Справа № 872/12284/13
Суддя: Дадим Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

04 березня 2014 рокусправа № 2а/0470/8718/11

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Дадим Ю.М.

суддів:
Богданенка І.Ю. Уханенка С.А.

за участю секретаря судового
засідання: Сколишева О.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м.Дніпропетровську Державної
податкової служби на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 19 червня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Публічного акціонерного
товариства "Енергопостачальна
компанія "Дніпрообленерго" до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби про визнання протиправними
дій, визнання нечинними податкових
повідомлень-рішень, зобов'язання
вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
червня 2013 року адміністративний позов
Публічного акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" до Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську Державної
податкової служби про визнання
протиправними дій, визнання нечинними
податкових повідомлень-рішень,
зобов'язання вчинити певні дії -
задоволено повністю: визнано
протиправними дії Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську по збільшенню
грошових зобов'язань Публічного
акціонерного товариства "ДТЕК
Дніпрообленерго" по податку на додану
вартість і податку на прибуток, по
нарахуванню штрафних (фінансових)
санкцій, по зарахуванню сум переплати
Публічного акціонерного товариства
"ДТЕК Дніпрообленерго" з податку на
прибуток та податку на додану вартість
у рахунок суми виявлених порушень по
податку на прибуток та завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість протиправними; визнано
нечинними податкові
повідомлення-рішення Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Дніпропетровську № , № ,
№ від 04.07.2011 року; зобов'язано
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби зарахувати суми переплат з
податку на додану вартість та податку
на прибуток Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Дніпрообленерго", що
були неправомірно зараховані в рахунок
погашення суми виявлених порушень з
податку на прибуток та завищення
податкового кредиту з податку на
додану вартість в рахунок оплати
податку на додану вартість та податку
на прибуток Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Дніпрообленерго".

Не погодившись з постановою суду,
Спеціалізована державна податкова
інспекція по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби подала апеляційну скаргу, в якій
просила скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нове
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог позивача у повному
обсязі.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду в межах
оскарження та доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 02.06.2011 р.
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську проведено планову
виїзну перевірку Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" з питань дотримання
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2009 р. по
31.12.2010 р..

За результатами перевірки складено акт
№ 1152/08-03/1-23359034 від 17.06.2011 р. (Т.1 а.с. 26-234).

Перевіркою встановлені, зокрема,
наступні порушення, допущені Публічним
акціонерним товариством
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго": п. 1.23, п. 1.32 ст. 1, пп.
4.1.6 п. 4.1 ст. 4, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5, пп. 8.1.2 п. 8.1,
пп. 8.3.1 п. 8.3 ст. 8 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" №
334/94-ВР від 28.12.1994 р. в результаті чого
занижено податок на прибуток у сумі 200
426,55 грн.; п. 4.1, п. 4.2, ст. 4, пп. 7.3.1 п. 7.3, п.п.
7.4.1, п.п. 7.4.5 п. 7.4, п.п. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 р. № 168/97-ВР "Про
податок на додану вартість" в частині
завищення податку на додану вартість
всього у сумі 43 198,06 грн.; п. 7.39, п. 7.43
глави 7 та п. 3.1 глави 3 Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою правління
НБУ від 15.12.2004 р. № 637 в частині
порушення порядку відображення в
облікових документах каси
підприємства витраченої підзвітною
особою готівки без подання нею
підтверджуючих документів на суму 1 259,95
грн.; п.п. 3.5, 7.24 Положення № 637 в частині
порушення видачі готівки з каси без
підпису одержувача на суму 10 526,89 грн.
(Т.1 а.с. 232-233).

На підставі акту перевірки
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську винесено податкові
повідомлення-рішення № , № ,
№ від 04.07.2011 р. (Т.1 а.с. 235, 236, 237).

Правомірність та обґрунтованість
податкових повідомлень-рішень,
прийнятих на підставі акту перевірки, є
предметом спору, переданого на
вирішення суду.

Вирішуючи спір між сторонами та
задовольняючи позовні вимоги позивача
у повному обсязі, суд першої інстанції
виходив з того, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення не
відповідають вимогам п.3 ч.3 ст.2 КАС
України, а відтак, підлягають
скасуванню.

Суд апеляційної інстанції
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з огляду на наступне.

Відповідно до п. 4.1 ст. 4 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» №334/94-ВР від 28.12.1994 р. (далі
- Закон №334/94-ВР) (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин)
валовий доход - загальна сума доходу
платника податку від усіх видів
діяльності, отриманого (нарахованого)
протягом звітного періоду в грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах як на території України, її
континентальному шельфі, виключній
(морській) економічній зоні, так і за її
межами.

Згідно до пп. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
№334/94-ВР, валовий доход включає: доходи
з інших джерел, у тому числі, але не
виключно, у вигляді: сум безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному періоді,
вартості товарів (робіт, послуг),
безоплатно наданих платнику податку у
звітному періоді, крім їх надання
неприбутковим організаціям згідно з
пунктом 7.11 статті 7 цього Закону та у
межах таких операцій між платником
податку та його відокремленими
підрозділами, які не мають статусу
юридичної особи, крім випадків,
визначених у частині четвертій статті 3
Закону України "Про списання вартості
несплачених обсягів природного газу".

Відповідно до п. 5.1 ст.5 Закону №334/94-ВР
визначено, що валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Згідно пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 вказаного
Закону, не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п.п. 4.1, 4.2 ст. 4 Закону
України "Про податок на додану
вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 р. (далі -
Закон №168/97-ВР) (чинного на момент
виникнення спірних правовідносин) база
оподаткування операції з поставки
товарів (послуг) визначається виходячи
з їх договірної (контрактної) вартості,
визначеної за вільними цінами, але не
нижче за звичайні ціни, з урахуванням
акцизного збору, ввізного мита, інших
загальнодержавних податків та зборів
(обов'язкових платежів), згідно із
законами України з питань
оподаткування (за винятком податку на
додану вартість, а також збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку, що включається до
ціни товарів (послуг)). До складу
договірної (контрактної) вартості
включаються будь-які суми коштів,
вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
в зв'язку з компенсацією вартості
товарів (послуг). У разі якщо звичайна
ціна на товари (послуги) перевищує
договірну ціну на такі товари (послуги)
більше ніж на 20 відсотків, база
оподаткування операції з поставки
таких товарів (послуг) визначається за
звичайними цінами.

У разі поставки товарів (робіт, послуг)
без оплати або з частковою оплатою їх
вартості коштами у межах бартерних
(товарообмінних) операцій, здійснення
операцій з безоплатної передачі
товарів (робіт, послуг), натуральних
виплат у рахунок оплати праці фізичним
особам, що перебувають у трудових
відносинах з платником податку,
передачі товарів (робіт, послуг) у межах
балансу платника податку для
невиробничого використання, витрати на
яке не відносяться до валових витрат
виробництва (обігу) і не підлягають
амортизації, а також пов'язаній з
продавцем особі чи суб'єкту
підприємницької діяльності, який не
зареєстрований як платник податку,
база оподаткування визначається
виходячи з фактичної ціни операції, але
не нижчої за звичайні ціни.

Згідно до пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону
№168/97-ВР, датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг), що
підлягають поставці, а в разі поставки
товарів (робіт, послуг) за готівкові
грошові кошти - дата їх оприбуткування
в касі платника податку, а при
відсутності такої - дата інкасації
готівкових коштів у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; або дата відвантаження
товарів, а для робіт (послуг) - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт виконання робіт (послуг) платником
податку.

Відповідно до пп. 7.4.1 ст. 7.4 Закону
№168/97-ВР податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг), але не вище рівня
звичайних цін, у разі якщо договірна
ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду

Згідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
№168/97-ВР не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як вбачається з матеріалів справи,
Публічне акціонерне товариство
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго" мало господарські
взаємовідносини з контрагентами, а
саме, з Товариством з обмеженою
відповідальністю "Агро-Інвест",
Приватним підприємством
"Укрпроммонтаж", Товариством з
обмеженою відповідальністю "Атлас Мак",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Електрогаз",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "ВБК "Будмайстер",
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Петра Плюс",
Виробничим кооперативом
"Профтехобразованіє".

Відповідно до ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Статтею 1 Закону України від 16.07.99 №996-XIV
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Отже,
визначальною ознакою господарської
операції є те, що вона повинна
спричиняти реальні зміни майнового
стану платника податків.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції. Якщо ж
фактичного здійснення господарської
операції не було, відповідні документи
не можуть вважатися первинними
документами для цілей ведення
податкового обліку навіть за наявності
всіх формальних реквізитів таких
документів, що передбачені чинним
законодавством.

Враховуючи викладене, для
підтвердження даних податкового
обліку необхідно брати до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

На підтвердження реальності
господарських операцій з
контрагентами позивачем було надано
наступні документи: договори,
податкові накладні, видаткові
накладні, накладні, акти прийняття
виконаних робіт, специфікації, довідки
про вартість виконаних робіт, рахунки,
платіжні доручення (Т. 1 а.с. 239-260, Т. 2 а.с.
1- 250, Т. 3 а.с. 1-3).

Як досліджено судом апеляційної
інстанції, первинні документи
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність".

При цьому, як вбачається з матеріалів
справи, оскаржувані податкові
повідомлення-рішення № , №
від 04.07.2011 р. винесені відповідачем на
підставі акту перевірки, висновками
якого правочини позивача з його
контрагентами визнані нікчемними.

В той же час, зробивши висновки про
нікчемність укладених правочинів
податковий орган не врахував
наступного.

Згідно до ч. 1 ст. 204 Цивільного кодексу
України правочин є правомірним, якщо
його недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 228 Цивільного
кодексу України правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Колегія суддів зазначає, що вказаною
нормою права визначено об'єктивну
сторону нікчемного правочину, тобто
визначено ознаки, за наявності яких
укладений правочин можливо
кваліфікувати як нікчемний. Податковим
органом, в акті перевірки не наведено,
визначених нормою права, ознак, які б
свідчили про нікчемність укладених
позивачем правочинів.

Відповідачем, на якого відповідно до ч.2
ст.71 КАС України покладено обов'язок
щодо доказування правомірності
прийнятого рішення, не доведено того,
що сторонами укладено угоди не з метою
реального настання правових наслідків,
а з метою порушення публічного порядку.

При укладенні договорів його сторонами
було досягнуто усіх істотних умов,
договори укладені у письмовій формі, як
того вимагає цивільне законодавство, і
спрямовані на встановлення
правовідносин, в контексті ст. 626 ЦК
України. Отже, зміст вищевказаних
правочинів не суперечить Цивільному
кодексу України, іншим актам
цивільного законодавства, а також
моральним засадам суспільства.

Крім цього, як вбачається з Акту
перевірки, нікчемність укладеного
правочину податковий орган пов'язує з
тим, що сторонами укладено угоди, які не
спрямовані на настання реальних
наслідків, що такою угодою обумовлені.

Тобто, відповідачем вказано на ознаки
фіктивних правочинів, які, згідно зі
ст.234 ЦК України, вчинюються без наміру
створення правових наслідків, що
обумовлюються цими правочинами.

Відповідно до ч.2 ст.234 ЦК України
фіктивний правочин визнається судом
недійсним.

Доказів того, що вищеперелічені
договори визнано судом недійсними,
відповідачем суду не надано.

Відповідачем не було надано суду
належних доказів, які б підтверджували
висновки щодо нікчемності правочинів
позивача з його контрагентами та
визнання їх такими, що укладені без
наміру настання правових наслідків.
Твердження відповідача ґрунтуються
виключно на фактах, що викладені в Акті
перевірки, проте належних доказів, що
підтверджують викладені у ньому
обставини, суду надано не було, а тому,
колегія суддів вважає, що твердження
відповідача щодо нікчемності
правочинів є лише його припущенням.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів робить висновок про те, що
висновки органу державної податкової
служби про нікчемність
фінансово-господарських операцій між
позивачем та його контрагентом є
помилковими та необґрунтованими.

Окрім того, як вбачається з акту
перевірки, відповідачем було
встановлено порушення позивачем п. 7.39,
п.7.43 гл. 7 та п. 3.1 гл. 3 Положення про
ведення касових операцій в
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою правління
НБУ від 15.12.2004 р. № 637 в частині
порушення порядку відображення в
облікових документах каси
підприємства витраченої підзвітною
особою готівки без подання нею
підтверджуючих документів на суму 1 259,95
грн. та п. 3.5, п. 7.24 Положення № 637 в
частині порушення видачі готівки з
каси без підпису одержувача на суму 10
526,89 грн..

З матеріалів справи вбачається, що
відповідно до наказу про відрядження №
801 від 05.11.2009 р. Мартинюка А.Ф.,
генерального директора Публічного
акціонерного товариства
"Енергопостачальна компанія
"Дніпрообленерго", було відряджено до м.
Києва з метою участі у нараді терміном
на 2 дні з 05.11.2009 р. по 06.11.2009 р. (Т. 3 а.с. 25).

Згідно до посвідчення про відрядження
№ 801 від 05.11.2009 р. Мартинюк А.Ф. прибув до
м. Києва 05.11.2009 р., прибув до м.
Дніпропетровська 15.11.2009 р. (Т. 3 а.с. 24).

В обґрунтування правомірності
відшкодування витрат на відрядження
позивачем були надані копія квитка та
звіту про використання коштів, наданих
на відрядження або під звіт (Т. 3 а.с. 26,
27).

Аналізуючи вищезазначені обставини
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п. 3.1 розділу 3 Положення
про ведення касових операцій в
національній валюті в Україні,
затвердженого Постановою Правління
Національного Банку України від 15.12.2004
р. № 637 касові операції оформляються
касовими ордерами, видатковими
відомостями, розрахунковими
документами, документами за операціями
із застосуванням спеціальних
платіжних засобів, іншими касовими
документами, які згідно із
законодавством України підтверджували
б факт продажу (повернення) товарів,
надання послуг, отримання (повернення)
готівкових коштів.

Згідно до п. 3.5 розділу 3 Положення у
разі видачі окремим фізичним особам
готівки (у тому числі працівникам
підприємства) за видатковим касовим
ордером або видатковою відомістю касир
вимагає пред'явити паспорт чи документ,
що його замінює, записує його
найменування і номер, ким і коли він
виданий.

Фізична особа розписується у
видатковому касовому ордері або
видатковій відомості про одержання
готівки із зазначенням одержаної суми
(гривень - словами, копійок - цифрами),
використовуючи чорнильну або кулькову
ручку з чорнилом темного кольору. Якщо
видаткова відомість складена на видачу
готівки кільком особам, то одержувачі
також пред'являють паспорти чи
документи, що їх замінюють, і
розписуються у відповідній графі
документа.

Для виведення залишку готівки в касі не
приймаються видаткові касові ордери
або видаткові відомості, в яких видача
готівки з каси не підтверджена
підписом одержувача.

Відповідно до п. 7.39 розділу 7 Положення
під час перевірки звітів про
використання коштів для вирішення
господарських питань особлива увага
приділяється дотриманню підзвітними
особами встановлених термінів
складання та подання до бухгалтерії
відповідних звітів, своєчасність
повернення до каси підприємств залишку
невикористаних коштів (одночасно з
відповідним звітом), наявність
оригіналів підтвердних документів, їх
погашення тощо. Крім того, ураховується
те, що подання звітів про використання
коштів із порушенням установлених
термінів може дозволятися лише у
зв'язку з тимчасовою непрацездатністю
підзвітної особи або за інших обставин,
що мають документальне підтвердження.

Згідно до п. 7.43 розділу 7 Положення під
час проведення перевірки щодо
дотримання порядку видачі готівки під
звіт на відрядження встановлюється
наявність розпорядчих документів
(наказу, розпорядження) на службові
відрядження, правильність ведення
записів у журналі реєстрації
посвідчень на відрядження, дотримання
граничної тривалості службового
відрядження, наявність позначок у
посвідченні про відрядження,
своєчасність звітування за витрачені
під час відрядження кошти,
правильність відшкодування витрат
працівникам тощо.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів робить висновок про те, що
твердження відповідача щодо порушення
позивачем вимог Положення про ведення
касових операцій в національній валюті
в Україні є цілком необгрунтованим,
оскільки в видаткових касових ордерах,
які знаходяться в матеріалах справи,
містяться підписи одержувачів
готівкових коштів, при цьому
відповідачем не надано доказів на
підтвердження наявності зазначеного в
акті перевірки порушення.

При цьому, висновок відповідача,
викладений в акті перевірки, щодо
порушення вимог зазначеного Положення
шляхом ненадання документу, який
підтверджує витрати на відрядження
працівника, не враховується судом,
оскільки такий документ, а саме, квиток,
був наданий посадовим особам
відповідача при проведенні перевірки.

Крім того, у відповідності до пп. 14.1.175 п.
14.1 ст. 14 Податкового кодексу України
визначено, що податковий борг - сума
узгодженого грошового зобов'язання (з
урахуванням штрафних санкцій за їх
наявності), але не сплаченого платником
податків у встановлений цим Кодексом
строк, а також пеня, нарахована на суму
такого грошового зобов'язання.

Згідно до п. 87.9 ст. 87 Податкового
кодексу України передбачається, що у
разі наявності у платника податків
податкового боргу органи державної
податкової служби зобов'язані
зарахувати кошти, що сплачує такий
платник податків, в рахунок погашення
податкового боргу згідно з черговістю
його виникнення незалежно від напряму
сплати, визначеного платником
податків.

Виходячи з аналізу вищевикладених норм
законодавства, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що
відповідачем протиправно було
здійснено зарахування сум переплати
позивача з податку на додану вартість
та податку на прибуток у рахунок
зменшення суми виявлених перевіркою
порушень, оскільки положеннями
Податкового кодексу України
передбачена можливість зарахування
коштів, що сплачує платник податків, в
рахунок погашення податкового боргу
згідно з черговістю його виникнення
незалежно від напрямку сплати,
визначеного платником податку, а суми
встановлених в акті перевірки порушень
на момент винесення податкового
повідомлення-рішення були не
узгодженими, тобто не набули статусу
податкового боргу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно до п. 1, 3 ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано, тобто з
урахуванням обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії).

Отже, проаналізувавши вищевикладені
обставини справи та правовідносини, що
їм відповідають та оцінивши докази
надані сторонами по справі у їх
сукупності, колегія суддів повністю
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що податкові
повідомлення-рішення винесені
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м.
Дніпропетровську Державної податкової
служби № , № , № від 04
липня 2011 року не відповідають п.п.1,3 ч.3
ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України, оскільки винесені
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, але не у спосіб,
передбачений законодавством та без
урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що позовні
вимоги Публічного акціонерного
товариства "ДТЕК Дніпрообленерго" є
цілком обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
рішення суду першої інстанції
викладене достатньо повно,
обґрунтовано та мотивовано з
посиланням на конкретні пункти законів
України, які регулюють спірні
правовідносини, що свідчить про
відсутність підстав для його
скасування.

З огляду на встановлені судом першої
інстанції фактичні обставини справи та
обрану правову позицію, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення апеляційної
скарги.

Керуючись ч.1 ст.198, ст.200, ст. 205, ст.206, ч.2
ст.212 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Спеціалізованої
державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м.Дніпропетровську Державної
податкової служби - залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
червня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
постановлення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів.

Головуючий:
Ю.М. Дадим

Суддя:
І.Ю. Богданенко

Суддя:
С.А. Уханенко