Справа № 804/1193/14
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-02-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
04 лютого 2014 р. Справа № 804/1193/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіЄфанової О.В. при
секретаріЛегкій Ю.Г. за участю:
представника позивача Кутовий В.М.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Приватного
акціонерного підприємства "Поліпласт"
до Дніпропетровської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішення
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
Приватного акціонерного товариства
«Поліпласт» до Дніпропетровської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області, в якому позивач просить
визнати нечинними та скасувати
прийняті 09 грудня 2013 р.
Дніпропетровською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області податкове
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Поліпласт" нарахованого
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах) в сумі 522258,00 грн. та
про стягнення з Приватного
акціонерного товариства "Поліпласт"
нарахованого грошового зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств в сумі 720717,00 грн.
В обґрунтування позову позивач
зазначив, що Дніпропетровською
об'єднаною державною податковою
інспекцією Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області проведено позапланову
невиїзну перевірку Приватного
акціонерного товариства «Поліпласт» з
питань взаємовідносин з ПП «Полюс» за
період вересень-грудень 2011 року, за
результатами якої складено акт від
13.11.2013 року №243/22-02/24424934. На підставі
акту перевірки винесено податкові
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Поліпласт" нарахованого
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах) в сумі 522258,00 грн. та
акціонерного товариства "Поліпласт"
нарахованого грошового зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств в сумі 720717,00 грн. Позивач
вважає висновки податкового органу в
акті перевірки безпідставними та
необґрунтованими, а тому винесені
податкові повідомлення-рішення
підлягають скасуванню.
Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки податковий орган прийшов до
висновків щодо порушення позивачем
податкового законодавства, які є
обґрунтованими та підтверджені
письмовими доказами, а тому
Дніпропетровська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
прийнятті оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України. На підставі вищенаведеного,
просить суд у задоволенні позову
відмовити у повному обсязі.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимог підтримав,
просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, повідомлений
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи.
Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що
Дніпропетровською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області проведено
позапланову невиїзну перевірку
Приватного акціонерного товариства
«Поліпласт» з питань взаємовідносин з
ПП «Полюс» за період вересень-грудень
Перевіркою встановлені порушення:
п.п. 135.5.4 п. 135.5. ст. 135 п. 137.10 ст. 137 п. 138.2 ст.
138 п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України занижено податок на
прибуток на суму 480478,00 грн. в т.ч. за III
квартал 2011 року в сумі 388238,00 грн.;
п. 198.6, п.п. 198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України завищено податковий кредит на
суму 348172 грн. у т.ч. в тому числі по
за вересень 2011 року в сумі 66 840 грн.;
за жовтень 2011 року в сумі 47 237 грн.;
за листопад 2011 року в сумі 99 773 грн.;
за грудень 2011 року в сумі 134 322 грн.;
ст. 138, п.п.139.1.9 п.139.1 ст.139 Податкового
Кодексу України від 02.12.10 №2755-VI із
змінами та доповненнями, ПрАТ
«ПОЛІПЛАСТ» не має права на включення у
майбутніх періодах до складу витрат
сум отриманих від продажу товарів
побутового призначення пластмаси,
начеб-то придбаних у ПП «Полюс» у
вересні - грудні 2011 року по ціні
придбання сумі 1740861,04 грн.
За результатами перевірки складено Акт
від 13.11.2013 року №243/22-02/24424934 на підставі
якого винесено податкові
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Поліпласт" нарахованого
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах) в сумі 522258,00 грн. та
акціонерного товариства "Поліпласт"
нарахованого грошового зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств в сумі 720717,00 грн.
Як вбачається з матеріалів справи,
взаємовідносини між ПрАТ «Поліпласт»
та ПП «Полюс» здійснювались на
постачальник - ПП «Полюс» зобов'язаний
передати у власність Покупця - ПрАТ
«Поліпласт» продукцію, надалі «Товар»,
у кількості, асортименті і по цінах,
зазначених Сторонами в додатках
(специфікаціях) або в видаткових
накладних на умовах і у порядку,
передбачених цим Договором, а Покупець
прийняти та сплатити за Товар.
На виконання вищевказаних договорів
оформлено видаткові накладні,
податкові накладні, акти
прийому-передачі векселів,
товарно-транспортні накладні, згідно
акту перевірки стор.26-34.
Придбання матеріалів від ПП «Полюс»
відображено у бухгалтерському обліку
підприємства ПрАТ «Поліпласт»
оприбутковано товари Дт.рах.№28 -
Кт.рах.№631;
відображено суму податкового кредиту з
ПДВ у складі вартості товарів
Дт.рах.№644 - Кт.рах.№631;
Суми податку на додану вартість за
вищевказаним податковими накладними
включено до податкового кредиту
відповідного періоду:
у вересні 2011 року податкова декларація
податкового кредиту 66 840,21 грн.,
складається з податкових накладних
виписаних у вересні 2011 року;
у жовтні 2011 року податкова декларація з
податкового кредиту 47 237,00 грн.
складається з податкових накладних
виписаних у жовтні 2011 року;
у листопаді 2011 року податкова
на суму податкового кредиту 99 773,00 грн.
складається з податкових накладних
виписаних у листопаді 2011 року;
у грудні 2011 року податкова декларація з
податкового кредиту 134 322,00 грн.
складається з податкових накладних
виписаних у грудні 2011 року, які
відображені у реєстрах отриманих
податкових накладних та відповідають
даним додатку 5 до податкових
декларацій з податку на додану
вартість та даним декларації з ПДВ за
вересень, жовтень, листопад та грудень
2011 року відповідно.
Як вбачається з акту перевірки,
підставою для встановлення порушень з
боку позивача стало те, що
Дніпропетровською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області при
перевірці використано наступні акти
від ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська акт від 10.04.13 №
1170/224/32350538 Про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки фінансово - господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового законодавства України
товариства з обмеженою
відповідальністю ПП «Полюс» (код за
господарських відносин з ТОВ
червень 2011 року, ПП «СВ Гермес» (код за
2011 року, ТОВ «Кафепродакшн» (код за
висновками якого встановлено
порушення ПП «Полюс» ст. 185 ПК України в
частині оподаткування податком на
додану вартість безтоварних операцій
по ланцюгу постачання товару,
робіт/послуг з контрагентами
постачальниками та контрагентами
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового Кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.
Згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового
Кодексу України об'єктом оподаткування
є прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 Податкового
Кодексу України, із змінами та
доповненнями, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
ПКУ, з урахуванням правил, встановлених
Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового
Кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до ст.137 ПКУ, на підставі
документів, зазначених у п.135.2 ст.135 ПКУ ,
доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до п. 135.4
інших доходів, які визначаються
відповідно до п.135.5 ст.135 ПКУ, за
винятком доходів, визначених у п.135.3
ст.135 та у ст.136 ПКУ.
Згідно п. 135.2 ст.135 Податкового Кодексу
України доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II ПКУ.
Відповідно до п.п.135.5.4 п. 135.5 ст.135
Податкового Кодексу України інші
доходи включають, зокрема, вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.
Згідно п. 138.1 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
Згідно пп.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат, зокрема, витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.
Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.
За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.
Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV)
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV
передбачені обов'язкові реквізити, які
мають містити первинні та зведені
Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення)
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників. Забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких позивачем
задекларовано грошові зобов'язання з
податку на додану вартість (договір,
податкові накладні, видаткові
накладні, платіжні доручення,
товарно-транспортні накладні).
Складені контрагентом податкові
накладні відповідають вимогам
законодавства України стосовно форми і
порядку їх оформлення, що не
заперечується матеріалами перевірки.

Таким чином, зобов'язання контрагентів
позивача не спричиняють
цивільно-правових чи податкових
наслідків для позивача, так само
позивач не може нести відповідальність
за будь-які порушення законодавства
вчинені його контрагентами.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31.01.2011 року №
14/11 у справі за позовом закритого
акціонерного товариства «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що «чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Верховний Суд України у вказаному
рішенні також наголосив, що такий
висновок «узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності».

Також суд звертає увагу на рішення
Європейського Суду з прав людини від 9
січня 2007 року, про порушення Україною
статті 1 Першого протоколу у справі
«Інтерсплав проти України».

Так, у п. 37 рішення вказується: «Заявник
стверджував, що він сплачував податки
відповідно до Закону і ці платежі
перевірялись декілька разів
державними органами. Він зазначив, що
він не несе відповідальності за
діяльність інших компаній, у яких він
купував металевий брухт, ціна на який
включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це
ПДВ покладався на ці компанії, а не на
заявника. Заявник підкреслив, що він не
мав ні компетенції, ні можливості
контролювати господарську діяльність
інших підприємств і ситуація, на яку
посилається Уряд, вказує на
незадовільну діяльність податкових
органів, за які заявник не повинен
нести відповідальність. Він далі
підкреслював, що численні перевірки
його діяльності які здійснювалися
податковими органами, не виявили
порушень, на підставі яких останні
могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п. 38 рішення зазначено:
«На думку Суду, коли державні органи
володіють будь-якою інформацією про
зловживання в системі відшкодування
ПДВ, що здійснюються конкретною
компанією, вони можуть вжити
відповідних заходів для запобігання
або усунення таких зловживань. Суд,
однак, не може прийняти зауваження
Уряду щодо загальної практики з
відшкодування ПДВ за відсутності
будь-яких ознак, які б указували на те,
що заявник був безпосередньо залучений
до таких зловживань».

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку щодо задоволення позовних
вимог.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст. 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
прийняті 09 грудня 2013 р.
Дніпропетровською об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області податкове
повідомлення-рішення № про
стягнення з Приватного акціонерного
товариства "Поліпласт" нарахованого
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість по вітчизняних товарах
(роботах, послугах) в сумі 522258,00 грн. та
податкове повідомлення-рішення №
про стягнення з Приватного
акціонерного товариства "Поліпласт"
нарахованого грошового зобов'язання з
податку на прибуток приватних
підприємств в сумі 720717,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати і
розмірі 4588,00 грн.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
10 лютого 2014 року

Суддя О.В. Єфанова