Справа № 809/379/14
Суддя: Кафарський В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"27" березня 2014 р.
Справа № 809/379/14

м.Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Кафарського В.В.,

За участю секретаря Дубінської І.В.,

представника позивача Гуменюка Б.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Монтаженергомаш» до
Державної податкової інспекції у
Галицькому районі Головного
управління Міндоходів в
Івано-Франківській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 25.09.2013 року ,-

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю (далі-ТзОВ)
«Монтаженергомаш» звернулося з
позовом до Державної податкової
інспекції ( далі-ДПІ) у Галицькому
районі Головного управління ( далі-ГУ)
Міндоходів в Івано-Франківській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 25.09.2013 року.

Позовні вимоги мотивовані тим, що за
результатами позапланової невиїзної
документальної перевірки ТзОВ
«Монтаженергомаш», зафіксованими в
акті перевірки від 12.09.2013 року,
податковим органом було встановлено
порушення підприємством приписів
п.138.1, п.138.4, п.136.6 ст.138, п.198.1- п.198.3, п.198.6
ст.198, п.201.4, п.201.6, п.201.10 ст.201 ПК України.

На підставі даного акту відповідачем
прийняті повідомлення-рішення за №
та № від 25.09.2013 року, якими
позивачу збільшені податкові
зобов'язання з податку на прибуток
підприємства та податку на додану
вартість відповідно в розмірі 177021,00
грн. та 155715,75 грн.

Підставою для прийняття оскаржуваних
рішень стали неправомірні, на думку
позивача, висновки податкового органу
щодо відсутності факту настання
реальних правових наслідків за
господарськими операціями з ТОВ
«Лідерком» та з ТОВ «Будівельна
компанія АРС», які були залучені
позивачем як субпідрядні організації
по виконанню ремонтних і монтажних
робіт. Дані роботи ТзОВ
«Монтаженергомаш» виконувалися для
ВАТ «Івано-Франківськцемент» на
підставі укладених договорів.

Позивач вважає дані висновки
відповідача безпідставними, так як
реальність здійснення вищезазначених
господарських операцій
підтверджується відповідними
первинними документами. Таким чином,
оскільки неможливість здійснення
господарських операцій контролюючим
органом не доведено, відтак на думку
позивача ним правомірно включено до
складу валових витрат за II квартал 2011
року та I квартал 2012 року суму коштів
за вартість субпідрядних робіт,
отриманих від ТОВ «Лідерком» та ТОВ
«Будівельна компанія АРС», а також
підставно сформовано податковий
кредит за квітень- червень 2011 року та
за січень 2012 року за вищевказаними
господарськими операціями.

За таких обставин оскаржувані
повідомлення-рішення № та №
від 25.09.2013 року позивач просить
визнати протиправними та скасувати.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві та
додаткових письмових поясненнях по
справі. Позов просив задовольнити.

Представник відповідача в
попередньому судовому засіданні позов
не визнала з підстав, наведених у
поданому запереченні. Суду пояснила, що
відповідно до висновків акту від 12.09.2013
року, складеного за результатами
перевірки ТзОВ «Монтаженергомаш»
посадовими особами податкового органу
встановлено, що до складу валових
витрат за II квартал 2011 та I квартал 2012
року позивачем включено вартість
субпідрядних робіт, отриманих від ТОВ
«Лідерком» та ТОВ «Будівельна
компанія «АРС», а також на підставі
вказаних господарських операцій
сформовано податковий кредит за
квітень- червень 2011 року та за січень
2012 року. Згідно інформації, одержаної
від ДПІ у Печерському районі м.Києва
зустрічну звірку щодо підтвердження
господарських відносин ТОВ «Лідерком»
та ТОВ «Будівельна компанія «АРС» з
контрагентами, якими сформовано
податкові зобов'язання та податковий
кредит провести неможливо, документів
підтверджуючих правомірність
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань контролюючому
органу не надано. Тому висновки ДПІ
щодо заниження ТзОВ «Монтаженергомаш»
податкових зобов'язань з податку на
прибуток підприємства та податку на
додану вартість є обгрунтованими, а
відтак є правомірними
повідомлення-рішення № та №
від 25.09.2013 року.

Вислухавши представника позивача,
дослідивши наявні в матеріалах
адміністративної справи письмові
докази, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити з
наступних мотивів.

Згідно вимог ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства (далі-
КАС) України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Судом встановлено, що ДПІ у Галицькому
районі ГУ Міндоходів в
Івано-Франківській області проведено
позапланову невиїзну перевірку ТзОВ
«Монтаженергомаш» з питань
правильності визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати
податку на додану вартість за період
з 01.01.2012 по 31.01.2012 та податку на прибуток
за період з 01.01.2012 по 31.03.2012 по
взаємовідносинах із ТОВ «Лідерком»,
податку на додану вартість за період з
01.04.2011 по 30.06.2011 та податку на прибуток
за період з 01.04.2011 по 30.06.2011 по
взаємовідносинах із ТОВ «Будівельна
компанія «АРС».

За результатами перевірки складено акт
за №177/2200/25066431 від 12.09.2013 року, в якому
посадовими особами ДПІ зафіксовано, що
внаслідок неправомірного включення до
складу валових витрат вартості
субпідрядних робіт, отриманих від ТОВ
«Лідерком» та ТОВ «Будівельна
компанія «АРС», та формування
податкового кредиту за даними
господарськими операціями, щодо яких
встановлено відсутність реального
настання правових наслідків, позивачем
занижено податкові зобов'язання з
податку на прибуток за II квартал 2011 та I
квартал 2012 року та податку на додану
вартість за квітень- червень 2011 року та
січень 2012 року , чим порушено приписи
ст.138 та ст. 198 ПК України. ( а.с.9-24).

На підставі вищевказаного акту
перевірки відповідачем прийняті
податкові повідомлення- рішення за №
та № від 25.09.2013, якими ТзОВ
«Монтаженергомаш» донараховано 177021,00
грн. податку на прибуток підприємства з
яких 169110 грн. - за основним платежем і 7911
грн.- нарахованими штрафними санкціями
( а.с.7) та 155715,75грн.- податку на додану
вартість, з яких основний платіж
становить- 148479 грн. та 7236,75 грн.-
штрафних санкцій.( а.с.8).

Судом встановлено, що згідно договорів
від 01.04.2011 ( а.с.144) та від 02.01.2012 року(
а.с.127) позивачем для виконання
ремонтних і монтажних робіт в якості
субпідрядних організацій були
залучені ТзОВ «Будівельна компанія
«АРС» та ТзОВ «Лідерком».

Вказані роботи проводилося для ВАТ
«Івано-Франківськцемент» на виконання
договорів від 31.01.2011, 28.04.2011 та від 03.01.2012
року.

Реальність здійснення господарських
операцій з ТОВ «Лідерком» та ТОВ
«Будівельна компанія «АРС», на думку
представника позивача підтверджено
наявними в матеріалах справи
письмовими доказами, зокрема Актами
здачі-приймання робіт, податковими
накладними (а.с.93-126,128-143,145-162), виписками
з особового рахунку ТзОВ
"Монтаженергомаш" щодо перерахунку
коштів на користь ТзОВ «Будівельна
компанія»АРС».( а.с.86-92).

Однак дані докази суд залишає без
уваги, так як на переконання суду саме
лише перерахування коштів
субпідряднику та документальне
оформлення господарської операції не
можуть свідчити про її реальний
характер. При цьому слід зазначити, що
розрахунок за проведені роботи із ТзОВ
«Лідерком» в розмірі 180820,00 грн.
позивачем не здійснено

Суд враховує, що доводи представника
позивача щодо товарності послуг,
наданих позивачу ТОВ «Лідерком» та ТОВ
«Будівельна компанія «АРС»,
спростовуються дослідженими судом
доказами, а висновки посадових осіб
податкового органу щодо безтоварності
господарських операцій є
обгрунтованими та підтверджуються
наступними обставинами.

Згідно інформації, отриманої
відповідачем від ДПІ у Печерському
районі м.Києва та зафіксованої в акті
за № 1698/22-8/35197074 від 17.05.2013 року (а.с.51-62)
неможливо встановити фактичне
місцезнаходження ТОВ «Лідерком» () та його посадових осіб.

Згідно податкової звітності, поданої
до ДПІ у Печерському районі м.Києва
інформація про загальну чисельність
працюючих на ТОВ «Лідерком» та щодо
приміщень, які використовувалися
підприємством у своїй діяльності
відсутня.

Отже, у ТОВ «Лідерком» відсутні трудові
ресурси, виробниче обладнання,
транспортне і торгівельне обладнання,
сировина, матеріали для здійснення
основного виду діяльності.

Крім того відповідно до протоколу
допиту свідка гр.ОСОБА_2, який згідно
реєстраційних документів був
директором ТОВ «Лідерком» останній
повідомив, що за отримання грошової
винагороди погодився взяти участь у
реєстрації ТОВ «Лідерком». При цьому не
мав на меті здійснення господарської
діяльності, ведення
фінансово-господарської діяльності не
здійснював, будь-яких робіт, послуг,
товарів нікому не постачав.

Згідно акту ДПІ у Печерському районі
м.Києва за № 8737/7/22.8-11 від 18.05.2013 року 64-76)
фактичне місцезнаходження ТОВ
«Будівельна компанія»АРС» не
встановлено. Згідно баз даних ДПІ у
Печерському районі м.Києва загальна
чисельність працюючих на ТОВ
«Будівельна компанія «АРС» становить
одну особу.

У відповідності до протоколу допиту
свідка гр.ОСОБА_3( а.с.84-85) остання
повідомила про те, що в серпні 2010 року
нею було зареєстроване ТОВ
«Будівельна компанія АРС», яке мало на
меті здійснення будівництва, на що
було отримано відповідну ліцензію та
свідоцтво платника ПДВ. Однак
господарську діяльність Товариство не
здійснювало. В березні 2011 року дану
фірму продала, виставивши оголошення
через мережу Інтернет.

Згідно протоколу допиту свідка гр.
ОСОБА_4(а.с.80-83), який згідно
реєстраційний документів був
директором ТОВ « Будівельна компанія
АРС» останній показав, що жодного
відношення до діяльності даного
підприємства немає, первинні
документи не підписував.

Таким чином у відповідності до
положень ст.86 КАС України суд прийшов
до переконання, що надані позивачем
документи, зокрема акти
здачі-приймання робіт, податкові
накладні не підтверджують реальності
здійснення господарських операцій ТОВ
«Лідерком» та ТОВ «Будівельна
компанія «АРС», так як у даних
підприємств відсутні трудові ресурси,
виробничо-складські приміщення та інше
майно, які економічно необхідні для
здійснення такої діяльності.

Відповідно до п. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» бухгалтерський
облік є обов'язковим видом обліку, який
ведеться підприємством. Фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Статтею 1 вказаного Закону визначено,
що під господарською операцією слід
розуміти дію або подію, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1
п.2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від - 24.05.95р. №88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від
05.06.95р. за № 168/704, згідно якого первинні
документи - це письмові свідоцтва, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Згідно вимог ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення.

Як слідує із змісту вказаних правових
норм наслідки в податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто ті, що
пов'язані з рухом активів, зміною
зобов'язань чи власного капіталу
платника податків.

Таким чином для надання юридичної сили
і доказовості, первинні документи
повинні бути складені відповідно до
вимог чинного законодавства та не
порушувати публічний порядок,
встановлений Законом України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема повинні
відображати реальні товарні операції.

За таких обставин суд дійшов висновку
про відсутність настання реальних
правових наслідків за господарськими
операціями з ТОВ «Лідерком» та ТОВ
«Будівельна компанія «АРС» по
виконанню ремонтних і монтажних робіт.

Підпунктом14.1.181 п.14.1. ст.14 ПК України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного(податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

У відповідності до приписів п.198.1
ст.198 ПК України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів та
послуг. Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулась раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

Відповідно до п.198.6 вищевказаної
норми ПК України не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів(послуг), не підтверджені
податковими накладними або оформленні
з порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

На підставі вищенаведеного, суд дійшов
до висновку про неправомірність
включення позивачем до складу валових
витрат за II квартал 2011 та I квартал 2012
року вартості послуг (субпідрядних
робіт) на загальну суму 169110 грн. за
господарськими операціями з ТОВ
«Лідерком» та ТОВ «Будівельна
компанія «АРС», які не спричинили
настання реальних правових наслідків.

Як встановлено в судовому засіданні
між ТзОВ «Монтаженергомаш» та ВАТ
«Івано-Франківськцемент» були
укладені договори на виконання
ремонтних і монтажних робіт. Для
виконання даного виду діяльності ТзОВ
«Монтаженергомаш» отримано ліцензію
Івано-Франківської обласної
адміністрації Управління
містобудування і архітектури АВ №332764
від 27.09.2007 року та здійснювало
господарську діяльність, маючи всі
необхідні умови, зокрема наявність
управлінського та технічного
персоналу.

Отже, ТзОВ «Монтаженергомаш» уклало
договори з з ТОВ «Лідерком» та ТОВ
«Будівельна компанія «АРС» з метою
проведення транзитних фінансових
потоків, спрямованих на здійснення
операцій надання податкової вигоди з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, з метою
штучного формування валових витрат
та податкового кредиту.

За таких обставин рішенням за №
від 25.09.2013 року ДПІ правомірно
збільшено позивачу на 177021,00 грн.
грошове зобов'язання з податку на
прибуток, з яких розмір основного боргу
становить 169110 грн. та 7911 грн. -
штрафні(фінансові) санкції.
Суд також погоджується із
прийняттям відповідачем
повідомлення-рішення за № від
25.09.2013 року, згідно якого ТзОВ
«Монтаженергомаш» донараховано 155715,75
грн. - податку на додану вартість, з яких
148479 грн.- за основним платежем та 7236,75
грн.- штрафними санкціями, як такого, що
прийнято на підставі закону та
обгрунтовано, тобто з врахуванням усіх
обставин, які мають значення для
прийняття рішення(вчинення дії).

Підпунктом14.1.181 п.14.1. ст.14 ПК
України визначено, що податковим
кредитом є сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання
звітного(податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

У відповідності до приписів п.198.1
ст.198 ПК України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з
придбання або виготовлення товарів та
послуг. Датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулась раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно п.198.3 ст.198 ПК України податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;

Відповідно до п.198.6 вищевказаної
норми ПК України не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів(послуг), не підтверджені
податковими накладними або оформленні
з порушенням вимог чи не підтверджені
митними деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Однак в порушення вищевказаних
приписів ст.198 ПК України позивачем до
складу податкового кредиту за квітень
-червень 2011 року, січень 2012 року
включено ПДВ в загальному розмірі 148479,00
грн., який обчислений із вартості
послуг, реальне придбання та
використання яких у межах
господарської діяльності
підприємством не доведено.

За таких обставин позовні вимоги
позивача про скасування податкових
повідомлень-рішень № та №
від 25.09.2013 року є необгрунтованими, а
відтак в їх задоволенні слід
відмовити.

На підставі ст.124 Конституції
України, керуючись ст.с.158-163,167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
Кафарський В.В.

Постанова складена в повному
обсязі 31.03.2014 року.