Справа № 2а-1570/3850/11
Суддя: Лосєв А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/31325/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії: Лосєва А.М., Бившевої
Л.І., Шипуліної Т.М.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2012

у справі № 2а/1570/3850/2011

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси

про визнання дій протиправними та
скасування наказів, податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И Л А:

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 11.04.2012, адміністративний позов
задоволено:визнано протиправними та
скасовано накази Державної податкової
інспекції у Київському районі м. Одеси
про проведення позапланової виїзної
перевірки, № 192-п від 25.02.2011 про
продовження строку проведення
позапланової перевірки; визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси від 01.04.2011 № , від
01.04.2011 № , від 01.04.2011 № , 01.04.2011
№ .

Вважаючи, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій прийнято з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, відповідач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України із касаційною скаргою, у
якій просить скасувати судові рішення
та прийняти нову постанову, якою
відмовити у задоволенні позову.

Позивач письмових заперечень на
касаційну скаргу відповідача не надав.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, щопредставниками
податкового органу проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства за період з 01.01.2008 по
31.12.2010, за результатами якої 10.03.2011
складено акт № 394/17-01 (надалі акт).

Перевіркою встановлено порушення
позивачем приписів:

- статті 1Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», який діяв на час
виникнення спірних правовідносин, в
результаті чого обсяг виручки від
реалізації товарів (робіт та послуг)
підприємця за І квартал 2010 року
перевищив 500 000грн.;

- статті 5Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», в результаті чого
підприємець неперейшов на загальну
систему оподаткування обліку та
звітності з 01.04.2010 та безпідставно
перебував на спрощеній системі
оподаткування, обліку та звітності у ІІ
-IV кварталах 2010 року;

- пункту «в»пункту 19.1статті 19 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб», який діяв на час
виникнення спірних
правовідносин,пункту 4статті 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян», який
діяв на час виникнення спірних
правовідносин, що виразилося у
неподанні до ДПІ у Київському районі м.
Одеси податкової декларації про доходи
від підприємницької діяльності за ІІ -IV
квартали 2010 року;

- статей 13, 14 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян», в результаті чого
підприємцем занижено податок з доходів
фізичних осіб від здійснення
підприємницької діяльності, що
підлягає сплаті до бюджету усього в
сумі 1 283 274,56 грн.;

- пункту 9.4статті 9 Закону України «Про
податок на додану вартість», підпункту
4.1.4 пункту 4.1статті 4 Закону України
«Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами», які
діяли на час виникнення спірних
правовідносин, в результаті чого не
надано до ДПІ у Київському районі м.
Одесиподаткові декларації з податку на
додану вартість за лютий 2010 року
грудень 2010 року;

- підпункту 3.1.1 пункту 3.1 статті 3, пункту
4.1 статті 4, підпункту 6.1.1 пункту 6.1
статті 6, підпункту 7.3.1 пункту 7.3 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», які діяли на час виникнення
спірних правовідносин, що призвело до
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету всього в
сумі 1 722 168,00 грн.;

- статей 1,3 Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», який діяв на час виникнення
спірних правовідносин, в результаті
чого у період з 01.04.2010 по 31.12.2010
підприємець здійснив розрахунки за
надані послуги у готівковій формі без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій на загальну
суму 150 000,00 грн.;

- пункту 3статті 3 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності», який діяв
на час виникнення спірних
правовідносин, а саме в частині не
сплати вартості торгівельного патенту
у розмірі 2 880,00 гривень;

- пункту 4Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва», пункту 5 Порядку
ведення книги обліку доходів і витрат,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 26.09.2001 № 1269, що
виразилося у не веденні обліку доходів,
одержаних протягом 2008-2010 років, і
витрат, безпосередньо пов'язаних з їх
одержанням, в порядку встановленої
форми в книзі № 10.

На підставі акта відповідачем було
прийнято податкові
повідомлення-рішення:

від 01.04.2011 № форми «Р», яким
підприємцю збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 1 722 168,00 грн. та
застосовано штрафні(фінансові) санкції
в сумі 432 412,00 грн.;

від 01.04.2011 № форми «С», яким
застосовано до підприємця
штрафні(фінансові) санкції в розмірі 1,00
грн.;

від 01.04.2011 № форми «С», яким
застосовано до позивача
штрафні(фінансові) санкціїв розмірі 5
760,00 грн.;

від 01.04.2011 № форми «Р», яким
підприємцю збільшено суму грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 1 283 274,56 грн. та
застосовано штрафні(фінансові)
санкціїв сумі 320 818,64 грн.

Відповідно до пункту 75.1статті 75
Податкового кодексу Україниоргани
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки -цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби

Судами встановлено, що наказом № 167-п
від 18.02.2011 відповідачем, на підставі
підпункту 78.1.1 пункту 78.1статті 78
Податкового кодексу України,вирішено
провести позапланову виїзну перевірку
дотримання позивачем вимогПодаткового
кодексу України.

Згідно з підпунктом 78.1.1 пункту
78.1статті 78 Податкового кодексу
України, документальна позапланова
виїзна перевірка здійснюється за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що відповідач не надав судам доказів
виконання такої умови для проведення
позапланової виїзної перевірки,
передбаченої підпунктом 78.1.1 пункту
78.1статті 78 Податкового кодексу
України, як звернення з письмовим
запитом до платника податків -фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 за поясненнями
та їх документальним підтвердженням.

Тобто, у ДПІ у Київському районі м.
Одеси не було передбачених законом
підстав для винесення оскаржуваного
наказу № 167-п від 18.02.2011 та проведення
перевірки на підставі підпункту 78.1.1
пункту 78.1статті 78 Податкового кодексу
України.

З огляду на це, суди дійшли правильного
висновку, визнавши протиправним та
скасувавши наказ № 167-п від 18.02.2011, який
винесено без належних правових підстав
та з порушенням підпункту 78.1.1 пункту
78.1статті 78 Податкового кодексу
України.

Також, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погодилися з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що наказ №
192-п від 25.02.2011 про продовження
проведення позапланової виїзної
перевірки є похідним від наказу № 167-п
від 18.02.2011 про проведення позапланової
виїзної перевірки, тому він також
підлягає скасуванню.

Крім того, судами встановлено, що в
порушення абз. 2 пункту 78.4статті 78
Податкового кодексу УкраїниДПІ у
Київському районі позивачу не було
вручено копію наказу про проведення
перевірки № 167-п від 18.02.2011 до початку її
проведення.

Що стосується висновків податкового
органу про виявлені порушення
податкового та іншого законодавства,
викладених в акті, колегія суддів
зазначає наступне.

Судами встановлено, що ФОП ОСОБА_4у
період з 01.01.2008 по 31.12.2010 здійснював
оподаткування одержаних доходів від
здійснення господарської діяльності
за спрощеною системою оподаткування,
обліку та звітності та був платником
єдиного податку за ставкою 200 грн.

У періоді, який був охоплений
перевіркою, позивач займався оптовою
та роздрібною торгівлею фруктами та
овочами. Обсяг виручки позивача, у
вказаний період, згідно наданих звітів,
склав 1 220 000,00 грн. (у 2008 році 420 000,00 грн., у
2009 році - 450 000,00 грн., у 2010 році - 350 000,00
грн.).

Одночасно з акта перевірки вбачається,
що Головним управлінням податкової
міліції управління (служба)
спеціальних розслідувань управління
«Південь»Державної податкової
адміністрації України було надіслано
запити до Державної інспекції з
карантину рослин в Одеській області та
отримано відповіді з підтвердженням
факту надання карантинних
сертифікатів безпосередньо ППФ
«Електа»для подальшої реалізації
рослинної продукції (цитрусових,
овочів, фруктів) приватним підприємцям.

В основу виявлених податковим органом
порушень був покладений висновок про
те, що карантинні сертифікати, що
надаються на перевезення та реалізацію
імпортованих цитрусових, овочів та
фруктів, поряд із іншими видатковими
документами (видатковими накладними,
податковими накладними,
товарно-транспортними накладними) є
обов'язковими документами, що можуть
свідчити про факт реалізації даної
продукції, та що ця подія дійсно
відбулась.

У зв'язку із цим, відповідач вважає, що
ФОП ОСОБА_4 фактично здійснював
відвантаження та реалізацію придбаних
у ППФ «Електа»цитрусових, овочів та
фруктів, не відображаючи це у
обов'язковій податковій звітності, а
саме: мандаринів відповідно до
карантинних сертифікатів загальною
кількістю у І кварталі 2010 року - 817 914 кг;
апельсинів -у І кварталі 2010 року - 732 315
кг; цибулі у І кварталі 2010 року - 109 580кг;
картоплі у І кварталі 2010 року - 151600 кг;
винограду у І кварталі 2010 року 57 120 кг.

Виходячи із розміру середніх цін
(мандарини 6,4 грн./кг, апельсини -7
грн./кг, цибуля -2,5грн./кг, картопля -5
грн./кг, виноград -9 грн./кг), відповідач
підрахував, що у І кварталі 2010 року
позивач отримав карантинних
сертифікатів на загальну суму 11 906 885,00
грн.

А це, на думку податкового органу,
призвело дозаниження позивачем
валового доходу на загальну суму 11 706
885,00 грн., у т.ч. за І квартал 2010 року в
сумі 11 706 885,00 грн. Тобто, відповідач
вважає, що в порушення статті 1Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» підприємець перевищив
обсяг виручки від реалізації товарів
за І квартал 2010 року (ліміт 500 000гривень)
-на суму 11 406 885,00 грн., та не перейшов на
загальну систему оподаткування обліку
та звітності у II кварталі 2010 року, та не
зареєструвався платником податку на
додану вартість.

Також, податковий орган вважає, що
позивачем занижено суму
оподатковуваного (чистого) доходу на
суму 8 555 163,75 грн., яка розрахована у
відповідності доІнструкції «Про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю», затвердженої наказом ГДПІ
України від 21.04.1993 № 12, та склала 75% від
суми валового доходу (11406885 грн. -(11406885
грн.* 0,25)).

Керуючись приписами статей 13, 14 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
прибутковий податок з громадян»,
перевіряючі встановили заниження
податку з доходів фізичних осіб від
здійснення підприємницької
діяльності, що підлягає сплаті до
бюджету за період з 01.01.2010 по 31.12.2010 у
сумі 1 283 274,56 грн. (8 555 163,75 грн. * 15%).

Крім того, відповідач вважає, що
неперехідФОП ОСОБА_4 на загальну
систему оподаткування, призвів до
порушення Закону України «Про
застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг», у частині здійснення
розрахунків у готівковій формі без
застосування реєстраторів
розрахункових операцій на загальну
суму 150 000,00 грн.

З цих же підстав перевіряючі дійшли
висновку про порушення підприємцем
пунктів 1, 3статті 3 Закону України «Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності».

Однак, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з такими доводами
податкового органу, з огляду на
наступне.

Згідно з пунктом 22.10 статей 22 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» до набрання чинності
спеціальним законом з питань
оподаткування фізичних осіб - суб'єктів
підприємницької діяльності, стосовно
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю діяли положення розділу IV
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про прибутковий податок з громадян».

Відповідно до статей 13 розділу ІV
вказаного Декрету оподатковуваним
доходом вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

До складу витрат безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать документально підтверджені
витрати, як включаються до складу
валових витрат виробництва (обігу) або
підлягають амортизації.

Відповідно до пункту 4.1статті 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств»валовий доход - загальна
сума доходу платника податку від усіх
видів діяльності, отриманого
(нарахованого) протягом звітного
періоду в грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах як на території
України, її континентальному шельфі,
виключній (морській) економічній зоні,
так і за їх межами.

Підпунктом 11.3.1 пункту 11.3статті 11
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» визначено, що
датою збільшення валового доходу
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку в
оплату товарів (робіт, послуг), що
підлягають продажу, у разі продажу
товарів (робіт, послуг) за готівку - дата
її оприбуткування в касі платника
податку, а за відсутності такої - дата
інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
фактичного надання результатів робіт
(послуг) платником податку.

Згідно з підпунктом 7.3.1 пункту 7.3статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість»датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, що припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а у разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
кошти -дата їх оприбуткування в касі
платника податку, а при відсутності
такої дата інкасації готівкових коштів
у банківській установі, що обслуговує
платника податку; або дата
відвантаження товарів, а для робіт
(послуг) -дата оформлення документа, що
засвідчує факт виконання робіт (послуг)
платником податку.

З аналізу викладених норм вбачається,
що подіями, які є підставою для
включення сум коштів до складу валових
доходів та нарахування податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість є або зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку в оплату
товарів, або факт виконання робіт
(надання послуг).

Разом з тим, під час судового розгляду
податковим органом не доведено ні
факту отримання позивачем оплати за
продукцію, що зазначена в карантинних
сертифікатах, від контрагента у
готівковій чи безготівковій формах, ні
факту виконання робіт (відвантаження
товару) на суми, що зазначені в акті
перевірки.

Твердження податкового органу про те,
що карантинні сертифікати можуть
слугувати достатнім доказами
відвантаження товару на вказані суми є
помилковими, оскільки згідно приписів
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» та Закону України «Про
карантин рослин» карантинний
сертифікат не є первинним документом,
який фіксує факт здійснення
господарської операції. Даний документ
засвідчує лише фітосанітарний стан
об'єктів регулювання, що вивозяться
та/або ввозяться у карантинну зону,
транспортуються територією України.

Більш того, відповідно до пункту 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку,
затвердженогонаказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995 № 88,
господарські операції -це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Отже, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку
про те, що податковим органом не
встановлювався зв'язок між фактом
придбання товарів, понесенням витрат і
господарською діяльності платника
податку. Усі висновки податкового
органу ґрунтуються на припущенні
здійснення відвантаження та
реалізації придбаних у ППФ «Електа»
цитрусових, овочів та фруктів. А відтак,
твердження відповідача про отримання
позивачем у перевіреному періоді
виручки від реалізації товарів на суму
11 706 885,00 грн. не знайшла свого
документального підтвердження.

Недоведення податковим органом факту
перевищення підприємцем ліміту
виручки від реалізації товарів,
встановленого статтею 1 Указу
Президента України «Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва» спростовує висновки
відповідача про порушення позивачем
податкового та іншого законодавства.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що суди попередніх інстанцій законно
та обґрунтовано визнали протиправними
та скасували:накази Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси про проведення
позапланової виїзної перевірки, № 192-п
від 25.02.2011 про продовження строку
проведення позапланової перевірки;
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Київському районі м. Одеси від 01.04.2011 №
, від 01.04.2011 № , від 01.04.2011 №
, 01.04.2011 № .

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних судових рішень, судами
першої та апеляційної інстанцій були
порушені норми матеріального або
процесуального права.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 210, 214, 215, 220, 220-1, 223, 224, 230,
231, ч. 5 ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В:

1. Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Київському
районі м. Одеси Одеської області
Державної податкової службизалишити
без задоволення.

2. Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 28.09.2011та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 11.04.2012у
справі № 2а/1570/3850/2011залишити без змін.

3. Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236 - 238, 2391
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:(підпис)А.М. Лосєв
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис) Т.М.
Шипуліна