Справа № 2а-16434/12/2670
Суддя: Шостак О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Шостак О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Шостака О.О.,

суддів:
Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л.,

при секретарі
Лебедєвій Ю.Б.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві, апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва Державної
податкової служби на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 січня 2013 року по справі за
адміністративним позовом
Представництва в Україні «Ай.Ді.Сі.
СЕНТРАЛЮРОП ГмбХ ІНТЕРНАЦІОНАЛЕ ДАТЕН
Дер КОМПЮТЕРІНДУСТРІ» до Державної
податкової інспекції у Подільському
районі м. Києва Державної податкової
служби про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И Л А:

У листопаді 2012 року позивач звернувся
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з позовом до ДПІ у Подільському
районі м. Києва ДПС у якому просив
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 15.08.2012 року №
.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 21
січня 2013 року позов було задоволено.

Не погоджуючись із прийнятими судовими
рішеннями, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду від 21.01.2013 року та
прийняте нове рішення, яким відмовити в
задоволені позову. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
ДПІ у Подільському районі м. Києва ДПС -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 січня 2013 року - залишити без
змін, виходячи із наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Як було встановлено судом першої
інстанції, ДПІ у Подільському районі
міста Києва ДПС у період з 12 липня 2012
року по 25 липня 2012 року було проведено
позапланову виїзну перевірку
Представництва в Україні «Ай.Ді.Сі.
СЕНТРАЛ ЮРОП ГмбХ ІНТЕРНАЦІОНАЛЕ ДАТЕН
Дер КОМПЮТЕРІНДУСТРІ» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, валютного та іншого
законодавства за період з 19.10.2007 р. по
31.12.2011 р.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт №
287/22-30/26603919 від 01.08.2012 р., в якому
встановлені порушення позивачем вимог
п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4, п. 13.8 ст. 13 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та абз. 1 п. 160.8 ст. 160
Податкового кодексу України, внаслідок
чого занижено податок на прибуток
іноземних юридичних осіб в загальній
сумі 624 502 грн.

На підставі встановлених в Акті
перевірки порушень вимог податкового
та іншого законодавства, відповідачем
було винесено податкове
повідомлення-рішення від 15.08.2012 р. №
, яким позивачу визначено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток іноземних юридичних осіб в
загальній сумі 585 148,75 грн., в тому числі
513 833,00 грн. - основний платіж, та 71 315,75
грн. - штрафні санкції.

Не погоджуючись з викладеними
обставинами, позивач звернувся до суду
з відповідним позовом.

Окружний адміністративний суд м. Києва
прийшов до висновку про необхідність
задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

В Акті перевірки відповідачем було
зроблено висновок про заниження
позивачем суми податку на прибуток за
результатами 2009-2011 років, оскільки
позивачем не було включено до складу
валового доходу представництва кошти,
отримані представництвом від
материнської компанії як суми
безповоротної фінансової допомоги в
загальному розмірі 8 524 881 грн., що
відповідно призвело до заниження
податку на прибуток іноземних
юридичних осіб в загальній сумі 624 502
грн., з цього приводу колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до п.п. 4.1.6 п. 4.1 ст. 4 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що валовий
доход включає:

- доходи з інших джерел, у тому числі,
але не виключно, у вигляді сум
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
періоді, вартості товарів (робіт,
послуг), безоплатно наданих платнику
податку у звітному періоді, крім їх
надання неприбутковим організаціям
згідно з пунктом 7.11 етапі 7 цього Закону
та у межах таких операцій між платником
податків та його відокремленими
підрозділами, які не мають статусу
юридичної особи, крім випадків,
визначених у частині четвертій статті 3
Закону України «Про списання вартості
несплачених обсягів природного газу».

Статтею 135 Податкового кодексу України
визначено, що доходи, які враховуються
при обчисленні об'єкта оподаткування,
включаються до доходів звітного
періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з:

- інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

Згідно п.п. 135.5.4. п. 135.5 ст. 135 Податкового
кодексу України, інші доходи включають
вартість товарів, робіт, послуг,
безоплатно отриманих платником
податку у звітному періоді, визначена
на рівпі не нижче звичайної ціни, суми
безповоротної фінансової допомоги,
отриманої платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податки та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Як підтверджується наявними
матеріалами справи, позивач, згідно
своїх статутних (реєстраційних)
документів, не має статусу юридичної
особи та с відокремленим підрозділом
німецького компанії I.D.C. CENTRAL EUROPE GmbH
INTERNATIONALE DATEN der COMPUTERINDUSTRIE

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що згідно норм наведеного
законодавства, позивач мав законне
право застосовувати зазначені
положення Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та Податкового кодексу України, щодо не
включення до складу доходу коштів,
отримуваних в якості відокремленого
підрозділу від материнської компанії,
оскільки при фінансуванні
нерезидентом свого представництва в
межах однієї й тієї самої юридичної
особи не відбувається перехід права
власності, а господарської діяльності
через таке представництво в Україні
материнська компанія не здійснювала та
жодних консультаційних послуг через
робітників такого відокремленого
підрозділу (представництва) нерезидент
на території України також не надавав.

Відповідно до положень частини 2 та 3
статті 95 Цивільного кодексу України,
представництвом є відокремлений
підрозділ юридичної особи, що
розташований поза її
місцезнаходженням та здійснює
представництво і захист інтересів
юридичної особи.

Філії та представництва не є
юридичними особами. Вони наділяються
майном юридичної особи, що їх створила,
і діють на підставі затвердженого нею
положення.

Отже, закон прямо встановлює, що суми
отримані представництвами від
підприємств, які ці представництва
заснували, не включаються до валового
доходу, а відповідно, з цих сум не
сплачується податок на прибуток.

Зазначене підтверджується також
положення пункту 3 розділу IV Порядку
розрахунку податкових зобов'язань
нерезидентів, які провадять діяльність
на території України через постійне
представництво, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
України від 28.02.2011 р. № 115.

У пункті 3 цього Порядку № 115 визначено,
що в рядку 01 Розрахунку 2 вказується
сума доходів постійного
представництва, які визначаються
згідно з вимогами розділу III Кодексу.
Пункт 135.5.4 міститься у розділі III
Податкового кодексу, а отже, його
положення мають застосовуватися для
визначення об'єкту оподаткування для
представництв.

Також, в Акті перевірки визначено, що
позивач здійснив порушення положень
пункту 160.8 ПКУ, яким передбачено
наступне.

Суми прибутків нерезидентів, які
провадять свою діяльність на території
України через постійне представництво,
оподатковуються в загальному порядку.
При цьому таке постійне представництво
прирівнюється з метою оподаткування до
платника податку, який провадить свою
діяльність незалежно від такого
нерезидента.

У разі якщо нерезидент провадить свою
діяльність не лише в Україні, а й за її
межами, і при цьому не визначає
прибуток від своєї діяльності, що
ведеться ним через постійне
представництво в Україні, сума
прибутку, що підлягає оподаткуванню в
Україні, визначається на підставі
складення нерезидентом відокремленого
балансу фінансово-господарської
діяльності, погодженого з органом
державної податкової служби за
місцезнаходженням постійного
представництва.

У разі неможливості визначити шляхом
прямого підрахування прибиток,
отриманий нерезидентами з джерелом
його походження з України,
оподатковуваний прибуток визначається
органом державної податкової служби як
різниця між. доходом та витратами,
визначеними шляхом застосування до
суми отриманого доходу коефіцієнта 0,7.

Таким чином, Податковий кодекс України
встановлює три способи оподаткування
представництв та, відповідно, три види
податкової звітності, які подаються
представництвами, залежно від способу
визначення оподатковуваного доходу.

Проте, в Акті перевірки відповідачем
чітко не зазначено, який з цих трьох
способів має бути застосований до
позивача, оскільки в такому Акті
відповідач посилається і на перший і на
третій способи оподаткування позивача
податком на прибуток одночасно (в
загальному порядку, та шляхом
застосування до суми отриманого доходу
коефіцієнта 0,7), що відповідно є
неможливим та безпідставним.

Так, на сторінках 6-8 у розділі 3.2.1 Акта
перевірки «Валові витрати»,
відповідачем визначено, що встановлено
заниження позивачем валових витрат.
Сума валових витрат розрахована із
застосуванням коефіцієнту 0,7, як це
передбачено у абзаці третьому пункту
160.8 ПКУ та у розділі IV Порядку № 115.

Проте до цього, на сторінці 5 Акта
перевірки (розділ 3.1.1), а також на
сторінці 13 Акта відповідачем
зазначено, що Представництво має бути
прирівняне до платника податку на
прибуток, який провадить свою
діяльність незалежно від такого
нерезидента, та повинен визначати
оподатковуваний прибуток та податок на
прибуток у загальному порядку.

Однак, це вже є інше правило, яке
встановлено в абзаці першому пункту 160.8
ПКУ та у розділі II Порядку № 115, за яким
представництво, визначає
оподатковуваний прибуток та податок на
прибуток у загальному порядку,
встановленому відповідними
положеннями розділу III ПКУ. Пункт 4
цього розділу II Порядку № 115
встановлює, що у такому випадку
представництво має подавати звичайну
декларацію з податку на прибуток. Але у
цьому випадку витрати ніяким чином не
можуть визначатися розрахунково за
коефіцієнтом 0,7.

Отже, ПКУ та Порядок № 115 чітко
розділяють два способи: або прибуток
визначається як різниця між доходом та
витратами, визначеними шляхом
застосування до суми отриманого доходу
коефіцієнта 0,7, або представництво
прирівнюється до платника податку,
який провадить свою діяльність
незалежно від такого нерезидента.

Таким чином не є правомірним з боку
відповідача одночасно розраховувати
витрати за коефіцієнтом 0,7 та в той же
час намагатися застосувати інший
спосіб оподаткування, прирівнявши
позивача до звичайного платника
податків.

Щодо висновків відповідача в Акті
перевірки стосовно того, що позивач
використовував переваги Угоди між
Урядом України та Урядом Федеративної
Республіки Німеччина про уникнення
подвійного оподаткування та
попередження податкових ухилень
стосовно податків на доходи і капітал,
колегія суддів зазначає наступне.

У розділі V Порядку № 115 (пункти 2 та 3)
встановлено, що нерезиденти, які мають
право на звільнення від оподаткування
відповідно до міжнародного договору
окремих видів доходів, які отримуються
через постійне представництво, разом з
податковою звітністю заповнюють і
подають до органу державної податкової
служби Відомості. Розділи I-IV
Відомостей передбачені для видів
діяльності, доходи від яких, отримані
постійним представництвом,
звільняються від оподаткування в
Україні відповідно до міжнародного
договору.

Для використання переваг Угоди, тобто
для звільнення від оподаткування
відповідно до міжнародного договору
окремих видів доходів, які отримуються
через постійне представництво,
потрібно перш за все, мати такі доходи,
отримані нерезидентом через
Представництво.

Проте, як підтверджується наявними
матеріалами справи, та не було жодними
допустимими доказами по справі
спростовано відповідачем, нерезидент
сам сплачував грошові кошти на
фінансування Представництва, та
доходів через постійне представництво
(позивача) материнська компанія не
отримувала.

Отже, позивач не подає до ДПС Відомості
про доходи (прибуток), що звільнені від
оподаткування на підставі міжнародних
договорів України, оскільки нерезидент
та Представництво не мають доходів які
можна було б звільнити від
оподаткування в Україні.

Таким чином, позивач не має що
зазначати у Відомостях, оскільки не
існує доходів, до яких можна було б
застосувати переваги міжнародного
договору.

Враховуючи зазначене, посилання
відповідача на те, що види діяльності
позивача складають основну діяльність
або один з видів основної діяльності
нерезидента, не мають жодного
підтвердження, оскільки позивач не
посилається на міжнародний договір, не
користується його перевагами і не
заповнює Відомості, тобто не
застосовує взагалі правила Розділу V
Порядку № 115.

Отже, вимоги пункту 4.3 Порядку № 115 не
можуть бути застосовані взагалі,
оскільки весь Розділ V Порядку № 115 V не
має до Позивача жодного відношення
через повну відсутність доходів,
отриманих нерезидентом через постійне
представництво, згідно з міжнародними
договорами України, що не було
спростовано відповідачем допустимими
доказами по справі.

Посилання відповідача в Акті перевірки
на те, що діяльність Представництва не
підпадає під дію пункту 5.4 статті 5
Угоди між Урядом України та Урядом
Федеративної Республіки Німеччина про
уникнення подвійного оподаткування та
попередження податкових ухилень
стосовно податків на доходи і капітал,
взагалі не стосується даної ситуації,
оскільки Представництво не декларує
отримання доходу від здійснення
діяльності підготовчого та
допоміжного характеру, і потреби у
застосуванні Угоди не існує через
відсутність доходу від такої
діяльності.

Так, пункт 160.8 статті 160 ПКУ стосується
саме нерезидентів, які провадять свою
діяльність на території України через
постійне представництво.

Однак відповідачем не було доведено,
яку саме діяльність проводила на
території України німецька компанія
I.D.C. CENTRAL EUROPE GmbH INTERNATIONALE DATEN der COMPUTERINDUSTRIE
через її Представництво, та які саме
кошти від здійснення такої діяльності
і в якому розмірі були отримані
Головною компанією внаслідок
діяльності Представництва. Докази з
даного приводів матеріалах справи
також відсутні.

Отже, як підтверджується наявними у
справі доказами, та не було спростовано
відповідачем, протягом перевіряємого
періоду Представництво отримувало
грошові кошти виключно від своєї
материнської компанії для утримання
представництва (поточні витрати:
зарплата тощо) та не здійснювало
діяльності, пов'язаної з отриманням
прибутку, а відповідно не повинно
сплачувати податок на прибуток.

Як було зазначено вище, та
підтверджується наявними матеріалами
справи, позивач не займається
господарською діяльністю, оскільки в
Акті перевірки податковим органом не
зроблено посилання на жодні первинні
документи, які б свідчили про укладення
позивачем господарських договорів з
юридичними особами-резидентами, та
крім того зазначених документів не
було надано відповідачем до матеріалів
справи.

Таким чином, оскільки Представництво
не є самостійним суб'єктом та діє без
статусу юридичної особи від імені
основного підприємства, суми коштів, що
отримуються Представництвом від
основного підприємства, залишаються
власністю нерезидента основного
підприємства із статусом юридичної
особи та не відносяться до складу
валового доходу Представництва, а
відтак база для оподаткування не
виникає.

З огляду на викладене вбачається , що
кошти перераховані основним
підприємством на рахунок
Представництва для подальшого їх
використання в цілях покриття поточних
витрат та витрат на заробітну плату є
доходом від здійснених операцій щодо
надання послуг основному підприємству,
або безповоротною фінансовою
допомогою, оскільки відповідачем не
встановлено та не підтверджено
відповідними доказами факт надання
вказаних послуг та не виявлено жодної
залежності розміру отриманих
Представництвом коштів від обсягу
наданих послуг, якщо такі надавалися,
та крім того, оскільки при фінансуванні
нерезидентом свого представництва в
межах однієї й тієї самої юридичної
особи не відбувається перехід права
власності, то таке фінансування не може
вважатися безповоротною фінансовою
допомогою і не підлягає включенню до
складу валових доходів Представництва.

Повно та всебічно дослідивши матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення від 15.08.2012 року №
є незаконним та необґрунтованим.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
В зв'язку з цим колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу ДПІ у
Подільському районі м. Києва ДПС -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 21 січня 2013 року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

В задоволенні апеляційної скарги
Державної податкової інспекції у
Подільському районі м. Києва Державної
податкової служби - відмовити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 21 січня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до вимог ч. 2 ст. 212 КАС
України та може бути оскаржена в
двадцятиденний термін шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.О. Шостак

Судді
А.М. Горяйнов

І.Л. Желтобрюх

.

Головуючий суддя
Шостак О.О.

Судді:
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.