Справа № 826/18961/13-а
Суддя: Межевич М.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Межевич М.В.
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого - судді Межевича
М.В., суддів Земляної Г.В. та Сорочка Є.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 23.01.2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Комунального підприємства "Київське
міське бюро технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна",
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві про
визнання протиправною та скасування
державної реєстрацї права власності,-

В С Т А Н О В И В:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.01.2014 року у позові відмовлено.

Позивач в апеляційній скарзі просить
скасувати постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.01.2014 року, оскільки вважає, що судом
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи,
апеляційну скаргу, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
15.02.1996 між МП «Клен» та ОСОБА_2 укладено
договір дарування квартири, відповідно
до якого ОСОБА_2 прийняла у дар квартиру
АДРЕСА_1.

14.06.1996 ухвалою Печерського районного
суду м. Києва у справі за позовом АТ
«Експромтах» до ОСОБА_2, ПП «Клен» про
визнання договорів купівлі-продажу
недійсними накладено арешт на квартиру
АДРЕСА_1.

В подальшому, 02.07.1996 між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 укладено договір
купівлі-продажу вказаної квартири.

24.02.2009 за №32517 КП "Київське міське бюро
технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна" зареєстровано право
власності не нерухоме майно - квартиру
АДРЕСА_1 за ОСОБА_3

Ухвалою Печерського районного суду м.
Києва від 15.11.2013 по справі №757/20190/13-ц
скасовано заходи забезпечення позову у
вигляді накладення арешту на нерухоме
майно з забороною його відчуження
будь-яким способом, яке знаходиться за
адресою АДРЕСА_1

Суд першої інстанції, відмовляючи у
позові, дійшов висновку, що станом на
час здійснення реєстраційного напису
від 24.02.2009 №32517 про реєстрацію права
власності спірної квартири за ОСОБА_3,
органом державної реєстрації прав не
було зареєстровано обмеження прав на
спірну квартиру на підставі ухвали
Печерського районного суду м. Києва від
14.06.1996, а відтак відповідачем під час
реєстрації 24.02.2009 права власності
спірної квартири за ОСОБА_3, не порушено
вимоги закону.

Суд апеляційної інстанції в цілому
погоджується з висновком суду першої
інстанції з огляду на таке.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
визначено Законом України від 01.07.2004 №
1952-IV "Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень" (
редакції чинній на час виникнення
спірних правовідносин).

Відповідно до ст. 1 Законом України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин) державна
реєстрація речових прав на нерухоме
майно - офіційне визнання і
підтвердження державою фактів
виникнення, переходу або припинення
прав на нерухоме майно, обтяження таких
прав шляхом внесення відповідного
запису до Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно.

Згідно з ч. 1 ст. 4 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: право власності на нерухоме
майно.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
державна реєстрація речових прав
проводиться в такому порядку: облік
заяви про державну реєстрацію речових
прав; прийняття і перевірка документів,
поданих для державної реєстрації
речових прав; установлення відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації речових прав; державна
реєстрація речових прав або відмова в
такій реєстрації прав та внесення
даних до Державного реєстру прав;
присвоєння кадастрового номера об'єкту
нерухомого майна; видача документів, що
підтверджують зареєстроване речове
право.

Відповідно до ч. 3 ст. 17 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень"
державній реєстрації підлягають
заявлені речові права на нерухоме
майно за наявності документів, що
підтверджують вчинення правочинів
щодо таких об'єктів, посвідчених
відповідно до закону, або свідчать про
наявність інших, передбачених законом
підстав.

Відповідно до ст. 19 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
підставою для державної реєстрації
прав, що посвідчують виникнення,
перехід, припинення речових прав на
нерухоме майно, обмежень цих прав, є,
зокрема, нотаріально посвідчений
договір купівлі-продажу, довічного
утримання, дарування, міни земельної
ділянки або іншого нерухомого майна.

Згідно з матеріалами справи, запис про
реєстрацію нерухомого майна за ОСОБА_3
від 24.02.2009 року здійснений на підставі
нотаріально посвідченого дублікату
договору купівлі-продажу квартири,
який має силу оригіналу.

Відповідно до ст. 346 Цивільного кодексу
України право власності припиняється у
разі відчуження власником свого майна.

Таким чином, укладаючи договір
купівлі-продажу, позивач з моменту
підписання цього договору втратила
право володіння, користування та
розпорядження даною квартирою.

Водночас доказів на підтвердження
того, що договір купівлі-продажу
квартири від 02.07.1996 визнаний
недійсним, у справі не міститься, а отже
він є чинним.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

З урахуванням наведених обставин, суд
апеляційної інстанції вважає, що у
даному випадку права, свободи та
інтереси ОСОБА_2 здійсненням КП
"Київське міське бюро технічної
інвентаризації та реєстрації права
власності на об'єкти нерухомого майна"
реєстрації права власності за ОСОБА_3
відчуженої квартири порушені не були, а
тому підстав для задоволення позову
немає.

Апелянт в апеляційній скарзі вказує на
те, укладений договір купівлі-продажу
квартири від 02.07.1996 між ОСОБА_2 та
ОСОБА_3 фактично є нікчемним, оскільки
суперечить вимогам закону з огляду на
те, що укладався в момент перебування
під арештом об'єкта нерухомого майна.

Суд апеляційної інстанції з цього
приводу вважає за необхідне зазначити
наступне.

Відповідно до ст. 215 Цивільного кодексу
України, підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

Якщо недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

З наведених норм вбачається, що для
визнання правочину нікчемним має бути
пряма вказівка на норму закону, якою
встановлені обставини, за яких такий
правочин є нікчемним.

У даному випадку, договір
купівлі-продажу був укладений за
наявності запису в Єдиному реєстрі
заборон відчуження об'єктів нерухомого
майна про арешт квартири. Прямої норми
в цивільному законодавстві, де
зазначено, що за наведеної умови
укладений правочин за вказаних умов є
нікчемним, немає. А отже, даний договір
є оспорюваним та може бути визнаний
недійсним у судовому порядку.

Керуючись ч. 1 ст. 41, ст.ст. 160, п. 2 ч. 1 ст.
197, ст.ст. 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС України,
суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
23.01.2014 року - без змін.

Ухвала апеляційної інстанції за
наслідками її перегляду, набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення її копії особам, які беруть
участь у справі та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
М.В. Межевич

Суддя
Г.В. Земляна

Суддя
Є.О. Сорочко

.

Головуючий суддя
Межевич М.В.

Судді:
Земляна Г.В.

Сорочко Є.О.