Справа № 814/1775/13-а
Суддя: Крусян А.В.
Дата ухвалення: 2014-02-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 лютого 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/1775/13-а

Категорія: 8.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Середа О. Ф.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Крусяна А.В.,

суддів Джабурія О.В, Шляхтицького О.І.,

розглянувши у порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Корабельному районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 травня 2013
року у справі за адміністративним
позовом приватного підприємства
"Висотник" до Державної податкової
інспекції у Корабельному районі м.
Миколаєва Миколаївської області
Державної податкової служби про
скасування податкового повідомлення -
рішення, -

В С Т А Н О В И В:

12.04.2013р. приватне підприємство
"Висотник" (надалі - ПП "Висотник")
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Корабельному районі м. Миколаєва
Миколаївської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
22.01.2013р. №.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22.05.2013р.
позов задоволений.

Не погоджуючись з ухваленим у справі
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
постанову суду скасувати та ухвалити
нову про відмову у задоволенні
позовних вимог.

Згідно з п.2 ч.1 ст.197 КАС України суд
апеляційної інстанції розглянув
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки у судове
засідання, належним чином повідомлені
про розгляд справи, не прибули сторони,
які беруть участь у справі.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
законність та обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судом першої інстанції встановлено, що
з 27.12.2012р. по 29.12.2012р. посадовою особою
відповідача було проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ПП "Висотник" по
взаємовідносинам з ФОП ОСОБА_2 за
квітень 2011р., ТОВ «Центргаз» за
вересень, жовтень 2011р., та іншими
контрагентами-покупцями, за
результатами якої складений акт від
09.01.2013р. №2/22-00/19299540. /а.с.10-25/

Перевіркою встановлено порушення
позивачем пп.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198
Податкового кодексу України, статті 203,
пункту 1 статті 215, частини 1 статті 234
Цивільного кодексу України, в
результаті чого завищено податковий
кредит на загальну суму 86667грн., в
частині включення до складу
податкового кредиту податку на додану
вартість з вартості робіт (послуг),
отриманих від ТОВ "Центргаз",
використання яких у межах
господарської діяльності не
підтверджено, по угодам без мети
настання реальних наслідків, в
результаті чого занижено податок на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на загальну суму 86667грн.

На підставі акту перевірки,
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від № від 22
січня 2013 року про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 86667грн. та
штрафних (фінансових) санкцій у розмірі
21667грн. /а.с.8/

Разом з тим, відповідно до пункту 14.1.
статті 4 Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно розділу V цього
Кодексу.

Пунктами 198.2, 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України встановлено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг або
дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст.193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з, зокрема,
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України передбачено, що сума податку,
що підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом, а при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду (пункти
200.1, 200.2 статті 200 Податкового кодексу
України).

Згідно з п.200.4 ст.200 Податкового кодексу
України, якщо в наступному податковому
періоді сума, розрахована згідно п. 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то
бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем послуг.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст. 201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими п. 201.11 ст. 201 цього
Кодексу (п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України).

Отже, підставами для формування
податкового кредиту є наявність
належно оформленої податкової
накладної, сплата грошових коштів
контрагенту, в сумі визначеній в
податковій накладній, а також фактичне
виконання господарської операції, за
наслідками якої у платника ПДВ виникає
право на податковий кредит.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з пп.. 139.1.9 п. 139.1 статті 139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ТОВ «Центргаз» був
укладений договір субпідряду №12 від
11.09.2011р. про виконання
загальнобудівних робіт, робіт по
монтажу та виготовленню
металоконструкцій.

Реальність здійснення господарських
операцій за договорами субпідряду
підтверджується податковими,
видатковими накладними; актами прийому
виконаних підрядних робіт; платіжними
документами.

Укладений між сторонами договір не
визнавався недійсним в судовому
порядку. Позивачем було надано належні
та допустимі докази, які підтверджують
правові наслідки вчинених правочинів,
реальність господарських операцій,
використання придбаного товару
(послуг) в господарській діяльності.

Підприємства на час здійснення
господарських операцій, були
зареєстровані в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та знаходились за
зареєстрованим місцезнаходження,
перебували на податковому обліку, мали
свідоцтво платника податку на додану
вартість.

Отже, суд першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку з приводу
реальності господарських
взаємовідносин, правильності
формування позивачем податкового
кредиту та протиправності оскарженого
податкового повідомлення-рішення.

На підставі викладеного, судова
колегія вважає, що суд першої інстанції
вірно застосував норми матеріального
закону та вирішив справу по суті
правильно, тому постанова суду першої
інстанції в порядку ст. 200 КАС України
підлягає залишенню без змін, а
апеляційна скарга - залишенню без
задоволення.

Керуючись, ст.ст.197, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Корабельному
районі м. Миколаєва Миколаївської
області Державної податкової служби -
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 22 травня
2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів
після набрання законної сили судовим
рішенням суду апеляційної інстанції.

Головуючий:

Судді: