Справа № 809/707/14
Суддя: Грицюк П.П.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"25" березня 2014 р.
Справа № 809/707/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Грицюка П.П.

при секретарі Ткачук І.М.

за участю представника позивача
Пасічник Л.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: управління Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області

до відповідача: приватного
підприємства "Івол-Транс"

про стягнення заборгованості в
сумі 5811,68 грн,-

ВСТАНОВИВ:

Управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області (далі -
позивач) звернулося з адміністративним
позовом до приватного підприємства
"Івол-Транс" (далі - відповідач) про
стягнення заборгованості в сумі 5811,68
грн.

Позовні вимоги обгрунтовані тим, що в
результаті проведеного аналізу
своєчасності сплати суб'єктами
господарювання внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та єдиного внеску
встановлено, що за відповідачем
рахується заборгованість.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала
повністю з підстав викладених в
позовній заяві.

Відповідач в судове засідання без
поважних причин не з'явився, хоча про
час, дату та місце розгляду
адміністративної справи повідомлявся
належним чином. Наданим правом на
подання заперечення проти позову не
скористався. Заяв чи клопотань про
відкладення розгляду справи чи про
причини неявки суду не подав.

Так, судом 27.02.2014 року постановлено
ухвалу про відкриття провадження по
даній адміністративній справі, яку
направлено відповідачу для подання
заперечення або заяви про визнання
позову на адресу зазначену в позові та
підтвердженій витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців (а.с.33-35). Дані
матеріали 21.03.2014 року повернуто на
адресу суду з відміткою: "підприємство
відсутнє" (а.с. 26-31, 62-64).

Частина 4 статті 33 КАС України
передбачає, що у разі відсутності осіб,
які беруть участь у справі, за адресою
місцезнаходження (місце проживання)
зазначеного в Єдиному державному
реєстрі юридичних та фізичних
осіб-підприємців, вважається, що
судовий виклик або судове повідомлення
вручене їм належним чином. Відповідно
до вимог частини 11 статті 35 КАС України
у разі повернення поштового
відправлення із повісткою, яка не
вручена адресату з незалежних від суду
причин, вважається, що така повістка
вручена належним чином.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КАС
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатись і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

За таких обставин суд вбачає за можливе
розглянути справу на підставі наявних
доказів за відсутності представника
відповідача.

Суд зазначає, що при вирішенні даної
справи керується нормами Закону та
інших підзаконних нормативно-правових
актів в редакції, чинній на час дії
спірних правовідносин.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, вислухавши
думку представника позивача,
дослідивши подані письмові докази, суд
приходить до висновку, що позов
підставний і належний до задоволення
виходячи із наступних підстав.

Судом встановлено, що приватне
підприємство "Івол-Транс"
зареєстроване в управлінні Пенсійного
фонду України в м. Івано-Франківську, є
страхувальником згідно частини 1
статті 14 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та у відповідності до
частини 1 статті 15 вказаного Закону є
платником страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування та частини 1 статті 4 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" є платником
єдиного внеску.

Статтею 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що
страхувальниками є роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до пункту 1 частини 1
статті 14 даного Закону
страхувальниками відповідно є
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні
особи-суб'єкти підприємницької
діяльності та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб-суб'єктів
підприємницької діяльності, які обрали
особливий спосіб оподаткування
(фіксований податок, єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок, придбали спеціальний торговий
патент), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Частина 2 статті 17 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлює обов'язки
страхувальників, пункт шостий якої
передбачає, що страхувальники
зобов'язані нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Згідно ч. 3 ст. 18 Закону, страхові внески
є цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до ч. 6 ст. 20 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові внески
не пізніше ніж через 20 календарних днів
з дня закінчення базового звітного
періоду, що дорівнює календарному
місяцю для даного страхувальника.

В судовому засіданні встановлено, що
приватним підприємством "Івол-Транс"
самостійно розраховані суми страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в період
з листопада 2009 року по грудень 2010 року,
що підтверджується розрахунками суми
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування (а.с.67-80).

Відповідно до рішень про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду за № 1397 від
08.07.2010 року (а.с.43-44), за № 1398 від 08.07.2010
року (а.с.45), за № 2055 від 09.09.2011 року
(а.с.18,48), за № 2054 від 09.09.2011 року (а.с.19, 49),
за № 2053 від 09.09.2011 року (а.с.20,50)
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області
застосувало до відповідача штраф та
нарахувало пеню.

Крім того, рішеннями №857 від 11.03.2011 року
та рішенням №119 від 21.08.2012 року
застосована фінансова санкція за
донарахування платником своєчасно не
обчислених та не сплачених страхових
внесків (а.с.17, 47, 21, 57).

Зазначене підтверджується
довідкою-розрахунком по страхових
внесках та довідкою-розрахунком
штрафної (фінансової) санкції та пені
(а.с. 36-38).

Стаття 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлює
відповідальність страхувальників,
частиною 1 якої передбачено, що у разі
виявлення своєчасно не сплачених сум
страхових внесків страхувальники
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею.

Відповідно до вимог частини 2 статті 106
вказаного вище Закону передбачено, що
суми страхових внесків своєчасно не
нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (надалі - недоїмка) і стягуються
з нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Частина 9 статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначаються фінансові
санкції, які уповноважені
застосовувати виконавчі органи
Пенсійного фонду до страхувальників,
пункт 2 якої передбачає, що за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Відповідно до підпункту 9.3.2. пункту 9.3
розділу 9 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України (в редакції чинної на час дії
спірних правовідносин), розрахунок
цієї фінансової санкції здійснюється
на підставі даних картки особового
рахунку платника. При застосуванні
штрафів приймається одне рішення після
сплати (погашення) у повному обсязі
недоїмки окремо за кожний базовий
звітний період незалежно від кількості
випадків сплати за вказаний період.

Відповідно до частини 13 статті 106
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" суми пені та штрафів
підлягають сплаті страхувальником
протягом десяти робочих днів з дня
одержання відповідного рішення.

Здійснення відповідачем несвоєчасної
сплати страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування є підставою для
нарахування пені та штрафних санкцій у
відповідності до вищевказаних норм
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" та Інструкції, а сплата
нарахованих сум пені та штрафних
санкцій є обов'язком відповідача.

У передбаченому законом порядку
рішення про застосування фінансових
санкцій відповідачем не оскаржувалося
і нараховані суми таких санкцій, у
відповідності до статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та
пунктів 9, 10 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, є узгодженими.

Статтею 2 Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" його дію
поширено на відносини, що виникають під
час провадження діяльності, пов'язаної
із збором та веденням обліку єдиного
внеску.

За змістом статті 1 вказаного Закону
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (далі -
єдиний внесок) - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Страхувальники є роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
зобов'язані сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до пункту 1 частини 1 статті 4
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування"
платниками єдиного внеску є
роботодавці, в тому числі підприємства,
установи та організації, інші юридичні
особи, утворені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, які використовують
працю фізичних осіб на умовах
трудового договору (контракту) або на
інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності відповідно до відомостей з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Частина 2 статті 6 Закону України Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" встановлює
обов'язки страхувальників, пункт 1 якої
передбачає, що платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Відповідно до приписів пункту 1 частини
1 статті 7 коментованого Закону єдиний
внесок нараховується для платників,
зазначених у пунктах 1 частини 1 статті 4
цього Закону, на суму нарахованої
заробітної плати за видами виплат, які
включають основну та додаткову
заробітну плату, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати, у тому числі в
натуральній формі, що визначаються
відповідно до Закону України "Про
оплату праці", та суму винагороди
фізичним особам за виконання робіт
(надання послуг) за цивільно-правовими
договорами.

Згідно вимог частини 5 статті 7 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" єдиний внесок
нараховується на суми, зазначені в
частинах першій і другій цієї статті,
незалежно від джерел їх фінансування,
форми, порядку, місця виплати та
використання, а також від того, чи
виплачені такі суми фактично після їх
нарахування до сплати.

Відповідно до частини 8 статті 9 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий період, не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду. Базовим звітнім
періодом є календарний місяць.

Пунктом 6 статті 7 Закону передбачено,
що нарахування єдиного внеску за
платників, зазначених у пунктах 2, З, 6, 7,
8, 9 та 11 частини першої статті 4 цього
Закону, здійснюється платниками,
зазначеними у пункті 1 частини першої
статті 4 цього Закону, за рахунок сум, на
які єдиний внесок нарахований.

Отже, як вбачається з матеріалів
справи, відповідачем подавалися до
органу Пенсійного фонду України звіти
про суми нарахованого єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, в яких
самостійно нараховано єдиний внесок
(а.с. 81-116).

Крім того, за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску позивачем винесено
рішення 1799 від 21.08.2012 року, 1019 від 26.04.2012
року, №3307 від 09.11.2011 року, №3308 від 09.04.2011
року, №1693 від 09.09.2011 року, 449 від 11.05.2011
року (а.с. 51-56). Дані рішення
відповідачем отримані та не
оскаржувались.

Управлінням пенсійного фолу у
підтвердження заборгованості
відповідача по зобов'язаннях за єдиним
внеском в сумі 4319,14 гривень
підтверджуються звітами відповідача
про нарахування єдиного внеску з
серпня 2011 року по квітень 2012 року, а
також карткою особового рахунку
платника єдиного внеску за період з
01.01.2013 року по 15.01.2014 року та
довідкою-розрахунком №1091/06 від 12.03.2014
року (а.с. 81-116, 9, 41-42).

Відповідно до пункту 6.2 Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України №21-5 від 27.09.2010 року, сума
єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена
платниками у строки, визначені
відповідно до Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" та обчислена
органами Пенсійного фонду України у
випадках, передбачених Законом, є
недоїмкою.

На підставі частини 4 статті 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" територіальний
орган Пенсійного фонду у порядку, за
формою і в строки, встановлені
Пенсійним фондом за погодженням з
центральним органом виконавчої влади у
сфері праці та соціальної політики,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

Відповідно до розділу 8 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, органи
Пенсійного фонду надсилають
страхувальникам вимогу про сплату
недоїмки, в тому числі у випадку, якщо
страхувальник має на кінець звітного
базового періоду недоїмку зі сплати
страхових внесків, а також борги зі
сплати фінансових санкцій (штрафів) та
пені. У випадку, визначеним підпунктом
"б" пункту 8.2 розділу 8 Інструкції,
вимога надсилається щомісяця протягом
п'яти робочих днів, наступних за
звітним базовим періодом.

Вимога формується на підставі даних
особових рахунків платників на всю
суму боргу.

В судовому засіданні досліджено, що
позивачем 05.05.2011 року по сплаті
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування станом на 30.04.2011 року
надіслано відповідачу вимогу про
сплату боргу за №Ю-1077/11 від 05.05.2011 року,
що підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, копія якого міститься в
матеріалах справи (а.с. 8).

По зобов'язаннях зі сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування станом на 31.01.2013
року позивачем надіслано відповідачу
вимогу за №Ю-11/17 від 06.02.2012 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, копія якого міститься в
матеріалах справи (а.с. 7).

Таким чином, суд приходить до висновку
про правомірність нарахування
позивачем сум недоїмки по сплаті
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, а також до
висновку, що відповідачу було відомо
про наявність обов'язку погашення
заборгованості, так як і обов'язку
сплати застосованих позивачем
фінансових санкції та нарахованої йому
пені.

Доказів, які б свідчили про погашення
вказаної суми недоїмки на день
розгляду справи або ж спростували
позовні вимоги, відповідачем суду не
подано.

Абзацом 6 та 7 частини 4 статті 25 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що у
разі якщо платник єдиного внеску
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги не сплатив
зазначені у вимозі суми недоїмки та
штрафів разом з нарахованою пенею, не
узгодив вимогу з органом Пенсійного
фонду, не оскаржив вимогу в судовому
порядку або не сплатив узгоджену суму
недоїмки протягом десяти робочих днів
з дня надходження узгодженої вимоги,
територіальний орган Пенсійного фонду
надсилає в порядку, встановленому
законом, до підрозділу державної
виконавчої служби вимогу про сплату
недоїмки.

У випадках, зазначених в абзаці шостому
цієї частини статті 25 коментованого
Закону, територіальний орган
Пенсійного фонду також має право
звернутися до суду з позовом про
стягнення недоїмки. При цьому заходи
досудового врегулювання спорів,
передбачені законом, не
застосовуються.

Аналогічна правова норма до 01.01.2011 року
була визначена абзацом 8 частини 3
статті 106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Абзацом 5 і 6 пункту 7 "Прикінцевих та
перехідних положень" Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" визначено, що
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

На період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом (зокрема Законом
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування").

Таким чином, всупереч зазначених вимог
Закону, відповідачем неналежно
сплачувались внески, в зв'язку з чим, за
період з 01.01.2004р. по 15.01.2014р. виникла
заборгованість в сумі 5811,68 грн, в тому
числі: страхові внески на суму 120,06 грн,
нараховані фінансові санкції та пеня
на суму 1372,48 грн; заборгованість зі
сплати єдиного соціального внеску в
сумі 3964,20 грн та нараховані фінансові
санкції та пеня 354,94 грн.

Доказів сплати заборгованості
відповідачем суду не представлено

За таких обставин, суд вважає, що
позовні вимоги позивача про стягнення
з приватного підприємства "Івол-Транс"
заборгованості по сплаті страхових
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та
єдиного соціального внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в загальній сумі 5811,68 грн є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

На підставі ст. 124 Конституції
України, керуючись ст. ст. 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов задовольнити повністю.

Стягнути з приватного
підприємства "Івол-Транс" (76018, вул.
Незалежності 101/15, м. Івано-Франківськ,
Івано-Франківська область,
ідентифікаційний код 35516893) в користь
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську
Івано-Франківської області (76000, вул.
Незалежності, 44, м. Івано-Франківськ,
Івано-Франківська область, ) заборгованість в сумі 5811 (п'ять
тисяч вісімсот одинадцять) гривень 68
копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя:
/підпис/
Грицюк П.П.

Постанова складена в повному
обсязі 28.03.2014 року.