Справа № 813/5696/13-а
Суддя: Винокуров К.С.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Київ К/800/52244/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі суддів:

Винокурова К.С.,

Кочана В.М.,

Ліпського Д.В.

здійснивши попередній розгляд
касаційної скарги ОСОБА_4 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_4 до Шевченківського відділу
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції про визнання неправомірними
дій та скасування постанов,-

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_4 звернулась до суду з позовом про
визнання неправомірними дій та
скасування постанов Шевченківського
відділу державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції у Львівській області від 27
червня 2013 року ВП № 15054585 про
стягнення з боржника виконавчого збору
та від 27 червня 2013 року ВП № 15054585
про стягнення з боржника витрат
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 01
жовтня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

У касаційній скарзі ОСОБА_4, з
посиланням на порушення норм
матеріального і процесуального права,
допущених судами попередніх інстанцій,
просить судові рішення скасувати і
ухвалити нове рішення про задоволення
позову.

Шевченківський відділ державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції надав до
суду письмові заперечення на касаційну
скаргу позивача, в яких просив залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
рішення судів попередніх інстанцій -
без змін.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає відхиленню з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконанні у
Шевченківського відділу державної
виконавчої служби Львівського
міського управління юстиції
перебувало виконавче провадження ВП №
15054585 з примусового виконання судового
наказу № 2н-633 від 08 липня 2009 року,
виданого Галицьким районним судом
міста Львова, про стягнення з ОСОБА_4 на
користь АБ «Діамант» 53743,88 грн.
заборгованості за кредитним договором,
268,71 грн. судового збору та 43,75 грн.
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення розгляду справи.

Відповідачем у постанові про відкриття
виконавчого провадження від 01 жовтня
2009 року зазначено строк добровільного
виконання до 08 жовтня 2009 року.

ОСОБА_4 до закінчення вказаного строку
самостійно не виконала вимоги
виконавчого документу.

Державним виконавцем вжито заходи
спрямовані на його примусове
виконання, зокрема, проведено опис та
арешт квартири, якою боржник спільно
володіє з іншими співвласниками; в суд
направлено подання про виділення
частки належної боржнику у зазначеній
квартирі, яке ухвалою Галицького
районного суду міста Львова від 14
жовтня 2010 року задоволено; призначено
оцінювача з метою визначення вартості
згаданого майна; накладено арешт на
рухоме майно боржника.

Відповідачем 27 червня 2013 року прийнято
постанову ВП № 15054585 про стягнення з
боржника виконавчого збору в розмірі
5405,63 грн. та постанову ВП № 15054585 про
стягнення витрат пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій в розмірі 120,61 грн.

Рішення судів попередніх інстанцій
обґрунтовані тим, що оскільки ОСОБА_4 не
виконано вимоги постанови про
відкриття виконавчого провадження від
01 жовтня 2009 року добровільно у
встановлений строк, то відповідачем
було вжито заходи примусового
виконання. Отже оскаржувані постанови
є правомірними та такими, що прийняті
відповідно до вимог Закону України
«Про виконавче провадження» від 21
квітня 1999 року № 606-XIV (далі - Закон №
606-XIV).

Колегія суддів погоджується з
висновками судів попередніх інстанцій,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону № 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню.

Згідно ст. 5 зазначеного Закону вимоги
державного виконавця щодо виконання
рішень обов'язкові для всіх органів,
організацій, посадових осіб, фізичних і
юридичних осіб на території України.

Статтею 11 Закону № 606-XIV визначено
обов'язки і права державних виконавців,
зокрема, державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

За приписами ст. 25 Закону № 606-XIV
державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження. У постанові державний
виконавець вказує про необхідність
боржнику самостійно виконати рішення у
строк до семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч. 3 ст. 27 Закону № 606-XIV у
разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

Згідно з положеннями ст. 28 зазначеного
Закону у разі невиконання боржником
рішення майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою ст. 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі завершення
виконавчого провадження з виконання
рішення немайнового характеру та в
разі закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених
ст.49 цього Закону, якщо виконавчий збір
не стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

Відповідно до п. 20 Постанови Пленуму
Верховного суду України № 14 від 26
грудня 2003 року "Про практику розгляду
судами скарг на рішення, дії або
бездіяльність органів і посадових осіб
державної виконавчої служби та
звернень учасників виконавчого
провадження" витрати виконавчого
провадження та виконавчий збір
стягуються за постановою державного
виконавця з боржника, якщо останній не
виконав рішення добровільно в
установлений для цього строк і воно
було виконане примусово. Суд може
визнати стягнення виконавчого збору
необґрунтованим, якщо встановлений
державним виконавцем строк для
добровільного виконання рішення не
узгоджувався зі строками,
встановленими Законом, і був
нереальним.

Постановою Пленуму Вищого
адміністративного суду України № 3 від
13 грудня 2010 року "Про практику
застосування адміністративними судами
законодавства у справах із приводу
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності державної виконавчої
служби" зазначено, що постанови
державного виконавця про стягнення
виконавчого збору та накладення штрафу
належать до видів відповідальності за
невиконання рішення самостійно та за
невиконання без поважних причин
рішення, що зобов'язує боржника вчинити
певні дії, та рішення про поновлення на
роботі. Виконавчий збір - це санкція
відповідальності майнового характеру,
що накладається на боржника за
невиконання рішення у строк,
встановлений для його самостійного
виконання.

Як встановлено судами, у зв'язку з
невиконанням ОСОБА_4 рішення майнового
характеру у строк встановлений
державним виконавцем для
добровільного виконання, відповідачем
згідно Закону № 606-XIV розпочато
примусове виконання постанови про
відкриття виконавчого провадження від
01 жовтня 2009 року та вжито заходи
спрямовані на її виконання.

Отже, дії Шевченківським відділом
державної виконавчої служби
Львівського міського управління
юстиції щодо прийняття постанов ВП №
15054585 про стягнення з боржника
виконавчого збору в розмірі 5405,63 грн. та
постанову ВП № 15054585 про стягнення
витрат пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій в розмірі
120,61 грн. є правомірними.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій не спростовують і не дають
підстав для висновку, що судами при
розгляді справи порушено норми
матеріального та процесуального права.

Суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Керуючись ст.ст. 220№, 221, 223, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України ,-

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 відхилити, а
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 01 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та оскарженню не
підлягає крім, як в строки, з підстав та
в порядку, передбаченому главою 3
розділу IV КАС України.

Судді:
К.С. Винокуров

В.М. Кочан

Д.В. Ліпський