Справа № 821/431/14
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 р. м. Херсон Справа №
821/431/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Войтович І.І.,

при секретарі - Сердюк О.О.,

за участю:

позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Горох М.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Сластіної Ірини Юріївни - старшого
державного податкового
ревізор-інспектора відділу
контрольно-перевірочної роботи
управління оподаткування фізичних
осіб, Корольової Людмили Іванівни -
головного державного податкового
ревізор-інспектора відділу контролю за
фінансовими установами та операціями у
сфері ЗЕД, Державної податкової
інспекції у м. Херсоні Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області

про визнання протиправними рішень,

встановив:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду із адміністративним
позовом до Сластіної Ірини Юріївни -
старшого державного податкового
ревізор-інспектора відділу
контрольно-перевірочної роботи
управління оподаткування фізичних
осіб, Корольової Людмили Іванівни -
головного державного податкового
ревізор-інспектора відділу контролю за
операціями у сфері
зовнішньоекономічної діяльності та
Державної податкової інспекції у м.
Херсоні про скасування рішення від
29.04.2009 року №/0 про застосування
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
14973, 65 грн. та податкового
повідомлення-рішення від 06.05.2009 року
№/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 31887, 03 грн.

Ухвалою суду від 31.03.2014 року замінено
первинного відповідача Державну
податкову інспекцію у м. Херсоні на
належного відповідача - Державну
податкову інспекцію у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області.

Позивач в судовому засіданні позов
підтримав з підстав викладених в
позовній заяві та пояснив, що висновки
викладені в акті перевірки про
порушення вимог податкового
законодавства є необґрунтованими та
безпідставними. Зазначив, що
оскаржувані рішення є незаконним,
оскільки прийняті на основі помилкових
висновків про порушення позивачем
податкового законодавства. Просив
позов задовольнити.

Відповідач - Сластіна Ірина Юріївна -
старший державний податковий
ревізор-інспектор відділу
контрольно-перевірочної роботи
управління оподаткування фізичних
осіб в судове засідання не з'явився.

Відповідач - Корольова Людмила
Іванівна - головний державний
податковий ревізор-інспектор відділу
контролю за операціями у сфері
зовнішньоекономічної діяльності в
судове засідання не з'явився.

Представник відповідача - Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області в судовому
засіданні проти позову заперечив та
пояснив, що за результатами перевірки
позивача був складений акт. В даному
акті встановлено порушення
податкового законодавства позивачем.
Вважає, що оскаржувані рішення
прийняті у відповідності до вимог
чинного законодавства, а тому є
законними і не підлягають скасуванню.
Просив в задоволенні позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, вислухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши письмові докази, суд вважає,
що позов слід задовольнити, виходячи з
наступного.

Судом встановлено, що працівниками
податкового органу проведено планову
виїзну перевірку позивача щодо
дотримання вимог податкового та
валютного законодавства за період з
01.07.2007 р. по 31.12.2008 р., про що складено акт
від 23.04.2009 р № 525/17-222, яким встановлено
порушення позивачем:

п.19.1 ст.19 Закону України «Про податок з
доходів фізичних осіб», що полягали у
неналежному веденні обліку доходів і
витрат;

ст.13 Декрету КМ України «Про
прибутковий податок з громадян», пп.5.3.9
п.5.3 ст.5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
які призвели до завищення валових
витрат на суму 212 580,13 грн., а саме: за 3-4
кв. 2007 р. на суму 158 930,00 грн., за 1-4 кв. 2008 р.
на суму 53 650,13 грн.;

пп.7.4.1,7.4.4 п.7.4 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість», що
полягали у безпідставному віднесенні
до складу податкового кредиту суми
податку на додану вартість у розмірі 42
516,05 грн.;

ст.1 Закону України «Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті», що призвело до ненадходження
валютних коштів на суму 1800,00 дол. США та
порушення термінів надходження
валютної виручки у сумі 1460,00 дол. США.

На підставі встановлених порушень
контролюючим органом були прийняті
рішення від 29.04.2009 р. №/0 про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 850,00 грн., №/0 про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій у розмірі 14 973,65 грн. та
податкове повідомлення-рішення від
06.05.2009 р №/0, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку з доходів фізичних осіб у
розмірі 31 887,03 грн.

Не погоджуючись із діями по проведенню
вищенаведеної перевірки та рішеннями,
які були прийняті за результатами
такої перевірки позивач звернувся до
суду.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 23.09.2009 року
відмовлено ОСОБА_1 в задоволенні позову
про визнання не чинним рішень ДПІ у м.
Херсоні від 29.04.2009 року за №/0,
№/0, податкового
повідомлення-рішення ДПІ у м. Херсоні
від 06.05.2009 року за №/0. В решті
позовних вимог закрито провадження у
справі.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011 року
апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 залишено без
задоволення. Постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від
23.09.2009 року у справі за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до старшого
державного податкового
ревізор-інспектора відділу
контрольно-перевірочної роботи
управління оподаткування фізичних
осіб - Сластіної Ірини Юріївни,
головного державного податкового
ревізор-інспектора відділу контролю за
операціями у сфері ЗЕД управління
контролю за фінансовими установами та
операціями у сфері ЗЕД - Корольової
Людмили Іванівни та Державної
податкової інспекції у м. Херсоні про
визнання не чинним п.4 акта перевірки та
рішень, залишено без змін.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 28.10.2013 року касаційну
скаргу фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1 задоволено частково. Постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 23.09.2009 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011 року
у справі №2-а-10093/09/2170 скасовано у
частині відмови у задоволенні позовних
вимог в частині скасування рішення про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 29.04.2009 року №/0.
Прийнято у цій частині нове рішення,
яким позовні вимоги задоволено,
визнано протиправним та скасовано
рішення про застосування штрафних
(фінансових_ санкцій від 29.04.2009 року
№/0. У частині позовних про
скасування акту перевірки постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 23.09.2009 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 20.01.2011 року
у справі №2-а-10093/09/2170 залишено без змін.
У решті позовних вимог справу
№2-а-10093/09/2170 направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Таким чином, до розгляду підлягають
вимоги позивача про скасування рішення
від 29.04.2009 року №/0 про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій в сумі 14973, 65 грн. та податкове
повідомлення-рішення від 06.05.2009 року
№/0, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 31887, 03 грн.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

З акта перевірки вбачається, що
відповідачем зроблено висновок про
безпідставне віднесення позивачем до
складу валових витрат вартості
транспортних послуг, виконання яких не
підтверджено необхідними первинними
бухгалтерськими документами.

Як було зазначено відповідачем,
порядок перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні
регламентується Законом України «Про
автомобільний транспорт» та Правилами
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, які
затвердженні Наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 р. №263.

Разом із тим, на думку податкового
органу, в порушення ст.1, п. 11.1 ст. 11, п. 14.4
ст. 14 Правил перевезення вантажів
автомобільним транспортом в Україні, у
позивача були відсутні документи, які
необхідно оформляти при перевезенні
вантажів, а саме: товарно-транспортна
накладна (типова форма 1 -ТН); дорожній
лист (типова форма № 2), тоді як у
наявності був виключно акт виконаних
робіт ПП «Дніпро-Леон-Сервіс» від
28.09.2007р. №18, в якому лише вказано
найменування послуг і їх вартість, а
всі інші дані, які фіксуються у
вказаних документах і які надають
право на експлуатацію автомобіля і є
підставою для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи відсутні.

За наведених обставин, податковий
орган дійшов висновку про неправомірне
збільшення позивачем валових витрат у 3
кв. 2007 р. на суму 14 350,00 грн., крім того ПДВ
- 2 870,00 грн.

Завищення валових витрат на суму на 198
230,13 грн., на думку відповідача, виникло
у результаті включення позивачем до
складу валових витрат у 4 кв. 2007 р.
вартості придбаних у ПП «Абсолют Л» 45,656
т соняшника на суму 144 580,00 грн., крім
того ПДВ - 28 916,00 грн. згідно видаткової
накладної від 01.12.2007 р. РН-000005 та
включення вартості придбання у ПП
«Белла-Люкс» 32 т кавуна 02.06.08р. на суму 53
650,13 грн., крім того ПДВ - 10 730,05 грн.
згідно видаткової накладної від 02.06.2008
р. РН-000006.

У ході перевірки було встановлено, що
реалізація вказаної продукція не
відбулась. Так, згідно пояснень
позивача, наданих о/у ГВПМ ДПІ у м.
Херсоні, насіння соняшника на момент
перевірки було зіпсовано, витрати
придбання соняшника віднесені до
складу валових витрат у 2008 р., кавунів
від ПП «Белла-Люкс» він не отримував,
сума 53 650,13 грн. була передана готівкою
як передплата за кавуни.

Вказані порушення, встановлені у ході
проведеної перевірки, у їх сукупності
стали підставою для висновку про
завищення позивачем валових витрат на
загальну суму 212 580,25 грн., а саме: в 3-4 кв.
2007 р. на суму 158 930,00 грн., в 1-4 кв.2008 р. на
суму 53 650,25 грн., у результаті чого
позивачу донараховано податку з
доходів фізичних осіб у сумі 31 887,03 грн.

Згідно ст.13 Декрету КМ України «Про
прибутковий податок з громадян», до
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Відповідно до п.5.1 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Керуючись наведеними нормативними
положеннями податковий орган дійшов
висновку стосовно відсутності у
позивача права на включення спірної
суми витрат до складу валових зважаючи
на непідтвердженість понесення ним
таких витрат, як то - щодо витрат на
транспортні послуги - відсутність
товарно-транспортних накладних,
дорожніх листів, та витрат на придбання
соняшника та кавунів - відсутність
договорів на збереження таких товарів
на складах, тощо.

Суд не може погодитися з
вищенаведеними доводами податкового
органу, виходячи з наступного.

Відповідно до п.1.32 ст.1 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», господарська діяльність
- це будь-яка діяльність особи,
направлена на отримання доходу в
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, у разі коли
безпосередня участь такої особи в
організації такої діяльності є
регулярною, постійною та суттєвою.

Статтею 42 Господарського кодексу
України визначено, що підприємництво -
це самостійна, ініціативна,
систематична, на власний ризик
господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

Неотримання підприємством доходу від
окремої господарської операції не
свідчить про те, що така операція не
пов'язана з його господарською
діяльністю, оскільки при здійсненні
господарських операцій існує
звичайний комерційний ризик не
отримати дохід від конкретної
операції.

Таким чином, доводи податкового органу
щодо відсутності у позивача права на
включення до складу валових витрат
витрат на придбання сільгосппродукції,
які ґрунтуються на тому, що у ході
перевірки не встановлено наявності
такої продукції, не можуть бути
беззаперечними.

Крім того, суд зазначає, що позивачем,
як доказ здійснення господарської
операції, були надані суду належним
чином засвідчені копії первинних
документів, які відповідно до вимог
статті 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність" фіксують факт здійснення
господарської операції, а саме:
квитанція до прибуткового касового
ордеру №18 від 02.06.2008 року на загальну
суму 116880,00 грн., у т.ч. ПДВ в сумі 19480,00
грн.; видаткова накладна №РН-0000006 на
загальну суму 116880,00 грн., у т.ч. ПДВ 19480,00
грн.; податкова накладна №1 від 02.06.2008 р.
на загальну суму 116880,00 грн., у т.ч. ПДВ в
сумі 19480,00 грн.; квитанція до
прибуткового касового ордеру №146 від
01.12.2007 року на загальну суму 173496,00 грн., у
т.ч. ПДВ в сумі 28916,00 грн.; видаткова
накладна №РН-0000005 від 01.12.2007 року на
загальну суму 173496,00 грн., у т.ч. ПДВ в
сумі 28916,00 грн.; податкова накладна №122
від 01.12.2007 р. на загальну суму 173496,00 грн.,
у т.ч. ПДВ в сумі 28916,00 грн.; квитанції до
прибуткового касового ордеру №7 від
27.09.2007 року на загальну суму 7220,00 грн., в
т. ч. ПДВ на суму 1203,33 грн., № 8 від 28.09.2007
р. на загальну суму 10000,00 грн., в т.ч. ПДВ
1666,67 грн.; акт здачі - прийняття робіт
(надання послуг) від 28.09.2007 року на
загальну суму 17220,00 грн., у т.ч. ПДВ 2870,00
грн.; податкова накладна №18 від 28.09.2007 р.
на загальну суму 17220,00 грн., в т.ч. ПДВ
2870,00 грн.; міжнародні транспортні
накладні: серія А № 0497755 від 02.08.2007 р. на
загальну суму 21700,00 грн., серія ПЮ №0028123
від 19.07.2007 р. на загальну суму 20450,00 грн.,
№07767218 від 03.02.2008 р. на загальну суму
18162,00 грн., серія А №0148097 від 05.06.2008 р. на
загальну суму 20675,00 грн., серія А №0451368
від 11.08.2008 р. на загальну суму 22000,00 грн.,
серія А № 0451342 від 11.08.2008 р. на загальну
суму 22000,00 грн., № 001910 від 01.12.2007 р. на
загальну суму 23750,00 грн., №700580 від 01.12.2007
р. на загальну суму 22088,00 грн.

Також, суд зазначає, що перевіркою
правильності визначення податку на
додану вартість встановлено включення
позивачем до складу податкового
кредиту: у грудні 2007 р. придбання 45.656 т
соняшника від ПП «Абсолют Л» на суму 144
580,0 грн., крім того ПДВ - 28 916,00 грн., у
червені 2008 р. придбання 32 т кавуна від
ПП «Белла-Люкс» у сумі 53 650,13 грн., крім
того ПДВ - 10 730,05 грн.

У той же час, податковий орган дійшов
висновку про безпідставність
включення позивачем до складу
податкового кредиту сум податку на
додану вартість у розмірі 42 516,05 грн., а
саме: у вересні 2007 р. - 2 870,00 грн., у грудні
2007 р. - 28 916,00 грн., у червні 2008 р. - 10 730,05
грн.

Згідно з пп.7.4.1 п.7.4 ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість», у
редакції, яка діяла на момент
виникнення спірних правовідносин,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.6.1 ст.6 та ст.8№ цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Підпунктом 7.4.5 цієї ж статті
встановлено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пп.7.2.6 цього пункту).

За таких обставин, суд вважає, що
висновок контролюючого органу про
неможливість підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та його
контрагентами, за наявності належним
чином оформлених первинних документів,
є безпідставним.

З матеріалів справи також вбачається,
що у перевіряємому періоді позивач
здійснював експортні операції, а саме -
ним укладались контракти з
нерезидентами: ООО «Салтунєкс»
(Республика Беларусь) укладено
контракт від 20.06.2007 р. № 7620 на експортне
постачання томатів свіжих, перцю
солодкого свіжого, кавунів свіжих, динь
свіжих. Загальна сума договору 216000,0
дол. США; ООО «БелПриветАгро»
(Республика Беларусь) укладено договір
від 23.05.2007 р. № 11 на експортне
постачання цибулі. Загальна сума
договору 1600,0 дол. США; UAB «LIETPOLA»
(Республіка Литва) укладено контракт
від 20.02.2007 р. № 2 на експортне постачання
сільськогосподарської продукції,
консервації.

Станом на 01.07.2007 р. податковим органом
була встановлена наступна
заборгованість позивача в іноземній
валюті з нерезидентами:

дебіторська заборгованість по
контракту від 20.06.2007 р. № 7620, укладеному
з ООО «Салтунєкс» (Республика Беларусь)
у сумі 1800,00 дол. США (9090,00 грн.).
Дебіторська заборгованість виникла
внаслідок відвантаження позивачем на
адресу ООО «Салтунєкс» на суму 1800,00
дол. США;

дебіторська заборгованість по
договору від 23.05.2007 р. № 11, укладеному з
ООО «БелПриветАгро» (Республика
Беларусь) у сумі 1460,00 дол.США (7373,00 грн.).
Дебіторська заборгованість виникла
внаслідок відвантаження позивачем на
адресу ООО «БелПриветАгро» товару на
суму 6860,00 дол. США;

кредиторська заборгованість по
контракту від 20.02.2007 р. № 2, укладеному з
UAB «LIETPOLA» (Республіка Литва) склала 11240,00
дол. США (56 762,00 грн.), виникла внаслідок
отримання валютної виручки згідно
виписок банку від 16.03.2007 р. на суму 4840,00
дол. США, від 11.04.2007 р. на суму 5600,00 дол.
США, від 12.04.2007 р. на суму 5600,00 дол. США.
Відвантаження здійснено на суму 4800,00
дол. США.

Додатковими угодами до вказаних
зовнішньоекономічних контрактів
сторони дійшли згоди про припинення
зобов'язань шляхом взаємозаліку, що на
думку податкового органу, є порушенням
порядку проведення взаємозаліку
зустрічних вимог, оскільки не
допускається залік зустрічних вимог,
коли одна з них грошова, а інша - не
грошова (матеріальна, товарна, тощо).

Відповідач вказує на те, що
кредиторська заборгованість по
контракту від 20.02.2007 р. № 2, укладеному з
UAB «LIETPOLA» (Республіка Литва) у сумі 11240,00
дол. США є вимогою товарною,
дебіторська заборгованість по
контракту від 20.06.2007 р. №7620, укладеному
з ООО «Салтунєкс» (Республика Беларусь)
у сумі 1800,00 дол. США є вимогою грошовою,
дебіторська заборгованість по
договору від 23.05.2007 р. № 11, укладеному з
ООО «БелПриветАгро» (Республика
Беларусь) у сумі 1460,00 дол. США є вимогою
грошовою.

Таким чином, відповідач дійшов
висновку, що зміст додаткових угод, а
саме угоди від 10.08.2007 р. №4/08 до
контракту від 20.02.2007 р. № 2, відповідно
до якої UAB «LIETPOLA» (Республіка Литва)
уступає вимогу у сумі 1800 дол. США ООО
«Салтунєкс» (Республика Беларусь), від
10.08.2007 р. №3/08 до контракту від 20.02.2007 р. №
2, відповідно до якої UAB «LIETPOLA»
(Республіка Литва) уступає вимогу у 3040,00
дол. США «БелПриветАгро» (Республика
Беларусь) та від 20.08.2007 р. №3/07 до
контракту від 23.05.2007 р. №11, відповідно
до якої «БелПриветАгро» (Республика
Беларусь) уступає вимогу у сумі 7700,00
дол.США Firma Handlova "FALKO", суперечать
вимогам п. 1 ст. 601 Цивільного кодексу
України.

Суд не може погодитися з таким
висновком податкового органу, виходячи
з наступного.

Так, господарське зобов'язання
відповідно до ст. 601 Цивільного кодексу
України припиняється зарахуванням
зустрічних однорідних вимог, строк
виконання яких настав, а також вимог,
строк виконання яких не встановлений
або визначений моментом пред'явлення
вимоги. Зарахування зустрічних вимог
може здійснюватися за заявою однієї із
сторін.

Відповідно до ст. 627, 628 Цивільного
кодексу України сторони вільні у
виборі виду договору та його умов, а
згідно зі статтею 629 цього Кодексу
укладений договір є обов'язковим для
виконання сторонами.

Закон України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» не
містить заборони щодо зміни сторонами
істотних умов договору, у тому числі
його ціни, шляхом підписання
додаткових угод до нього.

Зазначений Закон регулює порядок
припинення зобовязань між резидентом і
нерезидентом шляхом виконання, проте
це не виключає можливості припинити
зобов'язання в інший спосіб.

Частиною 4 ст. 6 Закону України «Про
зовнішньоекономічну діяльність»
передбачено, що суб'єкти ЗЕД мають
право укладати будь-які види
зовнішньоекономічних договорів
(контрактів), крім прямо або у
винятковій формі заборонених законами
України.

Суд не може погодитися з доводами
податкового органу, відповідно до яких
додаткові угоди з нерезидентами про
взаємозалік зустрічних вимог, є такими,
що суперечать чинному законодавству,
оскільки такі вимоги не є однорідними,
зокрема, вказано, що з ООО «Салтунекс»
та ООО «БелПриветАгро» відбувся
взаємозалік зустрічних вимог, коли
одна з них грошова, а інша - товарна.

Суд вважає, що оскільки Закон України
«Про порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті» не містить прямої
заборони стосовно припинення
зобов'язань за зовнішньоекономічними
договорами шляхом зарахування
зустрічних вимог, а також зважаючи на
той факт, що нормами Цивільного кодексу
України суб'єкти господарювання
наділені правом вільного укладення
договору, визначення умов договору,
проведення позивачем взаємозаліку
заборгованості неправомірно визнано
відповідачем таким, що суперечить
чинному законодавству.

Статтями 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості. Суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про те, що податкове
повідомлення-рішення №/0 від
06.05.2009 року, №/0 від 29.04.2009 року
прийняті відповідачем безпідставно, а
тому підлягають скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позов є підставним та обґрунтованим,
а тому його слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86,
94, 159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
№/0 від 06.05.2009 року, яким фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1 визначено
грошове зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб, що є суб'єктами
підприємницької діяльності в сумі
31887,03 грн., у тому числі за основним
платежем в сумі 31887,03 грн.

Скасувати рішення Державної
податкової інспекції у м. Херсоні
№/0 від 29.04.2009 року, яким фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_1 визначено
штрафну (фінансову) санкцію (штраф) в
сумі 14973,65 грн.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 03 квітня 2014 р.

Суддя
Войтович І.І.

кат. 9.2.1