Справа № 2-а-220/11/2112
Суддя: Бойко А.В.
Дата ухвалення: 2013-12-23 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 грудня 2013 р.Справа № 2-а-220/11/2112

Категорія: 10.3.3 Головуючий в 1 інстанції:
Ковальчук О.В.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого - судді Бойка А.В.,

суддів:
Танасогло Т.М.,

Яковлєва О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Одесі апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Каланчацького районного суду
Херсонської області від 23 лютого 2011
року по справі за позовом ОСОБА_2 до
управління праці та соціального
захисту населення Каланчацької
районної державної адміністрації, за
участю третьої особи - Фонду державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності про
визнання протиправними дій,
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

07.02.2011 року ОСОБА_2 звернулась до суду
першої інстанції з позовом до
управління праці та соціального
захисту населення Каланчацької
районної державної адміністрації, за
участю третьої особи - Фонду державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності про
визнання дій відповідача щодо
недоплати допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку, з 14.07.2009 року по момент звернення
до суду протиправними; зобов'язання
нарахувати та виплатити недоплачену
допомогу з 14.07.2009 року по 01.01.2011 року у
загальній сумі 9053,69 грн. та
нараховувати та виплачувати допомогу
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого для дітей
віком до 6-років, щомісячно на підставі
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням».

Постановою Каланчацького районного
суду Херсонської області від 23 лютого
2011 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

12.03.2011 року ОСОБА_2 подала апеляційну
скаргу на вказану постанову
Каланчацького районного суду
Херсонської області.

У поданій апеляційній скарзі апелянт,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Каланчацького
районного суду Херсонської області від
23 лютого 2011 року та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Адміністративна справа розглянута
судом першої інстанції в порядку
скороченого провадження відповідно до
вимог ст. 183-2 КАС України.

Відповідно до вимог ч. 8 ст. 183-2 КАС
України апеляційні скарги у справах,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої цієї статті, розглядаються
апеляційними судами в порядку
письмового провадження.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши законність та
обґрунтованість судового рішення в
межах апеляційної скарги, вивчивши
матеріали справи колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, з наступних
підстав:

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 є матір'ю неповнолітньої дитини
- ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1, що
підтверджується свідоцтвом про
народження серії НОМЕР_1 (а.с. 8).

Звертаючись з позовом до суду першої
інстанції позивачка зазначила, що
управлінням праці та соціального
захисту населення Каланчацької
районної державної адміністрації було
порушено її права на отримання
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку,
встановленого ст. 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» у розмірі прожиткового
мінімуму, а здійснював вказані виплати
у розмірі, меншому, ніж встановлено
вказаним законом.

Однак слід звернути увагу на наступне:

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачка просить суд задовольнити її
позовні вимоги за період з 14.07.2009 року.

В свою чергу, відповідно до ч. 2 ст. 99 КАС
України (в редакції, чинній на час
звернення до суду) для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 КАС України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Згідно ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

Посилання апелянта на вимоги ст. 52
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» є необґрунтованими,
оскільки право на зазначені у Законі
виплати виникає у особи лише у випадку
нарахування доходів, але затримки у їх
виплаті. В даному випадку положення
вказаної статті не можуть бути
застосовані, оскільки зазначений дохід
позивачу не був нарахований.

Інших обґрунтованих доказів
поважності пропуску строку звернення
до суду позивачкою надано не було, а
постійний догляд за малолітньою
дитиною не є поважною причиною для
поновлення пропущеного строку
звернення до суду.

Зважаючи на те, що позивачка звернулась
до суду за захистом порушених прав
07.02.2011 року та, враховуючи вказані
положення КАС України, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
залишення позовних вимог ОСОБА_2 за
період з 14.07.2009 року по 06.08.2010 року без
розгляду у зв'язку з пропуском
шестимісячного строку звернення до
суду.

Що стосується позовних вимог у межах
шестимісячного строку звернення до
суду, колегія суддів звертає увагу на
таке:

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, що
ОСОБА_2 у період з 06.05.2008 року працювала
на посаді державного виконавця відділу
державної виконавчої служби
Каланчацького районного управління
юстиції, у зв'язку з чим перебувала на
обліку в управлінні праці та
соціального захисту населення
Каланчацької районної державної
адміністрації як особа, застрахована у
системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та отримувала
допомогу по догляду за дитиною з 2009
року в розмірі - 130 грн., що
підтверджується довідкою від 01.02.2011
року №315 (а.с. 16).

Вказана допомога ОСОБА_2 була
призначена відповідно до наказу №05-01/463
від 03.07.2009 року на період часу з 14.07.2009
року по 12.05.2012 року (а.с. 9).

Однак, 08.10.2010 року позивачка була
звільнена із займаної посади за
власним бажанням - ст. 38 Кодексу законів
про працю України.

Крім того, з 16.11.2010 року ОСОБА_2 була
зареєстрована як фізична
особа-підприємець, про що свідчить
свідоцтво про державну реєстрацію
серії В03 №502361 (а.с. 11).

Статтею 46 Конституції України
громадянам гарантовано право на
соціальний захист, що включає, зокрема,
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності за рахунок страхових
внесків громадян, підприємств, установ
і організацій, а також бюджетних та
інших джерел соціального забезпечення;
створенням мережі державних,
комунальних, приватних закладів для
догляду за непрацездатними. Пенсії,
інші види соціальних виплат та
допомоги, що є основним джерелом
існування, мають забезпечувати рівень
життя, не нижчий від прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

До 1 січня 2008 року - дати набрання
чинності Законом України від 28 грудня
2007 № 107-VI "Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України" (далі -
Закон № 107-VI) - правовідносини щодо
виплати допомоги регулювалися Законом
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми» від 21.11.1992 року №2812-XII (далі -
Закон №2811-ХІІ), дія якого поширювалася
на осіб, не застрахованих в системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування (стаття 13) та
Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» від 18.01.2001 року №2240-III (далі
- Закон №2240-III), який поширював свою дію
на застрахованих у зазначеній системі
осіб.

Розмір допомоги також визначався цими
Законами.

Зокрема, статтею 42 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» встановлено, що право на
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованим особам у формі
матеріального забезпечення у період
відпустки для догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку і
частково компенсує втрату заробітної
плати (доходу) у період цієї відпустки.

Статтею 43 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» було передбачено, що
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Пунктами 23, 25 розділу ІІ Закону № 107-VI
були внесені відповідні зміни до
Закону №2811-ХІІ та Закону №2240-III.

Зокрема, змінами до статті 13 Закону №
2811-ХІІ його дію поширено на
застрахованих осіб, а із Закону № 2240-III
було виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням».

Статтею 45 Закону України від 27 квітня
2010 року № 2154-VI "Про Державний бюджет
України на 2010 рік" (далі - Закон № 2154-VI)
передбачено, що у 2010 році допомога при
народженні дитини та по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» призначається і
здійснюється в розмірах і порядку,
визначених Кабінетом Міністрів
України.

В зв'язку з тим, що у передбачений
законом спосіб положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2010 рік» не визнано
неконституційними та не скасовано, у 2010
році допомога при народженні дитини та
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку призначалась та
виплачувалась у відповідності до
постанови Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку призначення
і виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми» від 27.12.2001 року № 1751.

Однак, слід зазначити, що порядок
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року №1751
саме на виконання Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки у справі, що розглядається,
було встановлено, що спір виник щодо
виплати допомоги особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням»), відповідно до статті 43
якого допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна правова позиція викладена
Верховним Судом України в постанові
від 25 грудня 2012 року (справа № 21-410а12).

Зважаючи на зазначене, а також
враховуючи положення ст. 99 КАС України,
колегія суддів суду апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
оскільки з 08.10.2010 року позивачка
фактично втратила статус
застрахованої особи у зв'язку зі
звільненням з роботи за власним
бажанням, то виплата допомоги ОСОБА_2 по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 07.08.2010 року
по 08.10.2010 року повинна здійснюватись
відповідно до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» виходячи зі встановленого
законодавством розміру прожиткового
мінімуму в розрахунку на місяць.

З 08.10.2010 року виплата допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку повинна була
здійснюватися у відповідності до вимог
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми».

Слід зазначити, що статус особи, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування був
відновлений позивачкою з 16.11.2010 року у
зв'язку з її реєстрацією, як фізичною
особою-підприємцем, однак в матеріалах
справи відсутні відомості щодо
звернення ОСОБА_2 до відповідних
органів про здійснення нарахування
вказаної допомоги у відповідності до
вимог Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням», у зв'язку з чим вимоги
позивачки щодо зобов'язання здійснити
перерахунок допомоги у період з 08.10.2010
року задоволенню не підлягають.

Крім того, слід звернути увагу на те, що
нарахування, перерахунок та виплата
зазначеної допомоги відноситься до
компетенції відповідних органів
соціального захисту населення, а тому
позовні вимоги в частині стягнення з
відповідача конкретної грошової суми
не підлягають задоволенню.

Оскільки судом першої інстанції при
повному встановленні фактичних
обставин справи порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, постановлене судове рішення на
підставі ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з ухваленням нового
рішення.

Керуючись ст.ст. 183-2, 184, 185, 197, 198, 202, 205, 207,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд апеляційної
інстанції, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Постанову Каланчацького районного
суду Херсонської області від 23 лютого
2011 року скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов ОСОБА_2
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління
праці та соціального захисту населення
Каланчацької районної державної
адміністрації щодо відмови
перерахувати та виплатити ОСОБА_2
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку.

Зобов'язати управління праці та
соціального захисту населення
Каланчацької районної державної
адміністрації здійснити перерахунок
та виплату ОСОБА_2 державної допомоги
по догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку за період з 07.08.2010 року
по 08.10.2010 року відповідно до ст. 43 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням», з урахуванням проведених
виплат.

Позовні вимоги за період з 14.07.2009 року
по 06.08.2010 року залишити без розгляду.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили відповідно до ст. 254 КАС
України, є остаточною та оскарженню в
касаційному порядку не підлягає.

Головуючий суддя:
А.В.Бойко

Суддя:
Т.М.Танасогло

Суддя:
О.В.Яковлєв