Справа № 440/1728/13-а 2а/440/30/2014
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
Справа № 876/2326/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.,

представника позивача
Штинда О.В.,

представника відповідача
Красіцької Т.Г., Зеліско Т.М.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Буському районі Львівської області на
ухвалу Буського районного суду
Львівської області від 28 січня 2014 року
за заявою ОСОБА_4 про зміну способу та
порядку виконання постанови суду у
справі №440/1728/13-а позовом ОСОБА_4 до
Управління Пенсійного фонду України в
Буському районі Львівської області про
визнання дій неправомірними та
стягнення заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Постанова Буського районного суду
Львівської області від 04.03.2011 року
скасована постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.10.2013 року, якою позов задоволено
частково, шляхом зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Буському районі Львівської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_4 пенсії згідно ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмір 8 мінімальних пенсій за віком,
а також додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком згідно із
вимогами статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 23 травня 2010 року.

16.12.2011 року постановою заступника
начальника відділу державної
виконавчої служби Буського районного
управління юстиції Грицина Р.А. було
відкрито виконавче провадження ВП
№30405884.

27.11.2013 року ОСОБА_4 звернувся до суду із
заявою про збільшення позовних вимог,
якою просив змінити спосіб і порядок
виконання постанови Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.10.2013 року, а саме стягнути з
Управління Пенсійного фонду України в
Буському районі Львівської області на
його користь пенсії згідно ст. ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмір 8 мінімальних
пенсій за віком, а також додаткової
пенсії за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірі 75% мінімальної пенсії за віком
згідно із вимогами статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» з 23.05.2010
року до 22.07.2011 року, в сумі 61297 грн. 50 коп..

Ухвалою Буського районного суду
Львівської області від 28 січня 2014 року
заяву задоволено частково: змінено
спосіб виконання постанови
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2013 року,
із зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Буському районі
Львівської області здійснити виплату
ОСОБА_4 пенсії згідно ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмір 8 мінімальних пенсій за віком,
а також додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком згідно із
вимогами статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 23 травня 2010 року на
стягнення з Управління Пенсійного
фонду України в Буському районі
Львівської області на користь ОСОБА_4
пенсії згідно ст. ст. 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а також
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю у розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком згідно із вимогами
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», перерахованої за період
з 23 травня 2010 року по 22 липня 2011 року в
сумі 55632 грн. 14 коп.. В задоволенні решти
заяви відмовлено.

Управління Пенсійного фонду України в
Буському районі Львівської області
подало апеляційну скаргу, зазначивши,
що оскаржувана ухвала винесена з
порушенням норм процесуального права,
неповністю досліджені обставини
справи, просить зазначену ухвалу
скасувати та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні заяви про
зміну способу і порядку виконання
рішення.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що відповідно до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2012
рік» встановлено, що у 2012 році норми і
положення статей 50, 54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовується у порядку та розмірах,
установлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявних фінансових
ресурсів Державного бюджету України та
бюджету пенсійного фонду України на 2012
рік. Аналогічна норма міститься і в
Законі України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік».

В судовому засіданні представник
позивача надав пояснення та заперечив
проти доводів апеляційної скарги, а
представники відповідача підтримали
їх.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовільнити, а ухвалу
суду першої інстанції скасувати, та
прийняти нову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує ухвалу
суду першої інстанції, та приймає нову
ухвалу, якщо визнає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
справи, що мають значення для справи,
порушив норми процесуального права, що
призвели до неправильного вирішення
справи.

Суд першої інстанції ухвалою від 28
січня 2014 року заяву ОСОБА_4 про зміну
способу виконання постанови суду
задовольнив частково.

Колегія суддів такий висновок суду
першої інстанцій вважає помилковим
виходячи з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
постанова Буського районного суду
Львівської області від 04.03.2011 року
скасована постановою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.10.2013 року, якою позов задоволено
частково, шляхом зобов'язання
Управління Пенсійного фонду України в
Буському районі Львівської області
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_4 пенсії згідно ст. ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмір 8 мінімальних пенсій за віком,
а також додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю у розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком згідно із
вимогами статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з 23 травня 2010 року.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
суду першої інстанції та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин позивач просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанцій встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, відповідно до
повноважень, наданих статтею 202 КАС
України, колегія суддів вважає за
необхідне судове рішення, ухвалене цим
судом, скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
заяви про зміну способу і порядку
виконання рішення суду.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Буському
районі Львівської області задоволити.

Ухвалу Буського районного суду
Львівської області від 28 січня 2014 року
у справі №440/1728/13-а - скасувати та
прийняти нову ухвалу, якою в
задоволенні заяви ОСОБА_4 про зміну
способу та порядку виконання постанови
суду - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич