Справа № 809/2950/13-а
Суддя: Мікула О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
Справа
№ 876/14703/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого - судді -
Мікули О.І.,

суддів -
Курильця А.Р., Кушнерика М.П.,

з участю секретаря судового засідання -
Рак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Львові в залі суду
апеляційну скаргу ОСОБА_1 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
Головного управління Міндоходів в
Івано-Франківській області про
поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу та стягнення моральної шкоди, -

в с т а н о в и
в :

20 вересня 2013 року позивач - ОСОБА_1
звернувся в суд з позовом до
відповідача - Головного управління
Міндоходів у Івано-Франківській
області, в якому просив (з врахуванням
заяви про збільшення позовних вимог,
а.с.166) визнати незаконним та скасувати
наказ Головного управління Міндоходів
в Івано-Франківській області від 22
серпня 2013 року №175-0 про звільнення з
посади та податкової міліції у запас
Збройних Сил України капітана
податкової міліції, начальника
відділення оперативного супроводження
адміністрування ПДВ відділу
податкової міліції Калуської ОДПІ
Івано-Франківській області ДПС ОСОБА_1
(М-109752); зобов'язати відповідача
поновити ОСОБА_1 на посаді,
рівнозначній посаді, яку він обіймав у
ВПМ Калуської ОДПІ та у спеціальному
званні-капітан податкової міліції з
дня його звільнення; стягнути з
відповідача на його користь середній
заробіток за час вимушеного прогулу у
розмірі 8036,91 грн.; стягнути на його
користь 2000 грн. витрат на правову
допомогу, а також 20000 грн. завданої
моральної шкоди.

Постановою Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від 24
жовтня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду, позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з порушенням норм
матеріального і процесуального права
та підлягає скасуванню, покликаючись
на те, що судом першої інстанції не
надано належної правової оцінки тому
факту, що відповідач не взяв до уваги
переважне право позивача на залишення
на роботі як працівника з більш високою
кваліфікацією та продуктивністю праці
по відношенню до інших працівників
податкової міліції, чим порушив вимоги
ст.ст. 42, 43, 49-2 КЗпП України, ст.22 Закону
України ''Про професійні спілки, їх
права та гарантії діяльності'', п.п. 8, 45,
64 Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ та прийняв
протиправний наказ №175-0 від 22 серпня 2013
року про звільнення позивача з посади
та податкової міліції у запас Збройних
сил України через скорочення штатів.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою позов
задовольнити повністю.

Апелянт у судовому засіданні підтримав
доводи, викладені в апеляційній скарзі,
вважає висновки суду першої інстанції
неправильними та необгрунтовними,
додатково надав суду для доручення до
матеріалів справи інформаційні
довідки, таблиці, акти перевірок, що
підтверджують його продуктивність
праці та кваліфікацію, просить
скасувати оскаржувану постанову та
ухвалити нове судове рішення про
задоволення позовних вимог.

Представники відповідача - Луканюк В.М.,
Бабій Т.С., у судовому засіданні не
погодилися з доводами апеляційної
скарги і вважають, що вони не
спростовують висновків суду першої
інстанції, який ухвалив законне та
обґрунтоване рішення, просять залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача та
пояснення сторін, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги в їх сукупності, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційну скаргу
необхідно залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач - ОСОБА_1 з серпня 2002 року
проходив службу в податковій міліції
Калуської ОДПІ Івано-Франківської
області ДПС в Івано-Франківській
області на різних посадах.

У зв'язку з проведенням реорганізації
ДПС в Івано-Франківській області
відповідно до ст.49-2 КЗпП України
керівництвом ДПС 21 червня 2013 року на
засіданні комісії про проведення
реорганізації ДПС в Івано-Франківській
області попереджено працівників
відділу податкової міліції Калуської
ОДПІ Івано-Франківської області ДПС
про наступне вивільнення.

21 червня 2013 року на засіданні вказаної
комісії ОСОБА_1 попереджено про
наступне вивільнення та оформлено
відповідне письмове попередження
(а.с.6).

01 липня 2013 року ОСОБА_1 направив на ім'я
в.о начальника Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області Рахміля В.Г., голови комісії з
припинення в процесі реорганізації ДПС
в Івано-Франківській області Фалдини
В.В., голови Івано-Франківської
обласної організації Всеукраїнської
спілки працівників державних органів
доходів та зборів Сірецького В.Л.
рапорт, в якому вказав на наявність у
нього переважного права залишення на
роботі та просив запропонувати
рівнозначну або іншу вакантну посаду
(а.с.8).

31 липня 2013 року (вих. №356/10/09-19-04-034/554,
а.с.9-10) заявникові надано відповідь на
його рапорт, у якій зазначено, що
керівництвом Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області при визначенні переважного
права залишення на роботі працівників
враховувались переваги, визначені ст.42
КЗпП України; у разі наявності
вакантних посад в підрозділах
податкової міліції ГУ Міндоходів в
Івано-Франківській області їх буде
запропоновано заявникові.

Наказом Головного управління
Міндоходів в Івано-Франківській
області №175-О від 22 серпня 2013 року
позивача звільнено з посади начальника
відділення оперативного супроводження
адміністрування ПДВ відділу
податкової міліції Калуської ОДПІ
Івано-Франківської області та
податкової міліції у запас Збройних
сил України за пунктом 64 підпунктом ''г''
(через скорочення штатів) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ з 22 серпня 2013 року
(а.с.7).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем при звільненні
позивача з посади за пунктом 64
підпунктом ''г'' (через скорочення
штатів) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ дотримано
вимог КЗпП України та Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, разом з тим, позивач
не надав доказів на обґрунтування
власних вимог.

Такий висновок суду першої інстанції,
на думку колегії суддів, відповідає
нормам матеріального права та
фактичним обставинам справи і є
правильним, виходячи з наступного.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
трудовий договір, укладений на
невизначений строк, а також строковий
трудовий договір до закінчення строку
його чинності можуть бути розірвані
власником або уповноваженим ним
органом зокрема, в разі змін в
організації виробництва і праці, в тому
числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Відповідно до п.2 абз.5 п.8 Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів
Української РСР від 29 липня 1991 року за
№114, із змінами та доповненнями,
дострокове звільнення зі служби осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу, які не досягли
граничного віку перебування на службі
в органах внутрішніх справ,
провадиться, серед іншого, у зв'язку із
скороченням штатів - у разі відсутності
можливості використання на службі.

П.п.''г'' п.64 вказаного Положення
передбачено, що особи середнього,
старшого і вищого начальницького
складу звільняються зі служби в запас
(з постановкою на військовий облік)
через скорочення штатів - при
відсутності можливості подальшого
використання на службі.

Ч.2 ст.49-2 КЗпП України передбачено, що
при вивільненні працівників у випадках
змін в організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством.

Відповідно до ч.1 ст.42 КЗпП України при
скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.

Таким чином, в першу чергу, переважне
право на працевлаштування мають ті
працівники, які в порівнянні із іншими
вирізняються як найкращі за двома
критеріями - мають більш високу
кваліфікацію і в них більша
продуктивність праці.

Як вбачається з матеріалів справи,
комісією з припинення в процесі
реорганізації ДПС в Івано-Франківській
області 11 червня 2013 року прийнято
рішення, яким вирішено, що визначення
вищої кваліфікації та продуктивності
праці необхідно здійснити за
підсумками роботи територіальних
підрозділів за 2012-2013 року за
відповідними показниками. Такі
показники відповідають даним
затвердженої форми звітності, що
складалися і формувалися підрозділами
податкової міліції за час спірних
відносин.

Таким чином, Комісія для визначення
переважного права на залишення на
роботі у новоствореному оперативному
відділі, в першу чергу позитивно
оцінювала результати роботи
працівника у 2012-2013 роках (по 21 червня 2013
року), які знайшли своє реальне
відображення у офіційних звітах.
Переважне право для залишення на
роботі згідно з рішенням Комісії було
надано тим працівникам, робота яких
мала наслідком дійсні показники
офіційних звітів ВПМ Калуської ОДПІ.

Матеріалами справи стверджується, що
таке рішення Комісії на час розгляду
справи є чинним. На переконання колегії
суддів, визначення найбільш
кваліфікованого працівника ВПМ за
сформованими критеріями за підсумками
роботи на рівні територіальних
підрозділів є логічним, оскільки
результати роботи відображаються у
звітах, що формуються на рівні окремих
підрозділів - ГВПМ ДПІ в м.
Івано-Франківську, ВПМ Коломийської
ОДПІ та ВПМ Калуської ОДПІ. Єдиним
винятком із таких умов є п.5 рішення
Комісії від 11 червня 2013 року,
відповідно до якого результати роботи
керівників та заступників керівників
територіальних підрозділів
здійснюється серед таких посадових
осіб за результатами роботи
відповідних територіальних
підрозділів податкової міліції в
цілому в області. Тобто, оцінка роботи
серед всіх територіальних підрозділів
надавалася лише їх керівникам і
заступникам таких керівників.

Судом першої інстанції при прийнятті
оскаржуваної постанови досліджено
таблиці ''Результати роботи
працівників ВПМ Калуської оДПІ станом
на 21.06.2013 року'', ''Список працівників
відділу податкової міліції калуської
оДПІ станом на 21.06.2013 року'' і
''Інформація про дисциплінарні
стягнення працівників відділу
податкової міліції Калуської ОДПІ'',
дані яких розглядалися Комісією 21
червня 2013 року для визначення найбільш
високої кваліфікації та
продуктивності праці.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
вказані таблиці містять різні
характеризуючи дані, інформацію і
показники в роботі кожного з
працівників ВПМ Калуської ОДПІ. Однак
для визначення переважного права, в
першу чергу Комісією використані дані,
виходячи із умов визначених у п.п. 3, 4
рішення Комісії від 11 червня 2013 року №2,
а саме: наявність діючих стягнень і
заохочень; кількість порушених
кримінальних справ, ініційованих
проведених планових і позапланових
перевірок та донарахованих за їх
результатами суми податку,
попередження незаконного
відшкодування ПДВ, вилучення із
незаконного обігу відповідних товарів
і цінностей, встановлення
місцезнаходження посадових осіб СПД.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 протягом 2012-2013 рр. не завів
жодної оперативно-розшукової справи,
за зібраними при проведенні
оперативно-розшукових заходів
матеріалами порушено одну кримінальну
справу, провадження в якій закрито за
відсутністю складу злочину,
кримінальні справи (кримінальні
провадження) протягом вказаного
періоду до суду не направлялись, збитки
по кримінальних справах (кримінальних
провадженнях) не відшкодовувались.
Крім того, фактичний показник
результативності праці та роботи
позивача, який виражений у здатності
виконувати завдання та обов'язки
відповідної роботи, піддавались
неодноразовій критиці керівництвом
ДПС в Івано-Франківській області.

Крім того, колегія суддів дослідила
надані апелянтом в судовому засіданні
інформаційні довідки, таблиці, акти
перевірок, однак вказані докази не
підтвердили переважного права
залишення на роботі, а саме: вищого
рівня продуктивності праці та
кваліфікації апелянта і не спростували
висновків суду першої інстанції щодо
правомірності звільнення ОСОБА_1 через
скорочення штату у зв'язку із зміною в
організації виробництва.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що під час розгляду справи не
доведено того факту, що продуктивність
праці та кваліфікація позивача, станом
на 21 червня 2013 року із урахуванням
встановлених Комісією із припинення в
процесі реорганізації вимог, є вищою
від інших працівників ВПМ Калуської
ОДПІ, які отримали право на
працевлаштування в службу
новоствореного оперативного відділу в
процесі реорганізації.

Колегія суддів враховує ту обставину,
що при звільненні ОСОБА_1 за п.64 п.п. ''г''
(через скорочення штатів) Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ йому не запропоновано
вакантну посаду в підрозділах
податкової міліції ГУ Міндоходів в
Івано-Франківській області, оскільки
станом на 22 серпня 2013 року в
оперативному управлінні ГУ Міндоходів
в Івано-Франківській області та в
головному оперативному відділі ДПІ в
м.Івано-Франківську були відсутні
вакантні посади, що підтверджується
відповідною довідкою (а.с.88).

Колегія суддів вважає, що всі інші
покликання апелянта на його переважне
право залишення на роботі по
відношенню до інших працівників, а
саме: щодо належного виконання ним
обов'язків як керівника структурних
підрозділів у межах ВПМ Калуської ОДПІ,
правильності обчислення працівникам
ВПМ Калуської ОДПІ стажу роботи в
правоохоронних органах і
безпосередньо в податковій міліції,
відомостей працівників щодо їх
утриманців та місця роботи дружин, а
також достовірності показників за
результатами роботи окремих
працівників є безпідставними і не
знайшли свого підтвердження у судовому
засіданні та спростовані наявними у
справі доказами.

Щодо покликань апелянта на наявність у
нього переваги в залишенні на роботі
відповідно до ч.2 ст.42 КЗпП України як
працівнику з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації та при наявності
двох і більше утриманців, колегія
суддів вважає такі безпідставними,
оскільки переваги в залишенні на
роботі надається працівникам, які
мають особливі додаткові умови,
визначені ч.2 ст.42 КЗпП України, якщо у
кількох працівників абсолютно рівна
продуктивність праці і кваліфікація. У
спірних правовідносинах, виходячи із
особливостей, визначених п.п.3,4 рішення
Комісії від 11 червня 2013 року, позивач по
відношенню до інших працівників ВПМ
Калуської ОДПІ не перебував у рівних
умовах продуктивності праці і
кваліфікації. А відтак, відсутні
правові підстави для застосування у
даній справі інших переваг ОСОБА_1В,
визначених ч.2 ст.42 КЗпП України.

Щодо покликань апелянта на відсутність
погодження на його звільнення
профспілкового Комітету первинної
профспілкової організації працівників
Калуської ОДПІ, колегія суддів вважає
такі безпідставними, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
комісія з припинення в процесі
реорганізації ДПС в Івано-Франківській
області відповідно до вимог ст.43 КЗпП
України звернулася з відповідним
поданням до Комітету первинної
профспілкової організації працівників
Калуської ОДПІ, яким 05 липня 2013 року
погоджено звільнення ОСОБА_1 згідно з
п.п. ''г'' п.64 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ (лист від 08
липня 2013 року №2 Первинної
профспілкової організації працівників
Калуської ОДПІ). Крім того, колегія
суддів зазначає, що отримання згоди
виборного органу первинної
профспілкової організації на
звільнення працівника, ухвалення
рішення про яке здійснено без
особистої участі такого працівника, не
є самостійною підставою для визнання
протиправним всієї процедури
вивільнення, у разі додержання
роботодавцем загального порядку
звільнення, передбаченої чинним
трудовим законодавством України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що відповідач при
прийнятті рішення про звільнення
позивача з посади діяв на підставі, в
межах та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та чинним
законодавством України.

Колегія суддів вважає також правильним
висновок суду першої інстанції про
відмову в задоволенні позову в частині
стягнення з відповідача на користь
позивача середнього заробітку за час
вимушеного прогулу та моральної шкоди,
оскільки у задоволенні позовних вимог
в частині поновлення на роботі
відмовлено, а тому відсутні підстави
для їх задоволення.

Ч.1 ст.71 КАС України передбачено, що
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Згідно з ч.2 ст.71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладаються на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Як встановлено судом першої інстанції,
з висновком якого погоджується суд
апеляційної інстанції, відповідач
належними та допустимими доказами,
дослідженим в судовому засіданні,
довів у спірних правовідносинах
правомірність своїх дій щодо
звільнення ОСОБА_1 з займаної посади.

Аналізуючи усі вищенаведені обставини,
колегія суддів прийшла до переконання
про те, що доводи апеляційної скарги є
безпідставними та не спростовують
висновків суду першої інстанції.

З врахуванням вищенаведеного колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
безпідставність позовних вимог,
правильно і повно встановив обставини
справи та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, тому відповідно
до ч.1 ст.200 КАС України апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року у справі № 809/2950/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
О.І. Мікула

Судді
А.Р. Курилець

М.П. Кушнерик

Повний текст ухвали виготовлений 31.03.2014
року.