Справа № 805/3411/14
Суддя: Мальцева Н.Г.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

02 квітня 2014 р.
Справа № 805/3411/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого - судді
Мальцевої Н.Г.

за участю секретаря судового засідання
Ростова Я.С.

розглянув у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1, який мешкає в м.Єнакієве,

до Єнакієвської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області, м.Єнакієве

про скасування вимоги №Ф-74 від 18.02.2014
року

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Єнакієвської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про скасування
вимоги №Ф-74 від 18.02.2014 року.

В обґрунтування заявлених вимог
позивач посилається на
невідповідність дій відповідача
діючому законодавству України, а саме
на ті обставини, що Єнакієвською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
позивачу неправомірно, на думку
останнього, виставлено вимогу про
сплату суми недоїмки зі сплати єдиного
внеску №Ф-74 від 18.02.2014 року на суму 1218,67
грн. Підставами неправомірності
прийняття вказаної вимоги позивач
вважає те, що він з 22.04.2002 року
займається підприємницькою
діяльністю, зареєстрований як фізична
особа-підприємець в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців за №0000061, з 01.01.2012
року знаходиться на спрощеній системі
оподаткування як платник єдиного
податку, та з 07.08.2013 року є пенсіонером
за віком на пільгових умовах, внаслідок
чого, вважає, що він звільнений від
сплати єдиного соціального внеску
відповідно до ст.4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове соціальне
страхування".

Позивач в судове засідання не з'явився,
18.03.2014 року позивачем до суду подано
адміністративний позов, згідно з яким,
просить справу розглянути без його
участі.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, 25.03.2014 року до
відділу діловодства та документообігу
надав заперечення, згідно з яким, позов
не визнає оскільки, виходячи з положень
ст.26 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне страхування" №1058-IV від 09.07.2003
року право на звільнення від сплати
єдиного внеску мають фізичні особи -
підприємці, які обрали спрощену
систему оподаткування, та які за
віковим параметром відповідають
вимогам, зазначеним у вказаній
правовій нормі. Поняття «пенсіонер»
або «пенсіонер за віком»
законодавством не визначено. Таким
чином, знаходячись на спрощеній
системі оподаткування, якщо приватний
підприємець не має статусу інваліда, то
до досягнення пенсійного віку, повинен
нараховувати і сплачувати єдиний
соціальний внесок в розмірі не менше
мінімального страхового внеску за
кожен місяць незалежно від наявності
(відсутності) доходу (прибутку). Тому
просив відмовити в задоволенні позову,
справу розглянути за відсутності
представника.

Відповідно до ч.4 ст.122 Кодексу
адміністративного судочинства України
особа, яка бере участь у справі, має
право заявити клопотання про розгляд
справи за її відсутності. Якщо таке
клопотання заявили всі особи, які
беруть участь у справі, судовий розгляд
справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами.

Оскільки всі особи, які беруть участь у
справі, заявили клопотання про розгляд
справи за їх відсутності, суд вирішує
справу на підставі наявних у ній
доказів в порядку письмового
провадження.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, чи є
інші фактичні дані, які мають значення
для вирішення справи, та докази на їх
підтвердження, яку правову норму
належить застосувати до цих
правовідносин, суд,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1, згідно з свідоцтвом серії
НОМЕР_4 про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця,
зареєстрований Виконавчим комітетом
Єнакієвської міської ради Донецької
області як фізична особа-підприємець
22.04.2002 року за №0000061 за адресою:
АДРЕСА_1, ідентифікаційний номер
фізичної особи-платника податків та
інших обов'язкових платежів НОМЕР_1
(а.с.10).

З свідоцтва серії НОМЕР_3 платника
єдиного податку вбачається, що суб'єкт
господарювання ОСОБА_1 з 01 січня 2012 року
знаходиться на спрощеній системі
оподаткування зі ставкою єдиного
податку 20 % ІI-ої групи (а.с.12).

Відповідно до пенсійного посвідчення
серії НОМЕР_5 Пенсійного фонду України
ОСОБА_1, ІНФОРМАЦІЯ_1, номер особового
рахунку НОМЕР_2 є пенсіонером за віком
(а.с.11).

Згідно з довідкою №6836 від 12.12.2013 року
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
знаходиться на обліку в УПФУ в
м.Єнакієве Донецької області і отримує
пенсію за віком за списком №1 (при
повному пільговому стажі) з 08.08.2013 року
(а.с.13).

18.02.2014 року Єнакієвською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області було сформовано
вимогу про сплату боргу форми №Ф-74,
згідно з якою станом на 18.02.2014 року сума
недоїмки зі сплати єдиного внеску
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
(реєстраційний номер облікової картки
платника податків НОМЕР_1) становить
1218,67 грн. (а.с.7).

З зазначеної вище вимоги форми №Ф-74 від
18.02.2014 року вбачається, що Єнакієвська
об'єднана державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області зобов'язує позивача
сплатити суму недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування в
розмірі 1218,67 грн. (а.с.7).

Надаючи правову оцінку спірній вимозі
суд виходить із наступного.

Єнакієвська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області є суб'єктом владних
повноважень - органом виконавчої влади,
який в цих правовідносинах здійснює
повноваження, покладені на нього
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування", п. 41.1
ст. 41 Податкового кодексу України,
зокрема, забезпечує реалізацію
державної політики з адміністрування
єдиного внеску.

Відповідно до ст. 19-1 Податкового
кодексу України контролюючі органи
виконують такі функції, зокрема,
контролюють своєчасність подання
платниками податків та платниками
єдиного внеску передбаченої законом
звітності (декларацій, розрахунків та
інших документів, пов'язаних з
обчисленням і сплатою податків, зборів,
платежів), своєчасність, достовірність,
повноту нарахування та сплати
податків, зборів, платежів; здійснюють
погашення податкового боргу, стягнення
своєчасно ненарахованих та/або
несплачених сум єдиного внеску та
інших платежів.

Статтею 307 Податкового кодексу України
передбачено, що податки і збори, не
зазначені у пункті 307.1 цієї статті,
сплачуються платником податку в
порядку і розмірах, установлених цим
Кодексом, а єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - в порядку,
визначеному Законом України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Правовідносини, що склалися між
сторонами, регулюються нормами Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№2464-VI, Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-ІV від 09.07.2003 року,
Законом України "Про пенсійне
забезпечення" №1788-ХІІ від 05.11.1991р. та
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до пункту 4 частини 1 статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
платником єдиного внеску є фізичні
особи - підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування.

Частиною 4 статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що
особи, зазначені у пункті 4 частини 1
цієї статті, які обрали спрощену
систему оподаткування, звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.

Тобто, закон визначає два основних
критерії звільнення від сплати єдиного
внеску, а саме, обрання фізичною
особою-підприємцем спрощеної системи
оподаткування та наявність у вказаної
особи статусу пенсіонера за віком або
інваліда.

Згідно з п.3 ст.11 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" фізичні особи - суб'єкти
підприємницької діяльності, у тому
числі ті, які обрали особливий спосіб
оподаткування (фіксований податок,
єдиний податок, фіксований
сільськогосподарський податок,
придбали спеціальний торговий пакет),
та члени сімей зазначених фізичних
осіб, які беруть участь у провадженні
ними підприємницької діяльності є
застрахованими особами.

Відповідно до п.5 ст.14, ст.15 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
зазначені вище особи є
страхувальниками та платниками
страхових внесків до Пенсійного фонду.

Статтею 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено поняття "пенсія"
- як, щомісячна пенсійна виплата в
солідарній системі
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, яку отримує
застрахована особа в разі досягнення
нею передбаченого цим Законом
пенсійного віку чи визнання її
інвалідом, або отримують члени її сім'ї
у випадках, визначених цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.9 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Згідно з ст.26 цього ж Закону особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення чоловіками 60 років,
жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років.

У відповідності до ст. 13 Закону України
"Про пенсійне забезпечення", на
пільгових умовах мають право на пенсію
за віком, незалежно від місця останньої
роботи працівники, зайняті повний
робочий день на підземних роботах, на
роботах з особливо шкідливими і
особливо важкими умовами праці, - за
списком №1 виробництв, робіт, професій,
посад і показників, затверджуваним
Кабінетом Міністрів України, і за
результатами атестації робочих місць:

чоловіки - після досягнення 50 років і
при стажі роботи не менше 20 років, з них
не менше 10 років на зазначених роботах;

жінки - після досягнення 45 років і при
стажі роботи не менше 15 років, з них не
менше 7 років 6 місяців на зазначених
роботах.

Працівникам, які мають не менше
половини стажу роботи з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці, пенсії на пільгових умовах
призначаються із зменшенням віку,
передбаченого статтею 12 цього Закону,
на 1 рік за кожний повний рік такої
роботи чоловікам і на 1 рік 4 місяці -
жінкам.

Відтак, на пільгових умовах
призначаються саме пенсії за віком
відповідно до ст. 13 Закону України "Про
пенсійне забезпечення".

З пенсійного посвідчення НОМЕР_6,
виданого 11.10.2013 року, вбачається, що
ОСОБА_1 є пенсіонером за віком (а.с.11).

Як зазначалося вище, позивач є фізичною
особою - підприємцем, з 01.01.2012 року
знаходиться на спрощеній системі
оподаткування як платник єдиного
податку, не досяг пенсійного віку, але з
08.08.2013 року є пенсіонером за віком на
пільгових умовах (а.с.13).

Оскільки отримання пенсії на пільгових
умовах не позбавляє позивача статусу
пенсіонера за віком, позивач повністю
відповідає критеріям, які визначені
частиною 4 статті 4 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", внаслідок чого,
він звільняється від сплати єдиного
внеску.

Крім цього, за приписом частини 4 статті
4 Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" особи,
які звільнені від сплати єдиного
внеску, можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Добровільна сплата єдиного внеску
врегульована ст.10 Закону України "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Відповідно до вимог ст.ст. 4, 10 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", обов'язковою
умовою добровільної участі особи у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування є
належним чином укладений договір в
порядку ст.10 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

Як встановлено судом, фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 у
відповідності до вказаної статті
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування",
договір про добровільну участь у
системі загальнообов'язкового
державного соціального страхування з
Пенсійним фондом не укладався.

За таких обставин, позивач не є
платником єдиного внеску на
добровільних засадах.

Враховуючи наведене, оскільки ОСОБА_1
звільнений від сплати єдиного внеску
згідно з ч.4 ст.4 Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та не є
платником єдиного внеску на
добровільних засадах, оскаржена вимога
є протиправною та підлягає скасуванню.

Відповідно до ч.2 ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем не доведено
правомірність спірної вимоги, а також
не наведено обставин, що спростовують
доводи позивача у цій справі, внаслідок
чого, суд дійшов висновку про
задоволення позовних вимог позивача в
повному обсязі.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно з наданою до матеріалів справи
квитанцією №541710421 від 17.03.2014 року (а.с.2)
позивачем сплачено судовий збір у
розмірі 182,70 грн., який відповідно до
приписів ст. 94 КАС України підлягає
поверненню з Державного бюджету
України.

За таких обставин, керуючись ст. ст. 2, 8 -
11, 94, 122, 158 - 163, 256 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до
Єнакієвської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про скасування вимоги №Ф-74 від
18.02.2014 року задовольнити повністю.

Вимогу про сплату недоїмки №Ф-74 від
18.02.2014 року в розмірі 1218 (одна тисяча
двісті вісімнадцять) грн. 67 (шістдесят
сім) коп. скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 (ідентифікаційний
податковий номер НОМЕР_1,
місцезнаходження: АДРЕСА_1) по сплаті
судового збору у сумі 182 (сто вісімдесят
дві) грн. 70 (сімдсят) коп.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
може бути подана до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Мальцева Н.Г.