Справа № 826/1741/14
Суддя: Савченко А.І.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2014 року 10:00 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючої судді
Савченко А.І., при секретарі Яцюті М.С.,
розглянувши у письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1 доФонду гарантування
вкладів фізичних осіб, Уповноваженої
особи Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб на ліквідацію Публічного
акціонерного товариства «Банк
«Таврика» Соловйової Наталії
Анатоліївнипрозобов'язання вчинити
24 жовтня 2013 року ОСОБА_1 (далі по тексту -
позивач, ОСОБА_1) звернувся до Окружного
адміністративного суду Автономної
Республіки Крим з адміністративним
позовом до Фонду гарантування вкладів
фізичних осіб (далі по тексту -
відповідач 1, Фонд) про зобов'язання
Ухвалами Окружного адміністративного
суду Автономної Республіки Крим від 23
грудня 2013 року до участі у справі в
якості другого відповідача залучено
Уповноважену особу Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб на ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Таврика» Соловйову Наталію
Анатоліївну (далі по тексту -
відповідач 2, Уповноважена особа Фонду
Соловйова Н.А.) та направлено зазначену
справу за підсудністю до Окружного
адміністративного суду міста Києва.

На підставі «Положення про
автоматизовану систему документообігу
в адміністративних судах» справу
передано на автоматичний розподіл,
присвоєно №826/1741/14-а та передано на
розгляд судді Савченко А.І.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 13 лютого 2014 року
справа прийнята до провадження судді
та призначена до судового розгляду на 24
лютого 2014 року.

У судове засідання 24 лютого 2014 року
з'явились представники відповідачів.
Позивач або його представник в судове
засідання не з'явились, що в силу
приписів частини 1 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
стало підставою для відкладення
розгляду справи на 13 березня 2014 року.

Судове засідання, призначене на 13
березня 2014 року, не відбулось, у зв'язку
з чим розгляд справи було відкладено на
20 березня 2013 року.

У судовому засіданні 20 березня 2014 року
представники відповідачів проти
задоволення позиву заперечували та
просили в його задоволенні відмовити.
Представник позивача в судове
засідання не з'явився, надіслав
клопотання про розгляд справи за його
відсутності, в якому наполягав на
задоволенні позову з викладених у
ньому підстав.

Відповідно до частини 6 статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи положення частини 6 статті
128 Кодексу адміністративного
судочинства України, беручи до уваги
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, в судовому засіданні 20
березня 2014 року суд ухвалив перейти до
розгляду справи в письмовому
провадженні.

Розглянувши подані документи і
матеріали, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
міста Києва приходить до наступного.

26 липня 2012 року між ОСОБА_1 (Вкладник) та
ПАТ «Банк «Таврика» (Банк) укладено
Договори банківського строкового
вкладу «Пенсійний» №ПСД(366)212 на суму
11287 доларів США та №ПСД(366)1015 на суму
175000,00 грн.

Постановою Правління Національного
банку України № 97 від 20 березня 2013 року
прийнято рішення про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
Публічного акціонерного товариства
«Банк «Таврика».

Рішенням Виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
20 березня 2013 року №17 розпочато
процедуру ліквідації банку, а рішенням
№ 18 - призначено уповноважену особу
Фонду на ліквідацію АТ «Банк «Таврика»
начальника відділу тимчасової
адміністрації на ліквідацію
неплатоспроможних банків Фонду
Соловйову Наталію Анатолівну.

На початку липня 2013 року позивач
звернувся до Фонду із заявою про
відшкодування коштів, які були
розміщені в ПАТ «Банк «Таврика» на
підставі договорів №ПСД(366)212 та
№ПСД(366)1015.

Листом від 16 липня 2013 року Фондом
надано відповідь на звернення позивача
та повідомлено про можливість
отримання суми гарантованого
відшкодування за вкладами в філії ПАТ
«Райффайзен Банк Аваль».

31 липня 2013 року позивачем отримано
грошові кошти у сумі 200000,00 грн.

Листом від 19 серпня 2013 року Фонд також
повідомив позивача про відсутність
підстав для внесення його вимог в
частині, що перевищує суму, виплачену
Фондом, до реєстру акцептованих вимог
кредиторів з огляду на пропуск ОСОБА_1
законодавчо встановленого строку для
подання відповідної заяви.

У зв'язку з отримання зазначеного
листа, 19 вересня 2013 року представником
позивача на адресу Фонду направлено
заяву про акцептування вимог ОСОБА_1
щодо сплати суми, яка перевищує
гарантовану суму відшкодування та
відшкодування всіх коштів за вкладами
по відповідним договорам та відсотків
на дату призначення уповноваженої
особи Фонду з посиланням на пропуск
позивачем 30 денного строку для подання
аналогічної заяви з поважних причин, а
саме перебування його за межами
України до 20 червня 2013 року.

За результатами розгляду заяви
представника позивача 07 жовтня 2013 року
Фондом надано відповідь, згідно з якою
питання визначення поважності
пропуску строку, встановленого
законодавством для подачі
кредиторських вимог та відповідно його
поновлення (продовження), до
компетенції Фонду та уповноваженої
особи Фонду на ліквідацію банку, не
відноситься.

З огляду на викладене, ОСОБА_1 звернувся
до суду з позовом, в якому просить
зобов'язати відповідача 2 внести до
реєстру акцептованих вимог кредиторів
його вимогу щодо сплати суми, яка
перевищує гарантовану суму
відшкодування та відшкодувати всі
кошти за вкладами по договорам від 26
липня 2012 року №ПСД(366)212 та №ПСД(366)1015 і
нараховані відсотки на дату
призначення уповноваженої особи Фонду
згідно приписів пункту 4 частини 2
статті 46 Закону України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб» з
урахуванням поважності причини
пропуску.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, суд звертає увагу на
наступне.

Правові, фінансові та організаційні
засади функціонування системи
гарантування вкладів фізичних осіб,
повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами
встановлені Законом України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» від 23.02.2012р. №4452-VI (далі по тексту -
Закон України від 23.02.2012р. № 4452-VI).

Так, частиною 1 статті 49 названого
Закону встановлено, що уповноважена
особа фонду припиняє приймання вимог
кредиторів після закінчення 30 днів з
дня опублікування відомостей
відповідно до частини другої статті 45
цього закону. Будь - які вимоги, що
надійшли після закінчення цього
строку, вважаються погашеними, крім
вимог вкладників у межах гарантованої
суми відшкодування вкладів за
вкладами.

Частина 2 статті 45 Закону України від
23.02.2012р. № 4452-VI передбачає, що Фонд
здійснює опублікування відомостей про
ліквідацію банку та призначення
уповноваженої особи Фонду у газетах
«Урядовий кур'єр» та «Голос України» не
пізніше через сім днів з дня прийняття
рішення про відкликання банківської
ліцензії та ліквідацію банку.

Частина 5 вищевказаної статті зазначає,
що протягом 30 днів з дня опублікування
відомостей про відкликання
банківської ліцензії та ліквідацію
банку та призначення уповноваженої
особи Фонду кредитори мають право
заявити уповноваженій особі Фонду про
свої вимоги до банку. Вимоги фізичних
осіб - вкладників у межах гарантованої
Фондом суми відшкодування за вкладами
не заявляються.

Відповідно до частини 8 статті 49 Закону
України від 23.02.2012р. № 4452-VI вимоги, не
включені до реєстру акцептованих вимог
кредиторів, задоволенню в
ліквідаційній процедурі не підлягають
і вважаються погашеними.

З аналізу даних правових норм
вбачається, що існує чітко
встановлений тридцяти денний строк
звернення з вимогою про включення до
реєстру акцептованих кредиторів до
Уповноваженої особи Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб.
Дані норми носять виключно
імперативний характер, тобто не
передбачають інший прядок та спосіб
дій кредиторів відносно подачі
відповідної заяви, що не встановлені
ними.

Проте, як вбачається з матеріалів
справи, заява про акцептування вимог
позивача щодо сплати суми, яка
перевищує гарантовану суму
відшкодування, та відшкодування всіх
коштів за вкладами та нараховані
відсотки на дату призначення
уповноваженої особи Фонду, була подана
представником ОСОБА_1 лише 20 вересня 2013
року, тобто з пропуском законодавчо
визначеного строку для подання
відповідної заяви.

З огляду на те, що позивачем було
пропущено строк пред'явлення вимоги
про включення до реєстру акцептованих
кредиторів, а будь - які вимоги, що
надійшли після закінчення цього
строку, вважаються погашеними, крім
вимог вкладників у межах гарантованої
суми відшкодування вкладів за вкладами
та враховуючи те, що законодавством не
передбачено можливості поновлення
такого строку, суд приходить до
висновку про наявність підстав для
відмови в задоволені позовних вимог в
повному обсязі.

Відповідні висновку суду також
узгоджуються з позицією Київського
апеляційного адміністративного суду,
викладеною в ухвалах від 31 жовтня 2013
року у справі № 826/11784/13-а, від 17 грудня
2013 року у справі № 826/12790/13-а та в
постанові від 04 березня 2014 року у
справі № 826/15265/13-а.

Крім того, суд вважає за необхідне
звернути увагу на те, що заява з
проханням акцептувати вимоги позивача
щодо сплати суми, яка перевищує
гарантовану суму відшкодування, та
відшкодувати всі кошти за вкладами та
нараховані відсотки на дату
призначення уповноваженої особи Фонду
була подана представником ОСОБА_1 до
Фонду, а не уповноваженій особі, як
цього вимагає Закон України від 23.02.2012р.
№ 4452-VI.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.
Обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Частиною 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Доказів, які б спростовували доводи
відповідачів, позивач суду не надав.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
приходить до висновку про відсутність
підстав для задоволення позову.

Враховуючи вищевикладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,-

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позову відмовити.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.І. Савченко