Справа № К/9991/62618/11-С
Суддя: Бутенко В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/62618/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

Бутенка В.І (доповідач),
Весельської Т.Ф., Лиски Т.О.,

розглянувши в порядку письмового
касаційного провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства Внутрішніх Справ України
у Львівській області, третя особа:
Головне управління Пенсійного фонду
України у Львівській області, про
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и в :

У грудні 2008 року позивач звернувся до
суду із вказаним позовом.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що нарахування і
виплата йому грошового забезпечення
під час проходження служби в органах
внутрішніх справ України, а також
нарахування пенсії та звільнення в
запас здійснено з грубим порушенням
вимог діючого законодавства України.

Позивач зазначав, що після закінчення
відпустки за 2007 рік він доповів своєму
безпосередньому керівнику про те, що,
перебуваючи у відпусті, хворів і
написав рапорт про надання
невикористаної частини відпустки.
Однак в порушення положень ст.3 Закону
України «Про відпустки» його було
звільнено з органів внутрішніх справ
без надання можливості використати цю
частину відпустки.

Враховуючи зазначене, позивач вважав
такі дії працівників УБОЗ Головного
управління Міністерства Внутрішніх
Справ України у Львівській області
неправомірними і просив зобов'язати
відповідача переглянути дату
звільнення та відповідно до
переглянутої дати звільнення
здійснити перерахунок вихідної
допомоги і пенсії, а також нарахувати і
виплатити належне йому, але своєчасно
не виплачене грошове забезпечення за
час служби.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18 червня 2009
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 30 серпня 2011
року, у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з підстав порушення цими
судами норм матеріального та
процесуального права і прийняти нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що після виходу позивача з
відпустки на підставі його рапорту
наказом Головного управління
Міністерства Внутрішніх Справ України
у Львівській області (далі - ГУ МВС
України у Львівській області) від 21
грудня 2007 року №498 о/с згідно з
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 липня 1991 року
№114, ОСОБА_4, старшого
оперуповноваженого в ОВС УБОЗ ГУ МВС
України у Львівській області,
звільнено у запас Збройних сил України
за п.64 «Б» (через хворобу). Вислуга років
позивача на день звільнення складала: 22
роки 5 місяців 1 день.

У рапорті про звільнення позивач
зазначив, що відповідач діяв відносно
нього без порушень його прав і в
подальшому виконав наказ про
звільнення згідно Статуту.

Відповідно до статті 10 Закону України
"Про пенсійне забезпечення
військовослужбовців, осіб
начальницького і рядового складу
органів внутрішніх справ та деяких
інших осіб", який визначає умови та
порядок пенсійного забезпечення
військовослужбовців Збройних сил
України, пенсійне забезпечення
військовослужбовців, які мають право
на пенсію, здійснюється відповідними
відомствами в порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України.

У відповідності до ч. 3 ст. 43 цього
Закону пенсії особам офіцерського
складу, прапорщикам і мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам, які мають право на
пенсію за цим Законом, та членам їх
сімей обчислюються з розміру грошового
забезпечення за останньою штатною
посадою перед звільненням, враховуючи
відповідні оклади за посадою,
військовим (спеціальним) званням,
процентну надбавку за вислугу років,
щомісячні додаткові види грошового
забезпечення (надбавки, доплати,
підвищення) та премії в розмірах,
установлених законодавством.

Згідно із ст. 24 Закону України "Про
міліцію" фінансування і
матеріально-технічне забезпечення
міліції здійснюється за рахунок коштів
республіканського і місцевих бюджетів,
а чисельність міліції, що утримується
за кошти республіканського бюджету, і
витрати на її утримання визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Законами України "Про Державний бюджет"
щорічно встановлюється, що керівники
бюджетних установ утримують
чисельність осіб рядового і
начальницького складу та здійснюють
фактичні видатки на грошове
забезпечення, включаючи видатки на
премії, заохочення, винагороди та
матеріальну допомогу, в тому числі при
звільнені, лише в межах фонду грошового
забезпечення, затвердженого для
бюджетних установ у кошторисах або
планах використання бюджетних коштів
(відповідно до ст. 69 Закону України "Про
державний бюджет" за 2007 р. і аналогічних
законів за минулі роки).

Відповідно до абзацу 2 пункту «а»
частини 3 Указу Президента України «Про
умови грошового забезпечення осіб
рядового і начальницького складу та
оплати праці працівників органів
внутрішніх справ» від 4 жовтня 1996 № 926/96
(далі - Указ Президента України № 926/96)
керівникам органів внутрішніх справ
надано право у межах асигнувань, що
виділяються на утримання цих органів
встановлювати особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, які мають право на
пенсію за вислугу років згідно із
законодавством і залишені за їхньою
згодою та в інтересах справи на службі,
- щомісячну доплату в розмірі від 25 до 50
відсотків суми пенсії, яка б могла бути
їм нарахована.

Аналіз вказаних норм свідчить про те,
що така доплата носить необов'язковий
характер, тобто встановлюється
керівником органу внутрішніх справ
персонально в межах асигнування на
утримання органу і не відноситься до
додаткових видів грошового
забезпечення, що включаються при
обчисленні пенсії, так як є фактично
виплатою частини пенсії, яка
виплачується працівникові у зв'язку з
набуттям права на пенсію і який
продовжує працювати.

Згідно абзацу 3 пункту «а» частини 3
цього Указу надано право керівникам
внутрішніх справ у межах асигнувань, що
виділяються на утримання цих органів
установлювати надбавки особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ за особливі
умови служби, кваліфікацію,
професійний ризик та виконання
особливо важливих завдань - до 50
відсотків окладів грошового
забезпечення.

Відповідно до пункту 1 Указу Президента
України від 05.05.2003 № 389/2003 Міністрові
оборони України надано право
встановлювати військовослужбовцям
Збройних Сил України, внутрішніх
військ Міністерства внутрішніх справ
України, Адміністрації Державної
прикордонної служби України та
Управління державної охорони України
щомісячні надбавки за безперервну
військову службу в Збройних Силах
України, внутрішніх військах, у
Державній прикордонній службі та
Управлінні державної охорони України у
відсотках до грошового забезпечення,
які мають високі результати у
службовій діяльності, залежно від
стажу служби в таких розмірах, зокрема,
понад 25 років служби - до 90 відсотків.

Пунктом 2 вищенаведеного Указу
передбачено, що виплата надбавок
здійснюється з 1 травня 2003 року за
рахунок коштів, передбачених у
Державному бюджеті України на
утримання Збройних Сил України. При
цьому розмір такої надбавки залежить
від високих результатів особи у
службовій діяльності і стажу служби.
Судами попередніх інстанцій
встановлено і підтверджується
матеріалами справи, що надбавка за
безперервну службу включена в довідку
про додаткові види грошового
забезпечення, і в розмір пенсії ОСОБА_4

Згідно Указу Президента України № 926
надано право керівникам внутрішніх
справ у межах асигнувань, що
виділяються на утримання цих органів
преміювати осіб рядового і
начальницького складу ОВС України
відповідно до їх особистого вкладу до
загальних результатів роботи, в межах
фонду преміювання.

Відповідно до вимог
нормативно-правових актів та відомчих
наказів, позивач отримував основні
види грошового забезпечення (посадовий
оклад, оклад за звання, надбавка за
вислугу років та 100% надбавка), як і весь
особовий склад ОВС. Додаткові види
грошового забезпечення, в тому числі
премію, на підставі наділених прав,
йому встановлювали керівники у межах
виділених асигнувань.

Рішення про встановлення вказаних
доплат та їх розміри приймається
комісією і затверджується керівником
структурного підрозділу. При цьому
враховується професійна
компетентність працівника, його
відношення до службових обов'язків,
обсяг і характер роботи яка ним
виконується.

Якщо позивач не погоджувався з
розміром встановлених надбавок і
доплат під час проходження служби та
порядком встановлення додаткових
видів нарахувань, то він мав можливість
і право звернутися до керівництва по
місцю проходження служби про їх
перегляд.

Як вбачається з матеріалів справи і
встановлено в судових засіданнях судів
першої та апеляційної інстанцій, за
наслідками перевірки із залученням
спеціалістів контрольно-ревізійного
управління позивачу при звільнені в
повному обсязі було виплачено
заборгованість по одноразовій
допомозі.

Що ж стосується вимог позивача щодо
виплати компенсації за неотримане
речове майно, то колегія суддів вважає
за необхідне зазначити таке.

Наказом МВС України від 30 грудня 2005
року № 1265 внесено зміни до наказу МВС
України від 5 лютого 2003 року №1489, яким
затверджено Положення про
забезпечення речовим майном осіб
рядового та начальницького складу
органів внутрішніх справ і
військовослужбовців внутрішніх військ
МВС України. У відповідності до цих
змін виключено пункти, що передбачали
можливість виплати грошової
компенсації за неотримане речове
майно, відтак, виплата компенсації за
неотримане речове майно особам,
звільненим після 30 грудня 2005 року, не
передбачена.

Щодо компенсації за не отриманий
продовольчий пайок, то відповідно до
Закону України «Про деякі заходи щодо
економії бюджетних коштів»
призупинено чинність ч. 2 ст.9 Закону
України «Про соціальний і правовий
захист військовослужбовців та членів
їх сімей» в частині одержання
військовослужбовцями продовольчих
пайків або за їх бажанням грошової
компенсації замість них. У зв'язку з цим
Міністерством оборони України
припинено видавання
військовослужбовцям продовольчих
пайків та компенсацій замість них.

Не заслуговують на увагу і доводи
позивача про підтвердження його
перебування на лікарняному в період
відпустки у 2007 році, оскільки тимчасова
непрацездатність працівників
засвідчується листом
непрацездатності, який як встановлено
судами, позивачем після виходу з
лікування до відділу кадрової роботи
не надавався.

Доводи касаційної скарги висновків
судів попередніх інстанцій не
спростовують і не дають підстав
вважати, що цими судами при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що підстав для скасування чи
зміни оскаржених судових рішень не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230 КАС
України, суд, -

у х в а л и в :

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 18
червня 2009 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 30 серпня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

С у д д і :
В.І. Бутенко

Т.Ф. Весельська

Т.О. Лиска