
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції; 3)
встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку; 4)
встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість; 5) встановлення факту
надмірної сплати податку на додану
вартість у ціні товарів (послуг), що
придбані платником податку.

Як зазначено в інформаційному листі
Вищого адміністративного суду України
від 02 червня 2011 року № 742/11/13-11,
витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток, а
також податковий кредит для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

На думку суду, враховуючи, що із TOB
"Сельта-17" та TOB "Алантехсервіс"
позивачем укладено договори
будівельного субпідряду, а із ТОВ
"Вікносістем" мали місце відносини
купівлі-продажу, такими первинними
документами є відповідні
рахунки-фактури, акти здачі-прийняття
будівельних робіт, видаткові накладні.

Однак, позивачем не надано суду
первинних документів, які б
підтвердили факт виконання TOB
"Сельта-17", TOB "Алантехсервіс" та ТОВ
"Вікносістем" своїх господарських
зобов'язань перед позивачем.

Водночас, з урахуванням викладених
положень, суд зазначає, що за
відсутності факту придбання послуг
(поставки товарів) або у разі якщо
придбані послуги (товари) не призначені
для використання у господарській
діяльності платника податку,
відповідні суми не можуть включатися
до складу податкового кредиту такого
платника податків.

Викладені обставини, за переконанням
суду, свідчать про те, що правочини,
укладені між позивачем та його
контрагентами, є такими, що не
направлені на реальне настання
правових наслідків, а тому такі послуги
не можуть бути включені до складу
податкового кредиту.

Таким чином, позивачем неправомірно у
квітні 2013 року завищено бюджетне
відшкодування у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ наступних звітних
періодів.

Враховуючи викладені положення та
обставини, обґрунтованими є викладені
в акті перевірки висновки про
порушення позивачем податкового
законодавства, та, як наслідок,
правомірним та таким, що не підлягає
скасуванню, є оскаржуване рішення.

Згідно з ч. 1 ст. 11, ч. 1 ст. 69, ч.ч. 1, 2, 6 ст. 71
КАС України, розгляд і вирішення справ
в адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Якщо особа, яка бере участь у справі,
без поважних причин не надасть докази
на пропозицію суду для підтвердження
обставин, на які вона посилається, суд
вирішує справу на основі наявних
доказів.

На підставі викладених положень та
обставин суд прийшов до висновку, що
позов товариства з обмеженою
відповідальністю "Мосбуд" до державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві про
скасування рішення відповідача є
безпідставним, необґрунтованим та
таким, що не підлягає задоволенню
повністю.

Відповідно до ч. 2 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони - суб'єкта владних повноважень,
суд присуджує з іншої сторони всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати, пов'язані
із залученням свідків та проведенням
судових експертиз. У зв'язку з
ухваленням судового рішення на користь
суб'єкта владних повноважень та
відсутністю з його сторони судових
витрат, пов'язаних із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз, судові витрати стягненню з
позивача не підлягають.

Керуючись ст.ст. 69-71, 86, 122, 158-163, 167 КАС
України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Відмовити повністю у задоволенні
позову товариства з обмеженою
відповідальністю "Мосбуд".

Копії постанови у повному обсязі
направити (вручити) сторонам (їх
уповноваженим представникам) у порядку
та строки, встановлені ст. 167 КАС
України.

Згідно зі ст.ст. 185, 186 КАС України,
постанова може бути оскаржена шляхом
подання до Київського апеляційного
адміністративного суду через Окружний
адміністративний суд міста Києва
апеляційної скарги протягом десяти
днів із дня отримання копії постанови.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Відповідно до ст. 254 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
В.М. Данилишин

Постанова у повному обсязі складена 11
березня 2014 року