Справа № 816/381/14
Суддя: Сіренко О.І.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 р. Справа № 816/381/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді:
Сіренко О.І.

Суддів:
Любчич Л.В. , Спаскіна О.А.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Кременчуцькому районі
Полтавської області на постанову
Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.02.2014р.
по справі № 816/381/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в Кременчуцькому районі
Полтавської області

до Крюківського відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції
Полтавської області

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

18 лютого 2014 року постановою
Полтавського окружного
адміністративного суду
адміністративний позов Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області до Крюківського відділу
Державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції про визнання дій
протиправними, визнання незаконними та
скасування постанов, зобов'язання
вчинити дії задоволено частково.

Визнано протиправними дії державного
виконавця Крюківського відділу
Державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції щодо направлення постанов про
закінчення виконавчого провадження №
40918533 від 06 грудня 2013 року та № 40918499 від
06 грудня 2013 року з порушенням
триденного строку, встановленого
частиною 3 статті 49 Закону України "Про
виконавче провадження".

У задоволенні іншої частини позовних
вимог відмовлено.

У апеляційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області просить скасувати постанову
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позовних вимог,
прийняти нове рішення, яким позов
задовольнити. При цьому зазначив, що
судом першої інстанції не надано
належної правової оцінки нормам статей
33, 70 Закону України "Про виконавче
провадження". Оскільки із заробітку
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, як
боржника у виконавчих провадженнях
№40918533 та №40918499, вже попередньо
стягується сума боргу по аліментах у
розмірі 50%, граничний розмір
відрахувань у 70 % із заробітку боржника
не перевищено, а отже, на думку
заявника, підстав для закінчення
виконавчих проваджень №40918533 та №40918499
у відповідача не було.

Заперечень на апеляційну скаргу від
Крюківського відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції
Полтавської області до суду не
надійшло.

Враховуючи, що сторони у судове
засідання не з'явились, про дату, час та
місце судового розгляду справи
повідомлені належним чином (а.с.59-60),
зважаючи на норму частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів дійшла
висновку, що неприбуття у судове
засідання сторін не перешкоджає
судовому розгляду справи.

З урахуванням норми пункту 2 частини 1
статті 197 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції розглядає справу у
письмовому провадженні за наявними у
справі матеріалами у зв'язку з
неприбуттям у судове засідання сторін,
належним чином повідомлених про дату,
час і місце судового засідання.

Колегія суддів, перевіривши рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги відповідно до ст. 195
КАС України, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає задоволенню з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем до відділу Державної
виконавчої служби Кременчуцького
районного управління юстиції було
подано заяви про відкриття виконавчого
провадження по примусовому виконанню
вимог про сплату боргу № Ф-244 від 10
травня 2013 року про стягнення боргу в
сумі 1 1194 грн. 03 коп. та № Ф-244 від 05
серпня 2013 року про стягнення боргу в
сумі 1194 грн. 03 коп. з ФОП ОСОБА_1 (а. с. 7-10).

27 листопада 2013 року постановами
державного виконавця Крюківського
відділу Державної виконавчої служби
Кременчуцького міського управління
юстиції були відкриті виконавчі
провадження:

№ 40918533 про примусове виконання вимоги
№ Ф-244 від 10 травня 2013 року про
стягнення боргу в сумі 1 194 грн. 03 коп. з
ФОП ОСОБА_1 (а. с. 11);

№ 40918499 про примусове виконання вимоги
№ Ф-244 від 05 серпня 2013 року про
стягнення боргу в сумі 1194 грн. 03 коп. з
ФОП ОСОБА_1 (а. с. 12).

06 грудня 2013 року відповідачем прийняті
спірні постанови про закінчення
виконавчого провадження № 40918533 та №
40918499 (а. с. 13, 15), на підставі пункту 10
частини 1 статті 49 Закону України "Про
виконавче провадження". З
мотивувальної частини постанови
вбачається, що провадження
закривається у зв'язку з тим, що з
боржника - ФОП ОСОБА_1 вже утримується
заборгованість в розмірі 50% на
погашення боргу по аліментам.

Задовольняючи позовні вимоги в частині
визнання протиправними дій державного
виконавця Крюківського ВДВС
Кременчуцького МУЮ щодо направлення
спірних постанов про закінчення
виконавчого провадження з порушенням
строку, встановленого ч. 3 ст. 49 Закону
України "Про виконавче провадження",
суд першої інстанції виходив з того, що
датою відправки відповідного
поштового відправлення, як
підтверджується матеріалами справи, є
13 січня 2014 року, тоді як оскаржувані
постанови відповідачем винесено 06
грудня 2013 року.

Колегія суддів зазначає, що постанова
суду першої інстанції в цій частині ані
позивачем, ані відповідачем оскаржена
не була, у поданій апеляційній скарзі
Управління Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області заперечує лише проти висновків
суду першої інстанції в частині
відмови у задоволенні позову. З огляду
на зазначене, враховуючи, що відповідно
до частини 1 статті 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги, колегія
суддів вважає відсутніми підстави для
перегляду постанови Полтавського
окружного адміністративного суду від 18
лютого 2014 року по справі в частині
задоволених позовних вимог.

Відмовляючи у задоволенні позову в
частині визнання незаконними та
скасування постанов про закінчення
виконавчих проваджень від 06.12.2013 року
№40918533 та від 06.12.2013 року №40918499, суд
першої інстанції виходив з того, що при
винесенні оскаржуваних постанов
відповідач діяв в порядку та у спосіб,
що встановлені чинним законодавством
України.

Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
боржником у виконавчих провадженнях
№40918533 та №40918499 є ОСОБА_1. На момент
прийняття виконавцем оскаржуваних
постанов, останній працював у ПАТ
"Кременчуцький завод металевих
виробів" (а.с.11-15).

01 листопада 2013 року постановою
державного виконавця (ВП №40520903)
відкрито виконавче провадження з
виконання виконавчого листа №2-3454/2004
виданого 15.11.2004 року Крюківським
районним судом м. Кременчука про
стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2
аліментів на утримання сина ОСОБА_3
ІНФОРМАЦІЯ_1 в розмірі 1/4 частини
заробітку щомісячно до досягнення
дитиною повноліття, починаючи з 28.09.2004
року (а.с.31).

В рамках виконавчого провадження
№40520903 постановлено проводити
утримання з усіх видів заробітку
(доходу), що належить до виплати
боржнику ОСОБА_1, після відрахування
податків щомісяця, в розмірі 50% до
погашення боргу на суму 13177,49 грн., після
погашення суми боргу - 1/4 частини
заробітку (доходу), але не менше за
неоподаткований мінімум доходів
громадян, щомісячно до досягнення
сином ОСОБА_3 повноліття (постанова від
04.12.2013 року - а.с.32).

Таким чином, на час проведення
виконавчих дій в рамках виконавчого
провадження №40918533 та виконавчого
провадження №40918499, стосовно боржника
ОСОБА_1 вже було відкрито виконавче
провадження зі стягнення аліментів на
утримання дитини до досягнення нею
повноліття.

Умови і порядок виконання рішень судів,
що відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню, визначено
Законом України "Про виконавче
провадження" від 21 квітня 1999 року N 606-XIV
(далі - Закон №606-XIV).

Відповідно до ч.1 ст. 1 Закону України
«Про виконавче провадження» -
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Підстави для закінчення виконавчого
провадження зазначені в ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
зокрема: визнання судом відмови
стягувача від примусового виконання
рішення суду; визнання судом мирової
угоди між стягувачем і боржником у
процесі виконання; смерті або
оголошення померлим стягувача чи
боржника, визнання безвісно відсутнім
боржника або стягувача, ліквідації
юридичної особи - сторони виконавчого
провадження, якщо виконання їх
обов'язків чи вимог у виконавчому
провадженні не допускає
правонаступництва; скасування рішення
суду або іншого органу (посадової
особи), на підставі якого виданий
виконавчий документ, або визнання
судом виконавчого документа таким, що
не підлягає виконанню; письмової
відмови стягувача від одержання
предметів, вилучених у боржника під час
виконання рішення про передачу їх
стягувачу, або знищення речі, що має
бути передана стягувачу в натурі;
закінчення строку, передбаченого
законом для відповідного виду
стягнення; визнання боржника
банкрутом; фактичне виконання в
повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом; повернення
виконавчого документа без виконання на
вимогу суду або іншого органу
(посадової особи), який видав
виконавчий документ; направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого відділу державної виконавчої
служби; повернення виконавчого
документа до суду чи іншого органу
(посадової особи), який його видав, у
випадку, передбаченому частиною
третьою статті 75 цього Закону; якщо
рішення фактично виконано під час
виконання рішення Європейського суду з
прав людини; непред'явлення
виконавчого документа за відновленим
виконавчим провадженням у строки,
визначені статтею 51 цього Закону;
списання згідно із Законом України "Про
деякі питання заборгованості за
спожитий природний газ та електричну
енергію" заборгованості, встановленої
рішенням суду, яке підлягало виконанню
на підставі виконавчого документа.

Таким чином, такої підстави для
закриття виконавчого провадження як
перевищення загального розміру усіх
відрахувань під час кожної виплати
заробітної плати більш ніж на п'ятдесят
відсотків заробітної плати, що має бути
виплачена працівнику, у тому числі в
разі відрахування за кількома
виконавчими документами статтею 49
Закону України «Про виконавче
провадження» не передбачено.

При ухваленні постанов ВП № 40918533 та
ВП № 40918499 від 6 грудня 2011 року
державний виконавець керувався п.10 ч.1
ст. 49 вищезазначеного Закону.

Відповідно до п.10 ч.1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження» -
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи), який
його видав, у випадку, передбаченому
частиною третьою статті 75 цього Закону;

Згідно ч. 3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Пунктом 3.16 Інструкції з організації
примусового виконання рішень,
затвердженої Наказом Міністерства
юстиції України від 02.04.2012 N 512/5,
передбачено, що у разі направлення
виконавчого документа за належністю до
іншого органу ДВС відповідно до пункту
10 частини першої статті 49 Закону
державний виконавець у постанові про
закінчення виконавчого провадження
зазначає причини направлення
виконавчого документа за належністю,
повідомляє про проведені виконавчі дії
(якщо стягнення проведено частково,
зазначається про фактично стягнену
суму коштів), якщо боржник відсутній,
вказується дата складання акта про
відсутність боржника.

Причиною направлення виконавчого
документа до належного органу ДВС може
бути непідвідомчість виконавчого
провадження (ст. 21 Закону України "Про
виконавче провадження"). Крім того,
виконавче провадження може бути
передано від одного органу державної
виконавчої служби до іншого, від одного
державного виконавця до іншого в
порядку, встановленому Міністерством
юстиції України, згідно з частиною 7
статті 20 Закону 606-XIV.

Такий порядок визначено зокрема
Інструкцією з організації примусового
виконання рішень, пунктом 6.1 якої
передбачено, що виконавче провадження
може бути передано від одного органу
ДВС до іншого, від одного державного
виконавця до іншого у випадках,
визначених Законом та цією
Інструкцією.

Підстави та порядок передачі
виконавчого провадження в межах одного
органу ДВС або виконавчої групи
здійснюється за правилами п. 6.2
Інструкції.

Натомість у відповідності до пунктів 6.4
та 6.5 Інструкції, передача виконавчого
провадження до іншого органу ДВС або у
зв'язку з утворенням виконавчої групи
при іншому органі ДВС здійснюється за
вмотивованою постановою особи, яка
прийняла рішення про передачу
матеріалів виконавчого провадження,
яка надсилається сторонам виконавчого
провадження та до відповідного органу
ДВС.

У постанові обов'язково зазначаються
обставини, які обумовили передачу
виконавчого провадження, особа, якій
передаються матеріали виконавчого
провадження (керівник виконавчої
групи), а також встановлюються строки
передачі, які не можуть перевищувати
п'яти робочих днів.

З аналізу наведених норм вбачається, що
виконавче провадження може бути
закінчено в тому числі у зв'язку з
направленням виконавчого документа за
належністю до іншого відділу державної
виконавчої служби, між тим державним
виконавцем мають бути дотримані вимоги
щодо підстав і порядку такого
направлення, а також норми щодо форми
та змісту відповідної постанови в
рамках виконавчого провадження.

Між тим, зі змісту оскаржуваних
постанов про закінчення виконавчого
провадження №40918533 від 06.12.2013 року та
виконавчого провадження №40918499 від
06.12.2013 року не можливо встановити
причини направлення таких виконавчих
проваджень до іншого виконавчого
органу, не зазначено особу, якій
передано матеріали виконавчого
провадження, крім того не є зрозумілим,
чи було проведено всі можливі
виконавчі дії, а отже відповідно не є
підтвердженим належним чином факт
обґрунтованості підстав для
закінчення виконавчих проваджень №
40918533 та №40918499.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів вважає, що вимоги Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області в частині визнання
протиправними дій відповідача при
винесенні постанов про закінчення
виконавчого провадження №40918533 від
06.12.2013р. та №40918499 від 06.12.2013р., а також
визнання незаконними та скасування
постанов про закінчення виконавчого
провадження №40918533 від 06.12.2013р. та №40918499
від 06.12.2013р. є цілком обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Отже, з наведеного вбачаються підстави
для скасування постанови суду першої
інстанції в частині відмови у
задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області.

Відповідно до положень п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України, підставою для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області - задовольнити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 18.02.2014р. по
справі № 816/381/14 в частині відмови
у задоволенні позову Управління
Пенсійного фонду України в
Кременчуцькому районі Полтавської
області - скасувати.

В цій частині ухвалити нову постанову,
якою позов Управління Пенсійного фонду
України в Кременчуцькому районі
Полтавської області - задовольнити.

Визнати протиправними дії
Крюківського відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції
Полтавської області при винесенні
постанов про закінчення виконавчого
провадження №40918533 від 06.12.2013р. та №40918499
від 06.12.2013р.

Визнати незаконними та скасувати
постанови державного виконавця
Крюківського відділу державної
виконавчої служби Кременчуцького
міського управління юстиції
Полтавської області про закінчення
виконавчого провадження №40918533 від
06.12.2013р. та №40918499 від 06.12.2013р.

В іншій частині постанову Полтавського
окружного адміністративного суду від
18.02.2014 року по справі №816/381/14 - залишити
без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Сіренко
О.І.Судді(підпис) (підпис) Любчич Л.В.
Спаскін О.А. Помічник судді
Цюпак
О.П.