Справа № 345/86/13-а
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Справа № 876/5517/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

з участю секретаря судового засідання
Луки Х.М.,

позивача
ОСОБА_1,

представника позивача
ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області на
постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 15
березня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до управління Пенсійного фонду
України в м. Калуші та Калуському
районі Івано-Франківської області про
визнання дій неправомірними та
зобов'язання призначити пенсію за
вислугою років,

ВСТАНОВИВ :

23 березня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому просила, змінивши позовні вимоги,
визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області (далі - УПФ України) та
зобов'язати відповідача зарахувати в
стаж, що дає право на пенсію за вислугу
років, періоди роботи з 10.03.2004 року по
16.12.2005 року та з 19.12.2006 року по 08.01.2007
року, призначити таку пенсію з дня
подачі заяви, а саме з 20 серпня 2009 року,
та зобов'язати відповідача здійснити
нарахування та виплату пенсії за
вислугу років.

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 15
березня 2013 року вказаний
адміністративний позов у справі №
345/86/13-а задоволено.

У поданій апеляційній скарзі
відповідач просить зазначену
постанову скасувати та ухвалити нову
про відмову у задоволенні заявлених
позовних вимог. Апеляційну скаргу
обґрунтовує тим, що робота в аптеках
приватного підприємства або фізичної
особи може бути зарахована до стажу, що
дає право на пенсію за вислугу років за
умови проведення акредитації. Вважає,
що оскільки акредитаційний сертифікат
є обов'язковим документом для
визначення права на пенсію за вислугою
років, а фармацевтичний заклад, що
зазначений в трудовій книжці
позивачки, не відповідає Переліку
закладів охорони здоров'я,
затвердженим наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 28.10.2002 року
№ 385, то позивачка не має права на
пенсію за вислугу років.

Позивачка та її представник у ході
апеляційного розгляду заперечили
обґрунтованість доводів апелянта,
просили залишити оскаржуване судове
рішення без змін, а подану апеляційну
скаргу - без задоволення.

Представник відповідача на виклик
апеляційного суду не з'явився, що не
перешкоджає розгляду справи на
підставі ч. 4 ст. 196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача та
учасників процесу, перевіривши
матеріали справи та доводи апелянта у
їх сукупності, апеляційний суд
приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з таких мотивів.

Задовольняючи позовні вимоги ОСОБА_1,
суд першої інстанції виходив із того,
що з 03.08.1981 року по 09.08.1982 року позивачка
працювала на посаді асистента в аптеці
№ 12, яка відповідно до наказу № 1250 від
30.12.1976 року перейменована на посаду
фармацевта. З 08.09.1982 року по 01.05.1990 року
прийнята тимчасово на посаду
фармацевта в Центральну районну аптеку
№ 88 м. Калуша, з 01.05.1990 року переведена
на посаду фармацевта в центральну
районну аптеку № 88 м. Калуш, з 29.07.1994
року переведена на посаду т.в.о.
(фармацевт) в центральну районну аптеку
№ 88 м. Калуш, з 07.05.1996 року прийнята
шляхом переводу на посаду фармацевта в
центральну районну аптеку № 88 м.
Калуша, з 01.02.1999 року переведена на
посаду завідуючим фармацевтом в
центральну районну аптеку № 88, з 08.03.2003
року по 05.03.2004 року переведена на посаду
фармацевта ЦРА № 88, з 10.03.2004 року по
16.12.2005 року зарахована на посаду
фармацевта ТОВ «Світлозор», з 19.12.2006
року по 08.01.2007 року прийнята
фармацевтом до підприємця ОСОБА_4, з
19.05.2008 року по 03.08.2009 року прийнята на
посаду фармацевта ПП «ОСОБА_5».
Оскільки позивачка працювала на
зазначених посадах понад 25 років, то
набула право на пенсію за вислугу
років. Здійснення державної
акредитації лише визначає наявність у
фармацевтичному закладі умов для
надання певного рівня
медико-соціальної допомоги і не може
впливати на призначення пенсії
працівникам за вислугу років, а тому
позивачу слід зарахувати до
спеціального стажу роботи період
роботи з 10.03.2004 року по 16.12.2005 року та з
19.12.2006 року по 08.01.2007 року на посаді
фармацевта.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, не
відповідають фактичним обставинам
справи і нормам матеріального права з
огляду на таке.

Відповідно до ст. 51 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» (далі - Закон №
1788-ХІІ), пенсія за вислугу років
встановлюється окремим категоріям
громадян, зайнятих на роботах,
виконання яких призводить до
професійної працездатності або
придатності до настання віку, що дає
право на пенсію за віком.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону № 1788-XII
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту населення при
наявності спеціального стажу роботи
від 25 років до 30 років за переліком, що
затверджується у порядку, який
визначається Кабінетом Міністрів
України, незалежно від віку.

Згідно з Переліком до спеціального
стажу, який дає право на пенсію за
вислугу років, зараховуються періоди
роботи на посадах провізорів,
фармацевтів (незалежно від
найменування посад), лаборантів в
аптеках, аптечних кіосках, аптечних
магазинах, контрольно-аналітичних
лабораторіях. Разом з тим відповідно до
примітки 2 Переліку робота за
спеціальністю в закладах, установах і
на посадах, передбачених цим Переліком,
дає право на пенсію незалежно від форми
власності та відомчої
підпорядкованості закладів і установ.

Визначення аптечного закладу наведено
у ст. 16 Закону України «Основи
законодавства України про охорону
здоров'я» в редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин, (далі -
Закон № 2801-ХІІ), згідно з якою
безпосередню охорону здоров'я
населення забезпечують
санітарно-профілактичні,
лікувально-профілактичні,
фізкультурно-оздоровчі,
санаторно-курортні, аптечні,
науково-медичні та інші заклади
охорони здоров'я. Відповідно до частини
другої цієї статті заклади охорони
здоров'я створюються підприємствами,
установами та організаціями з різними
формами власності, а також приватними
особами при наявності необхідної
матеріально-технічної бази і
кваліфікованих фахівців. Порядок і
умови створення закладів охорони
здоров'я, державної реєстрації та
акредитації цих закладів, а також
порядок ліцензування медичної
практики, виробництва лікарських
засобів, оптової, роздрібної торгівлі
лікарськими засобами визначаються
актами законодавства України.

Відповідно до пункту 1 Порядку
державної акредитації закладу охорони
здоров'я, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 15 липня
1997 року № 765 у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин, державна
акредитація закладу охорони здоров'я -
це офіційне визнання статусу закладу
охорони здоров'я, наявності в ньому
умов для надання певного рівня
медико-санітарної допомоги,
підтвердження його відповідності
встановленим критеріям та гарантії
високої якості професійної діяльності.

Згідно з пунктом 2 зазначеного Порядку
акредитації підлягають незалежно від
форми власності усі заклади охорони
здоров'я.

Таким чином, аптека офіційно набуває
статусу закладу охорони здоров'я на
підставі державної акредитації.

Враховуючи наведене, на думку
апеляційного суду, до стажу роботи,
який дає право на пенсію за вислугу
років, зараховується, зокрема, робота
на посадах провізорів, фармацевтів у
аптеках, які офіційно набули статусу
закладу охорони здоров'я на підставі
державної акредитації.

Як слідує з матеріалів справи, ТОВ
«Світлозор» та підприємець ОСОБА_4, де
позивачка працювала у спірний період,
не проходили державну акредитацію, а
отже не мають офіційного визнання
статусу закладу охорони здоров'я і
робота в цих закладах не може бути
зарахована до спеціального стажу, який
дає право на пенсію за вислугу років.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору судом
першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального права, а
мотиви, з яких виходив суд під час
ухвалення свого рішення, не
відповідають фактичним обставинам
справи, оскаржувана постанова підлягає
скасуванню з прийняттям нової про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254
КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області задовольнити.

Постанову Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 15
березня 2013 року у справі № 345/86/13-а
скасувати та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук

Постанова у повному обсязі складена 26
березня 2014 року.