Справа № 818/226/14
Суддя: Бартош Н.С.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2014 р.Справа № 818/226/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Бартош Н.С.

Суддів: Мельнікової Л.В. , Донець Л.О.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Відділення виконавчої
дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Білопільському
районі на постанову Сумського
окружного адміністративного суду від
18.02.2014р. по справі № 818/226/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в Білопільському районі
Сумської області

до Відділення виконавчої дирекції
фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у
Білопільському районі

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Пенсійного фонду
України в Білопільському районі,
звернулось до суду з адміністративним
позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Білопільському
районі, в якому просить стягнути з
відповідача витрати з виплати пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з жовтня по
грудень 2013 року в сумі 805,86 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 18.02.2014 року
адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Білопільському
районі Сумської області про стягнення
заборгованості - задоволено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати вказану постанову суду
першої інстанції та постановити нове
рішення, яким повністю відмовити в
позові.

В обґрунтування поданої апеляційної
скарги відповідач зазначив, що на
підставі статті 2 Угоди про взаємне
визнання прав на відшкодування шкоди,
заподіяної працівникам каліцтвом,
професійним захворюванням або іншим
ушкодженням здоров'я, які пов'язані з
виконанням ними трудових обов'язків,
підписаної 09.09.1994 р.
державами-учасницями СНД,
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
робиться працедавцем Сторони,
законодавство якої поширювалося на
працівника у момент отримання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті. Крім того, національне
законодавство України про соціальне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання не покладає на Фонд
обов'язок здійснювати виплати
потерпілим, які отримали ушкодження
здоров'я за межами України і переїхали
на постійне місце проживання в Україну.
До того ж вимоги позивача суперечать
чинному законодавству та призведуть до
нецільового витрачання коштів Фонду,
оскільки потерпілі, які переїжджають в
Україну на постійне місце проживання,
не були застраховані в Україні і за них
не сплачувалися до Фонду страхові
внески.

Скаржник зазначає, що приймаючи
зазначену постанову суд першої
інстанції дійшов до помилкових
висновків, які призвели до
неправильного вирішення справи,
неповно з'ясував всі обставини справи,
що мають значення при вирішенні спору,
не вірно застосував до спірних
правовідносин вимоги Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", статті 2 Угоди про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків, підписаної 09.09.1994 р. та норми
ст. 159 Кодексу адміністративного
судочинства України щодо повноти та
об'єктивності розгляду справи.

У відповідності до положень ст. 197 КАС
України, зазначена адміністративна
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Колегія суддів, вивчивши матеріали
справи, доводи апеляційної скарги,
прийшла до висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
управлінням Пенсійного фонду України в
Білопільськомку районі за жовтень -
грудень 2013 року здійснені витрати на
виплату пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва,
отриманого за межами України, та пенсії
у зв'язку з втратою годувальника на
загальну суму 805,86 грн.

Приймаючи оскаржувану постанову, суд
першої інстанції дійшов висновку, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, котра
стала інвалідом внаслідок нещасного
випадку на виробництві на території
колишніх республік СРСР, та членам
сім'ї, які мають право на пенсію в разі
втрати годувальника, є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків. Він також має відшкодовувати
витрати в разі виплати таких пенсій
органами Пенсійного фонду України,
таким чином, суми витрат управління
Пенсійного фонду України в
Білопільському районі, пов'язаних з
виплатою пенсії у зв'язку з втратою
годувальника та пенсій у зв'язку з
інвалідністю внаслідок трудового
каліцтва, за період жовтень - грудень 2013
року в сумі 805,86 грн підлягають
відшкодуванню за рахунок Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Білопільському
районі Сумської області.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
наступних підстав.

Як встановлено судовим розглядом,
позивачем понесені витрати, пов'язані з
виплатою пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який отримував пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, та пенсій у
зв'язку з інвалідністю внаслідок
трудового каліцтва, за період з жовтня
по грудень 2013 року в сумі 805,86 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачем були здійснені витрати, які
підтверджені актами щомісячної звірки
за жовтень - грудень 2013 року (а.с.10-14) на
загальну суму 805,86 грн., з яких:

- по особових справах потерпілих (СНД),
яким виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання в сумі 268 грн. 62 коп., з них:
266 грн. 80 коп. - сума виплаченої пенсії
(основний розмір), 1 грн. 82 коп. - сума
втрат з виплати і доставки пенсій
(а.с.11,12,14);

Відповідно до ст.,ст. 8, 10, 81 Закону
України "Про пенсійне забезпечення",
пенсійне забезпечення громадян,
призначення пенсій і оформлення
документів для їх виплати здійснюється
органами Пенсійного фонду України з
виплатою пенсій за рахунок його коштів.

Відповідно до ст.,ст. 23, 26 цього Закону
одним з видів пенсій, що призначаються
і виплачуються Пенсійним Фондом, є
пенсія з інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання.

З 1 квітня 2001 року набрав чинності Закон
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності" №1105.

Згідно з ст.,ст. 21, 28 цього Закону у разі
настання страхового випадку обов'язок
своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
здоров'я або в разі його смерті,
виплачуючи йому або особам, які
перебували на його утриманні, зокрема,
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання чи пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а також організація
поховання померлого та відшкодування
вартості пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов,
покладений на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України.

Спільною постановою Правління
Пенсійного Фонду України та Правління
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України №5-4/4
від 4 березня 2003 року був затверджений
Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві Пенсійному
фонду України витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, (далі -
Порядок).

Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків Пенсійному Фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
відповідних пенсій, які призначені
застрахованим особам та потерпілим
особам, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
про відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" страхування від
нещасного випадку є самостійним видом
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, за допомогою
якого здійснюється соціальний захист,
охорона життя та здоров'я громадян у
процесі їх трудової діяльності.

Згідно з ч.2 ст.2 цього Закону особи,
право яких на отримання відшкодування
шкоди раніше було встановлено згідно
із законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
правонаступництво України" всі
громадяни Союзу РСР, які на момент
проголошення незалежності України
постійно проживали на території
України, є громадянами України. Україна
гарантує забезпечення прав людини
кожному громадянину України незалежно
від національної приналежності та
інших ознак відповідно до
міжнародно-правових актів про права
людини.

Згідно з Угодою про гарантії прав
громадян держав-учасниць СНД в галузі
пенсійного забезпечення від 13.03.1992
року, держави-учасниці Співдружності
мають зобов'язання щодо непрацездатних
осіб, які отримали право на пенсійне
забезпечення на їхній території або на
території інших республік за період їх
входження до складу СРСР і реалізують
це право на території держав-учасниць
Угоди.

Статтею 1 цієї Угоди передбачено, що
пенсійне забезпечення громадян держав
- учасниць цієї Угоди та членів їхніх
сімей здійснюється за законодавством
держави, на території якої вони
проживають.

Відповідно до ст. 3 Угоди всі витрати,
пов'язані зі здійсненням пенсійного
забезпечення за даною Угодою, несе
держава, яка надає забезпечення. За
змістом цієї норми взаємні розрахунки
між державами можуть проводитися лише
на підставі двосторонніх договорів.

Виходячи з наведеного страховиком,
який має виплачувати пенсію по
інвалідності особі, котра стала
інвалідом внаслідок нещасного випадку
на виробництві на території колишніх
республік СРСР, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків. Він
також має відшкодовувати витрати в
разі виплати такої пенсії органами
Пенсійного фонду України.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Білопільському
районі Сумської області зобов'язано
відшкодувати витрати, понесені
позивачем по оплаті основного розміру
пенсій по інвалідності за нещасним
випадком.

З огляду на вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позовні вимоги про
стягнення 805,86 грн. витрат з виплати
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з жовтня по
грудень 2013 року є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
199, ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Відділення
виконавчої дирекції фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Білопільському
районі залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 18.02.2014р. по
справі № 818/226/14 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Бартош Н.С.Судді
Мельнікова Л.В. Донець Л.О.