Справа № 816/877/14
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/877/14

Полтавський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

при секретарі судового засідання -
Купріс М.В.,

за участю позивача - ОСОБА_1,
представника позивача -ОСОБА_2,

представника відповідача -
Нефьодов І.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Полтавській області про скасування
акту перевірки від 17.05.2013 року, припису
№ 127 від 20.058.2013 року, протоколу № П 215-13
від 20.05.2013 року, постанови про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівельної діяльності №
П29-13Ю від 31.05.2013 року, -

В С Т А Н О В И В:

12 червня 2001 року позивач ОСОБА_1
звернувся до Полтавського районного
суду Полтавської області з
адміністративним позовом до Інспекція
державного архітектурно-будівельного
контролю в Полтавській області про
скасування акту перевірки від 17.05.2013
року, припису № 127 від 20.058.2013 року,
протоколу № П 215-13 від 20.05.2013 року,
постанови про накладення штрафу за
правопорушення у сфері
містобудівельної діяльності № П29-13Ю
від 31.05.2013 року.

Ухвалами Полтавського районного суду
Полтавської області від 14 червня 2013
року відкрито провадження у даній
справі, від 10 грудня 2013 року справу
передано за підсудністю до
Полтавського окружного
адміністративного суду.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 05 березня
2014 року справу прийнято до провадження.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що висновки інспекції, які
зазначені у приписі та Акті перевірки є
безпідставними та необґрунтованими.
Крім того, звертав увагу суду, що у
документах, складених під час
перевірки невірно зазначено адресу
об'єкта перевірки, а саме в селі Гора, у
той час як необхідно поза межами
населеного пункту села Гора. Також, при
прийнятті постанови відповідачем не
взято до уваги висновок експертного
будівельно-технічного дослідження,
згідно якого споруда для здійснення
підприємницької діяльності, яка
знаходиться поза межами населеного
пункту поблизу с. Гора, Полтавського
району, Полтавської області є об'єктом
рухомого майна та стаціонарною
тимчасовою спорудою, а не капітальною
будівлею.

Позивач та представник у судовому
засіданні позовні вимоги підтримали,
просили суд задовольнити позов.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив суд відмовити у задоволенні
позовних вимог.

У своїх письмових запереченнях
зазначав, що під час проведення
позапланової перевірки дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил на
об'єкті будівництва "Будівництво
магазину в с. Гора, Полтавського району,
Полтавської області" відповідачем
встановлено порушення вимог статей 34,
36 Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", у зв'язку з
чим, постановою від 31 травня 2013 року
№П29-13Ю до ФОП ОСОБА_1 застосовано штраф
у сумі 41292,00 грн.

Суд, заслухавши пояснення позивача,
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Відносини, які виникають у сфері
містобудівної діяльності регулюються
Законом України "Про регулювання
містобудівної діяльності", Порядком
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 23 травня 2011 року
№553.

Згідно з частинами першою, другою
статті 41 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил.

Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється органами державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Пунктом 1 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23
травня 2011 року №553 встановлено, що цей
Порядок визначає процедуру здійснення
заходів, спрямованих на дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності.

Відповідно до пункту 5
зазначеного Порядку державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за територіальним
принципом (у межах областей) у порядку
проведення планових та позапланових
перевірок.

Згідно пункту 7 названого Порядку
позаплановою перевіркою вважається
перевірка, яка не передбачена планом
роботи інспекції.

Судом встановлено, що 17 травня 2013 року
заступником начальника Північного
інспекційного відділу Криськом М.В.,
головним державним інспектором
Північного інспекційного відділу
Салітрою О.В. на підставі наказу від 07
травня 2013 року №149 /а.с.129/ та
направлення від 07 травня 2013 року №258
/а.с. 130/ проведено позапланову
перевірку дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил ФОП
ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_6 на об'єкті
будівництва - АДРЕСА_1, за результатами
якої складено Акт від 17 травня 2013 року.

На підставі Акту перевірки від 17
травня 2013 року відповідачем складено
протокол про правопорушення у сфері
містобудівельної діяльності від 20
травня 2013 року /а.с138-139/.

31 травня 2013 року Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Полтавській області винесено
постанову №П30-13Ю про накладення штрафу
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, якою ФОП
ОСОБА_1 визнаний винним у вчиненні
правопорушення передбаченого абзацом 2
підпункту 4 пункту 2 статті 2 Закону
України "Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності" та на позивача накладено
штраф у сумі 41292,00 грн. /а.с. 140/.

Позивач не погодився з даною
постановою про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, у зв'язку з чим звернувся до
суду з даним позовом.

Відповідно до частини третьої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Надаючи оцінку оскаржуваній постанові,
суд приходить до наступних висновків.

Матеріалами справи підтверджено, що
Полтавська районна державна
адміністрація листом від 14 вересня 2012
року №632 "Про розміщення тимчасових
споруд" повідомила ОСОБА_6 про
можливість розміщення тимчасових
споруд згідно наданих графічних
матеріалів та необхідність звернення
до відділу містобудування та
архітектури Полтавської районної
державної адміністрації для
оформлення паспорту прив'язки з
додатковою заявою /а.с. 16/.

Відділом містобудування та
архітектури Полтавської районної
державної адміністрації видано ФОП
ОСОБА_1 паспорт прив'язки стаціонарної
тимчасової споруди для здійснення
підприємницької діяльності ФОП ОСОБА_1
за межами населеного пункту поблизу с.
Гора Полтавського району, Полтавської
області /а.с. 25/.

17 травня 2013 року посадовими особами
Інспекції ДАБК у Полтавській області
проведено позапланову перевірку
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил ФОП
ОСОБА_1, ФОП ОСОБА_6 на об'єкті
будівництва - АДРЕСА_1, за результатами
якої складено Акт від 17 травня 2013 року
/а.с. 131/.

У даному Акті перевірки зафіксовано, що
відділом управління містобудування та
архітектури Полтавської РДА у селі
Гора, Полтавського району ФОП ОСОБА_1,
ФОП ОСОБА_6 надано паспорти прив'язки
для розміщення чотирьох тимчасових
споруд (по дві кожному) для здійснення
підприємницької діяльності в селі
Гора, Полтавського району Полтавської
області. Площа кожної тимчасової
споруди згідно з паспортом прив'язки
становить 30м2 по зовнішньому контуру,
без улаштування фундаменту.

На місці розташування вказаних
тимчасових споруд виявлено виконання
будівельних робіт з будівництва
магазину (на два входи) загальною
площею 120 м2 /а.с. 132-136/, а саме: виконано
монолітний фундамент та цоколь /а.с. 134/,
стіни виконано з пінополістирольних
блоків товщиною 30 см, проармованих та
залитих бетоном /а.с. 133/, без
затвердження проектної документації
та документу, що дає право на виконання
будівельних робіт, що є порушенням
статей 34, 36 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності".

Зазначений магазин не містить
перегородок і є цілісним об'єктом , який
виконується капітальним будівництвом.

Об'єкт належить до ІІ категорії
складності відповідно до класу
наслідків СС-1.

Відповідно до статті 28 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.

Тимчасова споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення.

Аналізуючи вищенаведені норми,
суд доходить до висновку, що віднесення
об'єкту будівництва до такої категорії
як "тимчасова споруда" здійснюється за
наявності кількох характеристик
такого об'єкту:

- виготовлення об'єкту виключно з
полегшених конструкцій;

- тимчасовий характер встановлення
споруди, без улаштування фундаменту;

- обмеження площі об'єкту, яке
встановлюється на рівні до 30 кв. м. по
зовнішньому контуру споруди;

- обмеження щодо поверховості
об'єкту - не більше одного;

- наявність закритого приміщення
для тимчасового перебування людей (для
стаціонарної ТС).

У той час, спірна будівля
збудована позивачем загальною площею
120 м2, що значно перевищує норми,
встановлені Законом для тимчасових
будівель.

Окрім того, як вбачається з
фотофіксації, здійсненої під час
проведення перевірки, копії наявні у
матеріалах адміністративної справи
/а.с.132-136/ вбачається, що зазначений
об'єкт будівництва побудований на
бетонній основі, що є ознаками
капітальної будівлі.

При цьому, суд вважає необґрунтованим
посилання представника позивача на
висновок експертного
будівельно-технічного дослідження від
17 травня 2013 року №69 /а.с. 10-14/ з огляду на
наступне.

Дійсно, у висновку експерта
зазначено, що споруда для здійснення
підприємницької діяльності, яка
знаходиться поза межами населеного
пункту поблизу с. Гора, Полтавського
району, Полтавської області є об'єктом
рухомого майна та стаціонарною
тимчасовою спорудою, а не капітальною
будівлею.

Разом з тим, суд звертає увагу на
те, що у вказаному висновку зазначено
про наявність під об'єктом фундаменту.

Згідно з Додатком 1 "Загальна
характеристика основних
конструктивних елементів, інженерного
обладнання та оздоблення будинків" до
Інструкції про порядок проведення
технічної інвентаризації об'єктів
нерухомого майна, затвердженої наказом
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України від 24 травня 2001 року №127,
фундамент - це підземна частина
будинку, через яку передається
навантаження від його надземної
частини на ґрунт. Фундаменти бувають:
стрічкові неперервні монолітні (бутові
на складному, цементному або вапняному
розчині, бутобетонні, бетонні,
залізобетонні), стрічкові неперервні
збірні (бетонні та залізобетонні),
стовпчаті (бутові, бетонні та
залізобетонні, дерев'яні стільці),
перехресні бетонні та залізобетонні,
пальові збірні забивні (залізобетонні,
дерев'яні) буронабивні, коренеподібні.

Аналогічне визначення наведено
до пункті 3 Додатку до пункту 2 наказу
Фонду державного майна України та
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
23 грудня 2004 року №2929/227.

У висновку експерта зазначено, що
споруда має стрічковий бетонний
фундамент, у зв'язку з чим суд критично
ставиться до викладеної у висновку
експерта інформації про те, що споруда,
яка була об'єктом дослідження, є
об'єктом рухомого майна та
стаціонарною тимчасовою спорудою.

Крім того, на сторінках 2, 4 висновку
експерта від 17 травня 2013 року
зазначено, що об'єктом дослідження є
павільйон, розміщений групою із
чотирьох одиниць; об'єкт дослідження -
чотири споруди торговельного
призначення.

З огляду на те, що позивач та його
представник, спростовуючи твердження
інспекції про площу магазину 120 м2,
наполягають на відсутності
перегородок у зв'язку з тим, що
будівництво магазину станом на день
проведення перевірки ще тривало, а
експерт у висновку експертизи від 17
травня 2013 року зазначає про об'єкт
дослідження, розміщений групою із
чотирьох одиниць, у суду виникають
сумніви щодо об'єктивного проведення
експертизи.

Таким чином, враховуючи, що
експерт не був попереджений про
кримінальну відповідальність за
завідомо неправдивий висновок, а
інформація, зазначена у висновку,
суперечить поясненням позивача та його
представника, суд не приймає висновок
експертного будівельно-технічного
дослідження як належний доказ у справі.

Розміщення малих архітектурних
форм здійснюється відповідно до Закону
України "Про благоустрій населених
пунктів".

Розміщення тимчасових споруд для
провадження підприємницької
діяльності здійснюється в порядку,
встановленому центральним органом
виконавчої влади, що забезпечує
формування державної політики у сфері
містобудування.

Згідно схеми розміщення ТС ФОП
ОСОБА_1 мав розмістити на земельній
ділянці дві тимчасові споруди, площа
кожної з яких становить 30 м2 /а.с. 151-154/.

Однак, позивачем здійснено будівництво
магазину (на два входи) загальною
площею 120 м2, яка за своїм зовнішнім
контуром має площу, що перевищує 30 кв. м.

Відповідно до пункту 7 Порядку
віднесення об'єктів будівництва до IV і V
категорій складності, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 квітня 2011 року №557, під час
проведення державного
архітектурно-будівельного контролю на
об'єктах самочинного будівництва (у
разі відсутності проектної
документації) категорія складності
таких об'єктів визначається посадовими
особами Держархбудінспекції та її
територіальних органів, а в разі
необхідності - шляхом проведення
експертизи експертною організацією чи
експертом, що має відповідний
сертифікат.

Матеріалами справи підтверджено, що
посадовою особою Інспекції ДАБК у
Полтавській області у ході перевірки
було здійснено розрахунок по
визначенню категорії складності
об'єкта позапланової перевірки, згідно
якого перевірений об'єкт відноситься
до класу наслідків (відповідальності)
СС-1 та ІІ категорії складності.

За таких обставин, збудований
позивачем об'єкт не відповідає
законодавчо визначеним критеріям
тимчасової споруди, оскільки, має
фундамент та площа об'єкта перевищує 30
м2.

Таким чином, посилання позивача
на відсутність необхідності
реєстрації декларації про початок
виконання будівельних робіт в органі
державного архітектурно-будівельного
контролю суд вважає необґрунтованим.

Беручи до уваги наведене вище, суд
приходить до висновку, що перевірений
об'єкт не є тимчасовою спорудою у
розумінні статті 28 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до пункту 2 частини
першої статті 34 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
замовник має право виконувати
будівельні роботи після реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності.

Частиною першою статті 36 цього Закону
передбачено, що право на виконання
підготовчих робіт (якщо вони не були
виконані раніше згідно з повідомленням
або зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах, що
належать до I - III категорій складності,
підключення об'єкта будівництва до
інженерних мереж та споруд надається
замовнику та генеральному підряднику
чи підряднику (у разі якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

З огляду на вищевикладене, суд
погоджується з висновками акту
перевірки від 17 травня 2013 року щодо
допущення позивачем порушення вимог
статей 34, 36 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності".

Відповідно до абзацу 2 пункту 4
частини другої статті 2 Закону України
"Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності" суб'єкти містобудування,
які є замовниками будівництва об'єктів
(у разі провадження містобудівної
діяльності), або ті, що виконують
функції замовника і підрядника
одночасно, несуть відповідальність у
вигляді штрафу за такі правопорушення:
виконання будівельних робіт без
реєстрації декларації про початок
виконання таких робіт, а також
наведення недостовірних даних у
зазначеній декларації на об'єктах II
категорії складності - у розмірі
тридцяти шести мінімальних заробітних
плат.

За таких обставин, враховуючи
підтвердження матеріалами справи
факту виконання будівельних робіт без
реєстрації декларації про початок
виконання таких робіт, суд вважає
обґрунтованим застосування до
позивача штрафу в розмірі 41292,00 грн за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності.

Щодо правомірності дій
відповідача при проведенні перевірки
та складання Акту перевірки, суд
виходить із наступного.

Згідно зі статтею 10 Закону
України "Про архітектурну діяльність"
від 20 травня 1999 року №687-XIV, для
забезпечення під час забудови
територій, розміщення будівництва
об'єктів архітектури додержання
суб'єктами архітектурної діяльності
затвердженої містобудівної та іншої
проектної документації, вимог вихідних
даних, а також з метою захисту державою
прав споживачів будівельної продукції
здійснюється в установленому
законодавством порядку державний
архітектурно-будівельний контроль та
нагляд.

Процедура здійснення заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності
регламентована Порядком здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23
травня 2011 року №553.

Відповідно до пункту 2 Порядку
№553, державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється за дотриманням:

1) вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, проектної
документації, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
технічних умов, інших нормативних
документів під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
архітектурних, інженерно-технічних і
конструктивних рішень, застосування
будівельної продукції;

2) порядку здійснення авторського і
технічного нагляду, ведення загального
та (або) спеціальних журналів обліку
виконання робіт, виконавчої
документації, складення актів на
виконані будівельно-монтажні та
пусконалагоджувальні роботи;

3) інших вимог, установлених
законодавством, будівельними нормами,
правилами та проектною документацією,
щодо створення об'єкта будівництва.

Позаплановою перевіркою
вважається перевірка, яка не
передбачена планом роботи Інспекції.

Відповідно до пункту 9 Порядку
№553, державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється у присутності суб'єктів
містобудування або їх представників,
які будують або збудували об'єкт
будівництва.

Відповідно до пункту 16 Порядку
№553, за результатами державного
архітектурно-будівельного контролю
посадовою особою інспекції
складається акт перевірки. Акт
перевірки складається у двох
примірниках. Один примірник надається
суб'єкту містобудування, щодо якого
здійснюється контроль, а другий
залишається в інспекції. Акт
підписується посадовою особою
інспекції, яка провела перевірку та
суб'єктом містобудування, щодо якого
здійснено перевірку.

Як встановлено абзацом 2 пункту 21
Порядку, у разі відмови суб'єкта
містобудування, щодо якого
здійснюється державний
архітектурно-будівельний контроль,
підписати акт перевірки та припис,
посадова особа інспекції робить у акті
відповідний запис.

У відповідності пункту 22 Порядку
№533, постанова про накладання штрафу
складається у трьох примірниках.
Перший примірник постанови у триденний
строк після прийняття вручається під
розписку суб'єкту містобудування
(керівнику або уповноваженому
представнику суб'єкта містобудування)
або надсилається рекомендованим
листом з повідомленням, про що робиться
запис у справі. Два примірника
залишаються в інспекції, яка наклала
штраф.

Форма постанови про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності визначена
наказом Міністерства регіонального
розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 15 травня 2012 року №240 "Про
затвердження форм актів та інших
документів, які складаються під час або
за результатами здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю",
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 04 липня 2012 року за
№1116/21428.

Враховуючи викладені законодавчі
норми та обставини справи, суд дійшов
висновку, що відповідачем була
проведена правомірно позапланова
перевірки позивача у межах наданих
йому повноважень, на підставі та на
виконання вимог Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
та Порядку, що свідчить про відсутність
порушень з боку відповідача
вищевикладених законодавчих норм.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності" правопорушеннями у сфері
містобудівної діяльності є
протиправні діяння (дії чи
бездіяльність) суб'єктів
містобудування - юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, що
призвели до невиконання або
неналежного виконання вимог,
установлених законодавством,
будівельними нормами, державними
стандартами і правилами.

Вчинення суб'єктами
містобудування правопорушень у сфері
містобудівної діяльності тягне за
собою відповідальність, передбачену
цим та іншими законами України.

Статтею 3 зазначеного закону
визначено, що справи про
правопорушення, передбачені цим
Законом, розглядаються Державною
архітектурно-будівельною інспекцією
України та її територіальними
органами.

Накладати штраф від імені
Державної архітектурно-будівельної
інспекції України та її територіальних
органів мають право керівник Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та його заступники, керівники
територіальних органів Державної
архітектурно-будівельної інспекції
України та їх заступники.

Процедуру накладення штрафів за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, що передбачені Законом
України "Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності" визначає Порядок
накладення штрафів за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності,
затверджений Постановою Кабінету
Міністрів України від 06 квітня 1995 року
№244.

Відповідно до пунктів 2, 4
зазначеного Порядку справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності розглядаються
Держархбудінспекцією та її
територіальними органами.

Підставою для розгляду справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності є відповідний протокол,
складений посадовою особою інспекції
за результатами перевірки.

Згідно пунктами 6, 7 Порядку,
питання про накладення штрафу
розглядається в 15-денний строк з дня
одержання протоколу про
правопорушення. У разі потреби справа
може розглядатися за участю
представників суб'єкта містобудування,
експертів, інших причетних до неї осіб.

Рішення про накладення штрафу
оформлюється постановою про
накладення на суб'єкта містобудування
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, що є
виконавчим документом і підлягає
виконанню в установленому законом
порядку. У постанові зазначається
розмір штрафу.

Аналіз викладених законодавчих
норм та обставин справи, свідчить про
те, що відповідач, при прийнятті
оскаржуваної постанови, діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що визначені Конституцією
України та Законами України, підстави
для скасування постанови та закриття
провадження у справі у суду відсутні.

Судом не встановлено порушень з
боку відповідача прав та охоронюваних
законом інтересів позивача та вважає,
що оскаржувана постанова узгоджуються
з вимогами чинного законодавства і
прийнята відповідно до обставин, що
склалися, у межах наданих йому
повноважень. У той же час, з боку
позивача, встановлено факт порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності.

Відповідно до статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Згідно з частинами першою, другою
статті 71 цього Кодексу кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу /частина 1/; в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову /частина 2/.

Під час розгляду справи відповідачем
були надані належні та допустимі
докази на підтвердження правомірності
викладеного у Акті перевірки висновку
щодо порушення позивачем статей 34, 36
Закону України "Про регулювання
містобудівної діяльності", у зв'язку з
чим, суд вважає правомірним
застосування до позивача штрафних
санкцій в розмірі 41292,00 грн.

Таким чином, позивач скористався
правом на звернення до
адміністративного суду і його право не
може бути обмежене; заявлені ОСОБА_1
вимоги розглянуті судом по суті. Проте,
враховуючи відсутність протиправності
у діях відповідача, підстави для
задоволення позову відсутні.

Зважаючи на зазначене, позовні вимоги є
необґрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Полтавській області про скасування
акту перевірки від 17.05.2013 року, припису
№ 127 від 20.05.2013 року, протоколу № П 215-13
від 20.05.2013 року, постанови про
накладення штрафу за правопорушення у
сфері містобудівельної діяльності №
П29-13Ю від 31.05.2013 року - відмовити.

Постанова набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 31
березня 2014 року.

Суддя
Г.В. Костенко