Справа № 2а-4305/10/0308
Суддя: Заверуха О.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.
Справа № 61295/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Заверухи О.Б.,

суддів
Гінди О.М., Ніколіна В.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 02 грудня 2010 року про
залишення позовної заяви без розгляду
по справі за позовом ОСОБА_1 до УМВС
України у Волинській області,
Головного управління Пенсійного фонду
України у Волинській області про
зобов'язання вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

25.10.2010 року ОСОБА_1 звернулася до суду з
позовом в якому просила: зобов'язати
УМВС України у Волинській області
направити довідку до ГУ ПФУ у
Волинській області про розмір
преміювання у відсотках до грошового
забезпечення відповідної категорії -
дільничного інспектора міліції за
період з 01.05.2007 року по 31.12.2007 року для
перерахунку пенсії; зобов'язати ГУ ПФУ
України у Волинській області провести
перерахунок та виплату пенсії по
втраті годувальника з врахуванням
зміни розміру премії та збільшення
грошового забезпечення за період з
01.05.2007 року до 31.12.2007 року.

Також позивач просила поновити строк
звернення до суду у зв'язку з
прийняттям Закону України «Про
внесення змін до деяких законодавчих
актів України щодо підвідомчості
справ, пов'язаних із соціальними
виплатами», а також з врахуванням
рішення Конституційного Суду України
від 09.09.2010 року у справі № 1-40/2010.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 02 грудня 2010 року
позовну заяву залишено без розгляду.

Ухвала мотивована тим, що позивач
пропустила шестимісячний строк
звернення до суду з даним позовом,
передбачений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Причини пропуску строку
звернення до суду, наведені позивачем,
на думку суду, не є поважними.

Ухвалу в апеляційному порядку
оскаржила позивач, вважає її
незаконною та необґрунтованою, просить
змінити постанову та ухвалити нове
рішення яким задовольнити позовні
вимоги.

На обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначає, що про порушення своїх
прав дізналась з часу отримання
відмови відповідача у перерахунку
пенсії, а саме 14.07.2009 року. Крім того,
позивач зазначає, що зверталась до
органів прокуратури про захист її прав
в суді шляхом представництва її
інтересів, а також не могла передбачити
змін в законодавстві, внаслідок яких
строк звернення до суду змінювався.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
обговоривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Пунктом 3.7 Прикінцевих положень
Закону України «Про судоустрій і
статус суддів» було внесено зміни до
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України, які набули
чинності з 30 липня 2010 року.

Згідно з цими змінами загальний строк
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи, визначений ч. 2 ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, зменшено з одного року до
шести місяців.

Однак колегія суддів враховує, що
відповідно до ч. 1 ст. 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як зазначено в рішенні Конституційного
Суду України від 09 лютого 1999 року №
1-рп/99, ч. 1 ст. 58 Конституції України щодо
дії нормативно-правового акта в часі
треба розуміти так, що вона починається
з моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно зміст суб'єктивного права
особи, в тому числі права особи на
звернення до суду, слід визначати із
застосуванням законодавства, яке діяло
на момент виникнення відповідного
права.

Водночас неприпустимість зворотної
дії нормативно-правового акта полягає
в тому, що запроваджені ним нові норми
не можуть застосовуватися до
правовідносин, які існували до
набрання ним чинності.

Отже, приписи нового
нормативно-правового акта не можуть
змінити обсяг прав, який було
встановлено попередніми
нормативно-правовими актами.

Таким чином, тривалість і правила
обчислення строку звернення особи до
суду визначаються за тими правилами,
які були чинними на момент початку
перебігу відповідного строку.

Отже, тривалість строку звернення до
суду не змінюється в разі подальших
змін законодавства, яке регулює
відповідні відносини, а тому строк
звернення до суду розпочинається і
закінчується з урахуванням тієї
тривалості, яка передбачалася на
момент початку перебігу відповідного
строку.

При цьому, тривалість такого строку не
змінюється залежно від того, коли було
реалізоване право на позов, тобто не
залежить від того, коли було фактично
пред'явлено позов.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 просила провести перерахунок
пенсії за період з 01.05.2007 року до 31.12.2007
року, тобто за період, коли
процесуальним законодавством, а саме
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України в редакції, чинній
на час подання позовної заяви, був
передбачений річний строк звернення до
адміністративного суду.

За таких обставин колегія суддів
вважає помилковим висновок суду першої
інстанції про те, що до спірних
правовідносин слід застосувати
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду, передбачений
ст. 99 Кодексу адміністративного
судочинства України в редакції від
30.07.2010 року, якою був передбачений
шестимісячний строк звернення до
адміністративного суду.

Також відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Однак, всупереч вимогам зазначеної
норми суд першої інстанції формально
підійшов до вирішення питання про
наявність поважних причин пропуску
ОСОБА_1 строку звернення до суду з даним
позовом, не встановивши і не дослідивши
повно і всебічно обставин справи, що
мали значення для вирішення цього
питання. Зокрема, не судом першої
інстанції не було дано належної оцінки
доводам позивача, якими вона
обґрунтовувала поважність причин
пропуску строку звернення до суду, а
саме щодо її посилань на норми Закону
України «Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами», рішення
Конституційного Суду України від 09.09.2010
року у справі № 1-40/2010, змін до КАС
України в частині строків звернення до
суду.

За наведених обставин колегія суддів
дійшла висновку, що оскаржувана ухвала
постановлена з порушенням норм
матеріального і процесуального справа,
судом неповно з'ясовано обставини, що
мають значення для вирішення питання
про пропущення позивачем строку
звернення до суду, тому її слід
скасувати та направити справу для
продовження розгляду до суду першої
інстанції. Апеляційну скаргу слід
задовольнити частково, оскільки вимоги
про задоволення позовних вимог за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на ухвалу суду першої інстанції
є поза межами повноважень суду
апеляційної інстанції, які передбачені
ст. 199 КАС України.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, п. 3 ч. 1 ст. 199,
ст. 204, п. 6 ч. 1 ст. 205, ст. ст. 206, 254 КАС
України, суд -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Ухвалу Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 02 грудня 2010 року
про залишення без розгляду позовної
заяви у справі № 2а-4305/10/0308- скасувати та
направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення і оскарженню не
підлягає.

Головуючий:
О.Б. Заверуха

Судді:
О.М. Гінда

В.В. Ніколін