Справа № 2а-0370/553/11
Суддя: Ліщинський А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 року
Справа № 28864/11/9104

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі :

головуючого судді:
Ліщинського А.М.,

суддів:
Довгої О.І., Запотічного І.І.

при секретарі судового засідання:
Губач Х.І.

з участю представника позивача:
ОСОБА_1

та відповідача:
Сівчук К.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Фізичної особи - підприємця ОСОБА_3 на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року у справі за позовом Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_3 до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Волинській
області про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В
И Л А:

02.03.2011 року позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача про визнання нечинним
податкового повідомлення-рішення
Луцької ОДПІ № /0 від 23.02.2011 року в
частині визначення податкового
зобов`язання з податку на додану
вартість у розмірі 18820,84 грн..

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення суперечить
чинному законодавству України,
оскільки державна реєстрація
автомобіля на фізичну особу не може
бути підставою для відмови у наданні
бюджетного відшкодування.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Позивач постанову оскаржив, не
погодившись із зазначеним судовим
рішенням, подав апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана постанова
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права
та є незаконною, просить оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що транспортний засіб, придбаний
згідно податкової накладної №1910 від
03.11.2009 року у постачальника іноземного
підприємства «АІС-Луцьк», вартістю
90340,00 грн. в т.ч.ПДВ 15056,67 грн., ОСОБА_3
дійсно не використовувався, але не
використовувався лише з грудня 2010 року
(це вже стосується періоду перевірки по
30.09.2010 року), оскільки через значне
зростання цін на пальне використання
його стало економічно не вигідно. Але
за період від часу придбання цього авта
- 30.11.2009 року по грудень 2010 року він
використовувався в підприємницькій
діяльності позивача.

У ході апеляційного розгляду
представник апелянта ОСОБА_5 надала
пояснення та просить апеляційну скаргу
задовольнити.

Представник відповідача Сівчук К.О. у
ході апеляційного розгляду надала
пояснення та просить відхилити
апеляційну скаргу.

Ухвалою суду про процесуальне
правонаступництво замінено
відповідача Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції на його
правонаступника Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у Волинській області.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовольнити з наступних
підстав.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог позивача, суд першої інстанції
виходив з того, що підпунктом 7.4.1 п. 7.4.
ст. 7 Закону № 168/97-ВР заборонено
включення до податкового кредиту сум
ПДВ, сплачених за товари, які не
використовуються у господарській
діяльності платника, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для визнання нечинним
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення, так як Луцькою
ОДПІ правомірно знято суму 15056,67 грн. з
податкового кредиту та нараховано
податкове зобов'язання і застосовано
штрафні санкції.

Проте, колегія суддів вважає, що даний
висновок суду першої інстанції не
можна визнати обґрунтованим.

Як встановлено судом та підтверджено
матеріалами справи, що Луцькою ОДПІ з
21.01.2011 р. по 10.02.2011 р. проведено планову
виїзну документальну перевірку
дотримання вимог податкового та іншого
законодавства суб'єкта господарської
діяльності - фізичної особи ОСОБА_3, про
що складено акт від 17.02.2011 року №
690/17-2/НОМЕР_1.

Згідно Акту перевірки підприємець
ОСОБА_3, зокрема, в порушення вимог п.п.
7.4.1, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
року № 168/97-ВР (надалі - Закон № 168/97-ВР)
завищив податковий кредит у податковій
декларації за листопад 2009 року на 15056,67
грн., сплачений при купівлі
транспортного засобу.

За наслідками перевірки Луцькою ОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0 від
23.02.2011 року про визначення податкового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 26726,25 грн., в
т. ч . 18820,84 грн. по вказаному вище
порушенню, що й оскаржується позивачем.

З матеріалів справи встановлено, що
позивачем 30.11.2009 року на підставі
податкової накладної № 1910 придбано
автомобіль ГАЗ-330202 вартістю 90340 грн., в
т. ч. ПДВ в сумі 15056,67 грн.

У податковій декларації з ПДВ за
листопад 2009 року позивачем віднесено
до податкового кредиту 15056,67 грн. ПДВ,
сплаченого при придбанні автомобіля.

Висновки Акту перевірки мотивовані
тим, що до податкового кредиту
приватного підприємця можливе
включення сум податку на додану
вартість по транспортним засобам,
придбаним та зареєстрованим лише на
суб'єкта господарювання (а не на
приватну особу ОСОБА_3) за умови
використання їх в оподатковуваних
операціях.

Згідно п. 6 Правил державної реєстрації
та обліку автомобілів, самохідних
машин, сконструйованих на шасі
автомобілів, мотоциклів усіх типів,
марок моделей, причепів, напівпричепів
та мотоколясок, затверджених
постановою КМУ № 1388 від 07.09.1998 року,
транспортні засоби реєструються за
юридичними та фізичними особами.

Статтею 51 Цивільного кодексу України
встановлено, що до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Підпунктом 7.4.1 п. 7.4. ст. 7 Закону № 168/97-ВР
встановлено, що податковий кредит
звітного періоду визначається,
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Оскільки чинним законодавством
передбачено застосування до
підприємницької діяльності фізичних
осіб нормативно-правових актів, що
регулюють підприємницьку діяльність
юридичних осіб, суд вважає помилковими
доводи Луцької ОДПІ, наведені в акті
перевірки щодо неможливості
віднесення підприємцем до податкового
кредиту сум податку на додану вартість,
сплачених по транспортних засобах
зареєстрованих на фізичну особу.

Відповідно до п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 п. 7.4. ст. 7
Закону № 168/97-ВР якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Факт використання придбаного
транспортного засобу (автомобіль
ГАЗ-330202) у господарській діяльності
позивача підтверджується
товарно-транспорними накладними на
перевезення матеріалів.

Відповідно до пп. пп. 7.4.3, 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
зазначеного Закону у разі коли товари
(роботи, послуги), виготовлені та/або
придбані, частково використовуються в
оподатковуваних операціях, а частково
ні, до суми податкового кредиту
включається та частка сплаченого
(нарахованого) податку при їх
виготовленні або придбанні, яка
відповідає частці використання таких
товарів (робіт, послуг) в
оподатковуваних операціях звітного
періоду. Якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

За таких обставин справи, колегія
суддів приходить до переконання, що суд
першої інстанції прийшов до
правильного висновку, оскільки
встановлено факт використання
придбаного транспортного засобу
(автомобілів марки ГАЗ-330202) у
господарській діяльності позивача,
формування податкового кредиту з
податку на додану вартість, на підставі
належним чином оформлених податкових
накладних, є правомірним.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце
неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи чи питання.

Судова колегія вважає, що доводи
апеляційної скарги являються
суттєвими і складають підстави для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,-

П О С Т А Н О В
И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 задовольнити, а
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 24 березня
2011 року у справі №2а/0370/553/11 скасувати та
прийняти нову, якою позов задовольнити.

Визнати нечинним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
23.02.2011 року №/0 в частині 18 820
(вісімнадцять тисяч вісімсот двадцять)
гривень 84 коп. (з них штрафних санкцій 3
764 (три тисячі сімсот шістдесят чотири)
гривень 17 коп.).

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
А.М.Ліщинський

Судді
О.І.Довга

І.І.Запотічний