Справа № 826/19935/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Літвінова А.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "БАНК КІПРУ" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 січня 2014 року у
справі за адміністративним позовом
Публічного акціонерного товариства
"БАНК КІПРУ" до Державної податкової
інспекції у Солом'янському районі м.
Києва Головного управління
Міністерства доходів і зборів у м.
Києві про визнання протиправними дій
та зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, Публічне акціонерне
товариство «Банк Кіпру», звернулося до
суду з позовом до державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів та зборів у місті Києві про
визнання протиправною відмови у
прийнятті податкової декларації з
податку на прибуток за I квартал 2013 року
та I півріччя 2013 року з додатками,
скасування листа від 21.08.2013 року
№6193/10/26-58-15-04-10, зобов'язання
відповідача прийняти податкові
декларації позивача з податку на
прибуток за I квартал 2013 року та I
півріччя 2013 року та визнати їх такими,
що подані позивачем у день їх
фактичного отримання відповідачем -
14.08.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
15 січня 2014 року в задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з судовим рішенням
представник Публічного акціонерного
товариства "БАНК КІПРУ" подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати незаконну, на його думку,
постанову суду першої інстанції та
постановити нову про задоволення
позову в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду першої інстанції - скасуванню в
частині з ухваленням нового рішення з
таких підстав.

Згідно зі п.3 ч.1 ст. 198, п.4 ч.1 ст. 202
Кодексу адміністративного судочинства
України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Публічним акціонерним товариством
«Банк Кіпру» до державної податкової
інспекції у Солом'янському районі
головного управління Міністерства
доходів та зборів у місті Києві 07.08.2013
року у вигляді електронного файлу було
подано декларацію з податку на
прибуток з додатками за I півріччя 2013
року.

Листом державної податкової інспекції
у Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів та
зборів у місті Києві від 09.08.2013 року
№5338/10/26-58-15-04-10 публічному акціонерному
товариству «Банк Кіпру» відмовлено у
прийнятті податкової декларації та
запропоновано подати податкову
звітність за відповідний період,
оформлену належним чином відповідно до
положень ст.48 Податкового кодексу
України.

Публічне акціонерне товариство «Банк
Кіпру» 14.08.2013 року подало до органу
державної податкової служби
декларації з податку на прибуток з
додатками за I квартал 2013 року та I
півріччя 2013 року.

Листом державної податкової інспекції
у Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів та
зборів у місті Києві від 21.08.2013 року
№6193/10/26-58-15-04-10 публічному акціонерному
товариству «Банк Кіпру» відмовлено у
прийнятті податкових декларацій з
податку на прибуток з додатками за I
квартал 2013 року та I півріччя 2013 року із
посиланням на невідповідність поданих
декларацій із додатками приписам
пункту 48.3 статті 48 Податкового кодексу
України».

У зазначених листах не вказано, що
стало підставою для відмови в
прийнятті декларації, а лише зроблено
посилання на загальну норму
Податкового кодексу України, а саме
п.48.3 ст.48.

За наслідками процедури
адміністративного оскарження, рішення
державної податкової інспекції у
Солом'янському районі головного
управління Міністерства доходів та
зборів у місті Києві від 21.08.2013 року
№6193/10/26-58-15-04-10 про неприйняття
податкової звітності залишено без
змін, позивачеві роз'яснено причини
невідповідності поданої звітності за I
квартал 2013 року та I півріччя 2013 року
вимогам чинного законодавства і
зазначено причину відмови у прийнятті
звітності.

Не погоджуючись із рішеннями органу
державної податкової служби, позивач
звернувся з даним позовом до суду.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, прийшов до
висновку, що відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, а тому позовні вимоги
є необгрунтованими.

Колегія суддів не в повній мірі
погоджується з висновком суду першої
інстанції та зазначає наступне.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено);
5)добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. 46 Податкового кодексу
України податкова декларація
(розрахунок) - документ, що подається
платником податків ( у тому числі
відокремленим підрозділом у випадках,
визначеним Кодексом) контролюючому
органу у строки, встановлені законом,
на підставі якого здійснюється
нарахування та/або сплата податкового
зобов'язання, чи документ, що свідчить
про суми доходу, нарахованого
(виплаченого) на користь платників
податків - фізичних осіб, суми
утриманого та/або сплаченого податку.
Митні декларації прирівнюються до
податкових декларацій для цілей
нарахування та /або сплати податкових
зобов'язань. Додатки до декларації є її
невід'ємною частиною.

Згідно із ст. 48 ПК України податкова
декларація складається за формою,
затвердженою в порядку, визначеному
положеннями п.46.5 ст. 46 цього Кодексу та
чинному на час її подання. Форма
декларації повинна містити необхідні
обов'язкові реквізити і відповідати
нормам та змісту відповідних податку
та збору. Податкова звітність, складена
з порушенням норм ст. 48 ПК України, не
вважається податковою декларацією.

Порядок подання податкової декларації
до органів державної податкової служби
регулюється статтею 49 Податкового
кодексу України.

Відповідно до пункту 49.8 статті 49
Податкового кодексу України прийняття
податкової декларації є обов'язком
органу державної податкової служби.

Імперативний характер наведеної норми
означає, що податковий орган не має
права не прийняти фактично отриману
податкову декларацію, подану платником
податків в один із способів,
передбачених пунктом 49.3 статті 49
Податкового кодексу України (особисто
або через представника, поштою чи
засобами електронного зв'язку).

Практична реалізація процедури
прийняття податкової декларації
визначається пунктами 49.8 та 49.9 статті 49
Податкового кодексу України.

Як передбачено нормою абзацу першого
пункту 49.9 статті 49 Податкового кодексу
України, за умови дотримання платником
податків вимог цієї статті посадова
особа органу державної податкової
служби, в якому перебуває на обліку
платник податків, зобов'язана
зареєструвати податкову декларацію
платника датою її фактичного отримання
органом державної податкової служби.

Згідно з пунктом 49.8 статті 49
Податкового кодексу України під час
прийняття податкової декларації
уповноважена посадова особа органу
державної податкової служби, в якому
перебуває на обліку платник податків,
зобов'язана перевірити наявність та
достовірність заповнення всіх
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 статті 48 цього
Кодексу. Інші показники, зазначені в
податковій декларації платника
податків, до її прийняття перевірці не
підлягають.

Отже, процедура прийняття податкової
декларації полягає у вчиненні
посадовою особою податкового органу
фактичних дій із: 1) перевірки наявності
та достовірності заповнення
обов'язкових реквізитів, передбачених
пунктами 48.3 та 48.4 Податкового кодексу
України; 2) реєстрації податкової
декларації у день її отримання органом
державної податкової служби.

Водночас Податковим кодексом України
передбачені спеціальні наслідки
подання платником податків податкової
декларації, заповненої з порушенням
вимог пунктів 48.3 та 48.4 статті 48
Податкового кодексу України. У такому
разі на підставі пункту 49.11 статті 49
Податкового кодексу України орган
державної податкової служби
зобов'язаний надати платнику податків
письмове повідомлення про відмову у
прийнятті його податкової декларації
із зазначенням причин такої відмови.

Згідно з п. 48.3 ст. 48 ПК України податкова
декларація повинна містити такі
обов'язкові реквізити: тип документа
(звітний, уточнюючий, звітний новий);
звітний (податковий) період, за який
подається податкова декларація;
звітний (податковий) період, що
уточнюється (для уточнюючого
розрахунку); повне найменування
(прізвище, ім'я, по батькові) платника
податків згідно з реєстраційними
документами; код платника податків
згідно з Єдиним державним реєстром
підприємств та організацій України або
податковий номер; реєстраційний номер
облікової картки платника податків або
серію та номер паспорта (для фізичних
осіб, які через свої релігійні
переконання відмовляються від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податків та
повідомили про це відповідний
контролюючий орган і мають відмітку у
паспорті); місцезнаходження (місце
проживання) платника податків;
найменування контролюючого органу, до
якого подається звітність; дата
подання звіту (або дата заповнення -
залежно від форми); ініціали, прізвища
та реєстраційні номери облікових
карток або інші відомості, визначені в
абзаці сьомому цього пункту, посадових
осіб платника податків; підписи
платника податку - фізичної особи
та/або посадових осіб платника податку,
визначених цим Кодексом, засвідчені
печаткою платника податку (за
наявності).

Так, як вбачається з матеріалів справи,
відповідач у листі відмові у прийнятті
податкової декларації зазначив про її
невідповідність вимогам п.48.3 ст.48
Податкового кодексу України, однак, не
зазначив в чому конкретно полягає
порушення заповнення податкової
декларації.

Однак, під час адміністративного
оскарження листа відмови в прийнятті
податкової декларації, позивачеві
додатково роз'яснено причини
невідповідності поданої звітності за I
квартал 2013 року та I півріччя 2013 року
вимогам чинного законодавства,
зокрема, підставою для відмови у
прийнятті податкової звітності із
податку на прибуток за I квартал 2013 року
та I півріччя 2013 року стало
невідповідність додатка до декларації
із податку на прибуток ЦП встановленій
формі.

Але, колегія суддів приймає до уваги
доводи позивача, що звітність
формується в автоматичному режимі та
її форма відповідає затвердженими
наказом Міністерства фінансів України
від 21.12.2011 №1683

Згідно з п. 49.13 ст. 49 Податкового кодексу
України у разі, якщо в установленому
законодавством порядку буде
встановлено факт неправомірної
відмови органом державної податкової
служби (посадовою особою) у прийнятті
податкової декларації, остання
вважається прийнятою у день її
фактичного отримання органом
державної податкової служби.

Разом з тим, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відмову в задоволенні
позову про зобов'язання відповідача
прийняти податкові декларації
позивача з податку на прибуток за I
квартал 2013 року та I півріччя 2013 року, та
зазначає наступне.

Так, задоволення судом позовних вимог
щодо визнання незаконними дії
контролюючого органу щодо невизнання
податкової декларації означає, що
відповідне рішення податкового органу
не створило жодних правових наслідків
для платника, а податкова декларація є
поданою з дати її фактичного отримання
відповідачем. Тому в такому разі
обов'язок платника податків щодо
своєчасного подання податкової
декларації є виконаним належним чином,
а його порушені права цілком
відновленими.

Однак при цьому позивач просить
зобов'язати прийняти податкову
декларацію, що є неналежним заходом для
захисту прав платника.

Так, відповідно до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 15.06.2012 року №1503/12/13-2
«резолютивна частина постанови
адміністративного суду про
задоволення позовних вимог у справі,
предметом оскарження в якій є
протиправність відмови податкового
органу у прийнятті податкової
декларації має містити висновок про
визнання протиправною відмову
податкового органу прийняти податкову
декларацію, а податкової декларації
такою, що подана платником податків у
день її фактичного отримання органом
державної податкової служби (із
зазначенням дати).

Вимоги про зобов'язання податкового
органу прийняти податкову декларацію,
визнання протиправними рішення, дії,
бездіяльності податкового органу,
визнання поданої декларації
податковою звітністю, визнання
податкової декларації поданою варто
розглядати як вимогу про визнання
протиправною відмови у прийнятті
податкової декларації, поданої
платником податків на певну дату.

Відповідні висновки суду можуть бути
викладені в мотивувальній частині
рішення з посиланням на абзац десятий
частини другої статті 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка надає право суду прийняти
іншу постанову, яка б гарантувала
дотримання і захист прав позивача. У
резолютивній частині відображається
власне протиправність відмови у
прийнятті податкової декларації,
поданої платником податків на певну
дату.»

Таким чином, визнання дій відповідача
щодо відмови в прийнятті декларації
протиправними вже цілком відновлює
порушені права позивача, а тому в цій
частині рішення суду про відмову в
задоволенні позову залишається без
змін.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Виходячи з системного аналізу вказаних
норм права, колегія суддів приходить до
висновку про задоволення позовних
вимог в частині визнання протиправною
відмови у прийнятті податкової
декларації з податку на прибуток за I
квартал 2013 року та I півріччя 2013 року з
додатками, як такої, що прийнятий не на
підставі, не в межах повноважень та не у
спосіб, що передбачені Конституції
України та Законів України.

Відповідно до ст. 159 КАС України
законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права. Обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Таким чином апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а рішення суду
першої інстанції підлягає скасуванню в
частині з ухваленням нового рішення в
цій частині про задоволення позову.

З урахуванням зазначеного, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції порушені норми
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, що є
підставою для скасування судового
рішення.

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198 КАС України
за наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її в частині та
прийняти в цій частині нову постанову
суду, якою задовольнити позов.

Таким чином вимоги апеляційної скарги
підлягають частковому задоволенню, а
рішення суду першої інстанції
скасуванню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 202, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "БАНК КІПРУ" -
задовольнити частково.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15 січня 2014 року -
скасувати в частині відмови в
задоволенні позову про визнання
протиправною відмови у прийнятті
податкової декларації з податку на
прибуток за I квартал 2013 року та I
півріччя 2013 року з додатками.

В цій частині прийняти нове рішення,
яким позов Публічного акціонерного
товариства "БАНК КІПРУ" задовольнити.

Визнати протиправною відмову
Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м. Києва
Головного управління Міністерства
доходів і зборів у м. Києві у прийнятті
податкової декларації з податку на
прибуток за I квартал 2013 року та I
півріччя 2013 року з додатками, поданих
Публічним акціонерним товариством
"БАНК КІПРУ" 14 серпня 2013 року.

В решті постанову залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів із
дня складання у повному обсязі, тобто з
25 березня 2014 року шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя

Земляна Г.В.

Судді:

Горбань Н.І.