Справа № 2а-6740/10/1670
Суддя: Бондар В.О.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.Справа №
2а-6740/10/1670Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Бондара В.О.

Суддів: Кононенко З.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання
Вовченко І.В

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.02.2011р.
по справі № 2а-6740/10/1670

за позовом Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Полтавській області

до ОСОБА_1

про стягнення податкового боргу,

ВСТАНОВИЛА:

21.12.2010 року, Кременчуцька ОДПІ ( далі -
позивач) звернулась до суду з
адміністративним позовом до ОСОБА_1 (
далі - відповідач) про стягнення
податкового боргу в розмірі 3896,64 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.02.2011
року позовні вимоги Кременчуцької
об'єднаної державної податкової
інспекції в Полтавській області до
ОСОБА_1 про стягнення податкового боргу
- задоволено.

Стягнено з ОСОБА_1 (АДРЕСА_1,
ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
податковий борг в розмірі 3896 (три
тисячі вісімсот дев'яносто шість) грн. 64
коп. на розрахунковий рахунок №
0008. одержувач - місцевий бюджет м.
Кременчука, код одержувача 34698779, банк
ГУДК в Полтавській області, МФО 831019.
Постанова підлягає негайному
виконанню.

Відповідачем подано апеляційну
скаргу, в якій просять скасувати
постанову та ухвалити нове рішення,
яким відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що вважає постанову
суду першої інстанції незаконною та
необґрунтованою у зв»язку з неповним
з»ясуванням судом, обставин, що мали
значення для справи та невідповідністю
висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши доводи
апеляційної скарги, правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, вивчивши
матеріали справи, дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що за
ОСОБА_1 значиться податковий борг в
сумі 3896,64 грн., який виник внаслідок
несплати суми податкового зобов'язання
з податку з доходів фізичних осіб.
Таким чином, судом першої інстанції
зроблено висновок, що вимоги позивача
щодо стягнення податкового боргу є
обґрунтованими .

Колегія суддів погоджується з даним
висновком суду виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що за ОСОБА_1 значиться
податковий борг в сумі 3896,64 грн., який
виник внаслідок несплати суми
податкового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб.

В зв"язку з чим, позивач звернувся до
суду із даним позовом.

Перевіряючи правомірність, колегія
суддів зазначає, що у відповідності до
вимог абзацу "ж" пункту 1.3 статті 1
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" дохід з джерелом його
походження з України - будь-який дохід,
одержаний платником податку або
нарахований на його користь від
здійснення будь-яких видів діяльності
на території України, у тому числі, але
не виключно, у вигляді доходів від
продажу рухомого майна, якщо факт зміни
власника (продажу об'єкта рухомого
майна) підлягає державній реєстрації
та/або нотаріальному посвідченню
згідно із законом України, або якщо
місце вручення такого рухомого майна
набувачеві знаходиться на території
України.

Відповідно до п. 12.1 ст. 12 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб"
дохід платника податку від продажу
об'єкта рухомого майна протягом
звітного податкового року
оподатковується за ставкою,
встановленою пунктом 7.1 статті 7 цього
Закону.

Пунктом 7.1 статті 7 зазначеного Закону
визначено, що ставка податку становить
15% від об'єкта оподаткування. Згідно
вимог підпункту 8.2.1пункту 8.2 статті 8
Закону України "Про податок з доходів
фізичних осіб" платник податку, що
отримує доходи, нараховані особою, яка
не є податковим агентом, зобов'язаний
включити суму таких доходів до складу
загального річного оподатковуваного
доходу та подати річну декларацію з
цього податку.

Підпунктом 4.2.2 пункту 4.2 статті 4 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків
перед бюджетами і державними
цільовими фондами" передбачено
обов'язок контролюючого органу
самостійно визначити суму
податкового зобов'язання платника
податків у разі якщо: а) платник
податків не подає у встановлені строки
податкову декларацію; б) дані
документальних перевірок результатів
діяльності платника податків свідчать
про заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, заявлених у
податкових деклараціях; в)
контролюючий орган внаслідок
проведення камеральної перевірки
виявляє арифметичні або методологічні
помилки у поданій платником податків
податковій декларації, які призвели до
заниження або завищення суми
податкового зобов'язання.

У відповідності до пп. 6.2.1 п. 6.2 ст.6
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами і державними цільовими
фондами" у разі коли платник податків
не сплачує узгоджену суму податкового
зобов'язання в установлені строки,
податковий орган надсилає такому
платнику податків податкові вимоги.

Як вбачається з матеріалів справи, за
ОСОБА_1 значиться податковий борг в
сумі 3896,64 грн., який на час розгляду
справи не було сплачено.

Враховуючи викладене, колегія суддів
зазначає, що відповідно до ст. 3 Закону
України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами і державними цільовими
фондами", якою передбачено, що активи
платника податків (кошти, матеріальні і
нематеріальні цінності, що належать
юридичній або фізичній особі за правом
власності або повного господарського
відання) можуть бути примусово
стягненні в рахунок погашення його
податкових зобов'язань виключно за
рішенням суду.

Частиною 2 ст.71 КАС України передбачено,
що в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

За таких обставин, колегія суддів
зазначає, що відповідачем, як суб'єктом
владних повноважень було доведено
правомірність встановлених порушень
позивачем вимог діючого законодавства
та як наслідок обґрунтованості вимоги
про стягнення податкового боргу в
розмірі 3896,64 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що позовні вимоги
Кременчуцької ОДПІ - є обґрунтовані, та
підлягають задоволенню .

Доводи апеляційної скарги не
підтверджується матеріалами справи.

Таким чином, колегія суддів, вважає, що
при прийнятті рішення суд першої
інстанції дійшов вичерпних юридичних
висновків щодо встановлення обставин
справи і правильно застосував до
спірних правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч.1 ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів, дійшла до висновку, що
постанова суду першої інстанції не
підлягає скасуванню, а апеляційна
скарга - задоволенню.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 16.02.2011р. по
справі № 2а-6740/10/1670 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Бондар
В.О.Судді(підпис) (підпис) Кононенко З.О.
Калитка О.М. Повний текст ухвали
виготовлений 31.03.2014 р.