Справа № 2а-2904/10/0670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
м. Київ К/9991/35082/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Житомирі

на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 22.03.2011

та ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011

у справі № 2а-2904/10/0670

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції
у м. Житомирі

про визнання нечинним
та скасування податкового
повідомлення-
рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2)
звернувся до Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Житомирі (далі по тексту - відповідач,
ДПІ у м. Житомирі) про визнання нечинним
та скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 22.03.2011, яка
залишена без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011,
позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій і прийняти нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позовних
вимог, посилаючись на порушення судами
норм матеріального та процесуального
права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що за результатами
проведеної перевірки відповідачем
винесено податкові
повідомлення-рішення від 02.02.2010
№/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 18833,00 грн. та
застосовано штрафні (фінансові)
санкції в сумі 9417,00 грн., всього на суму
28250,00 грн., та від 02.02.2010 №/0, яким
позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб від підприємницької
діяльності в сумі 3827,88 грн.

Підставою, за якою контролюючий орган
дійшов до висновку про наявність
порушень в господарській діяльності
позивача, слугувала та обставина, що
позивач зареєстрував автомобіль не на
суб'єкта господарювання, а на приватну
особу ОСОБА_2, внаслідок чого не мав
права зайво нараховувати амортизацію
та відносити до валових витрат
відсотки по сплаті кредиту. Також
перевіряючими зазначено, що позивач не
мав права відносити до податкового
кредиту суму ПДВ, сплаченого продавцю
при придбанні рухомого майна.

Задовольняючи позовні вимоги суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Згідно договору купівлі-продажу №12 від
19.11.2008 та відповідно до біржової угоди
№09/585 від 19.11.2008 позивачем придбано
автомобіль та зареєстровано на фізичну
особу ОСОБА_2, який використовувався в
господарській діяльності позивача.

Відповідно до п. 1 Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998 №1388, цим Порядком
встановлюється єдина на території
України процедура державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів (далі по тексту -
транспортні засоби), оформлення та
видачі реєстраційних документів і
номерних знаків.

Згідно з абз. 2 п. 6 зазначеного Порядку
(в редакції від 07.07.2010) транспортні
засоби, що належать фізичним
особам-підприємцям, реєструються за
ними як за фізичними особами. В
редакції зазначеного Порядку, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин, така норма була
відсутня, проте з аналізу Конституції
України та Цивільного кодексу України
вбачається, що реєстрація транспортних
засобів мала здійснюватись також за
фізичною особою, а не за фізичною
особою-підприємцем, оскільки
реєстрація здійснюється за особами,
які є власниками.

Таким чином, твердження відповідача
про те, що право на віднесення сум ПДВ,
по придбаним за договором від 19.11.2008 №12
автомобілем, до податкового кредиту -
виникало б за умови оформлення
автомобілів за ОСОБА_2, як за фізичною
особою-підприємцем, не ґрунтуються на
нормах чинного законодавства та є
результатом його хибного тлумачення.

Позивачем до матеріалів справи надані
документи, які підтверджують факт
використання придбаного нерухомого
майна в господарській діяльності.

Згідно з пп. 8.2.2 п. 8.2 ст. 8 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» основні фонди підлягають
розподілу за такими групами:

група 1 - будівлі, споруди, їх структурні
компоненти та передавальні пристрої, в
тому числі жилі будинки та їх частини
(квартири і місця загального
користування);

група 2 - автомобільний транспорт та
вузли (запасні частини) до нього; меблі;
побутові електронні, оптичні,
електромеханічні прилади та
інструменти, включаючи
електронно-обчислювальні машини, інші
машини для автоматичного оброблення
інформації, інформаційні системи,
телефони, мікрофони та рації, інше
конторське (офісне) обладнання,
устаткування та приладдя до них;

група 3 - будь-які інші основні фонди, не
включені до груп 1 і 2.

Також, відповідно до пп. 8.4.1 п. 8.4 ст. 8
цього Закону, у разі здійснення витрат
на придбання основних фондів балансова
вартість відповідної групи
збільшується на суму вартості їх
придбання, з урахуванням транспортних
і страхових платежів, а також інших
витрат, понесених у зв'язку з таким
придбанням, без урахування сплаченого
податку на додану вартість, у разі коли
платник податку на прибуток
підприємств зареєстрований платником
податку на додану вартість.

Відповідно до пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 1 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» під терміном
«амортизація» основних фондів і
нематеріальних активів слід розуміти
поступове віднесення витрат на їх
придбання, виготовлення або
поліпшення, на зменшення скоригованого
прибутку платника податку у межах норм
амортизаційних відрахувань,
установлених цією статтею.

Амортизації підлягають витрати на
придбання основних фондів та
нематеріальних активів для власного
виробничого використання.

Згідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Отже, суди дійшли обґрунтованого
висновку, що позивач відповідно до
вимог чинного законодавства з питань
оподаткування та бухгалтерського
обліку оприбуткував на баланс
підприємства як основні фонди
автомобіль, який придбав згідно
договору.

З врахуванням того, що валові витрати
позивача мають характер реальних
витрат платника податку та повинні
враховуватися в тому ж податковому
звітному періоді, що й доходи, з
отриманням яких ці витрати
безпосередньо пов'язані, позивачем
були правомірно включені до валових
витрат амортизаційні відрахування.

Пунктом 7.7 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість»
передбачений порядок визначення суми
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету або відшкодуванню з
бюджету та строки розрахунків з
бюджетом.

Зокрема, суми податку, що підлягають
сплаті до бюджету або відшкодуванню з
бюджету, визначаються як різниця між
загальною сумою податкових
зобов'язань, що виникли у зв'язку з
будь-якою поставкою товарів (робіт,
послу) протягом звітного періоду, та
сумою податкового кредиту звітного
періоду.

Сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду є податковим
кредитом.

Згідно пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків, сплачених
(нарахованих) платником податку у
звітному періоді у зв'язку з придбанням
товарів (робіт, послуг), вартість яких
відноситься до складу валових витрат
виробництва (обігу) та основних фондів
чи нематеріальних активів, що
підлягають амортизації.

Не дозволяється включати до
податкового кредиту будь-які витрати
по сплаті податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а при імпорті робіт
(послуг) - актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 даного
Закону, датою виникнення права
платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку
платника податку в оплату товарів
(робіт, послуг), дата виписки
відповідного рахунку (товарного чека)
- в разі розрахунків з використанням
кредитних дебетових карток або
комерційних чеків; або дата отримання
податкової накладної, що засвідчує
факт придбання платником податку
товарів (робіт, послуг).

Отже, колегія суддів погоджується із
судами попередніх інстанцій, що
позивачем правомірно віднесено до
складу податкового кредиту сум ПДВ від
придбання автомобіля.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Житомирі відхилити.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 22.03.2011 та
ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 17.05.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров