Справа № К/9991/15724/12-С
Суддя: Калашнікова О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/15724/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Калашнікової О.В. Васильченко Н.В.
Леонтович К.Г. розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за касаційною
скаргою Державної фінансової
інспекції в Донецькій області на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року у справі за позовом державного
підприємства "Український державний
науково-дослідний інститут пластичних
мас" до Контрольно-ревізійного
управління в Донецькій області,
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Донецьку Контрольно-ревізійного
управління в Донецькій області про
скасування пункту вимоги,-

в с т а н о в и л а:

Державне підприємство "Український
державний науково-дослідний інститут
пластичних мас" звернулось в суд з
позовом до Контрольно-ревізійного
управління в Донецькій області,
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Донецьку Контрольно-ревізійного
управління в Донецькій області про
скасування пункту 2 вимоги від 06 липня
2011 року № 19-03-10/2237 в частині вимагання
донарахування та виплати працівникам
суми у розмірі 118,38 тис. грн. (в т.ч. кошти
у розмірі 116,45 тис. грн. сплатити
працівникам, вказаним в додатках № 9,15
до акту, суму 1,93 тис. грн. ОСОБА_4) шляхом
перерахування коштів на їх особисті
рахунки, відкриті в установах банку,
або шляхом їх видачі з каси
підприємства.

Позовні вимоги мотивовано тим, що
вимога є незаконною в частині
зобов'язання відповідача донарахувати
та виплатити працівникам суму у
розмірі 118,38 тис. грн.., оскільки у цій
частині вона не стосується питань
збереження і використання державної
власності та фінансів, а в період що
ревізувався позивач не отримував
жодного бюджетного фінансування і
відповідач цей факт в акті ревізії
фінансово-господарської діяльності
від 29 червня 2011 року 19-03-09/42 не
спростував.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 23 листопада
2011 року у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року рішення суду першої інстанції
скасовано, позовні вимоги задоволено,
частково скасовано вимогу
Контрольно-ревізійного відділу в м.
Донецьку від 06 липня 2011 року № 19-03-10/2237 в
частині вимагання від державного
підприємства "Український державний
науково-дослідний інститут пластичних
мас" донарахувати та виплати
працівникам суми у розмірі 118,38 тис. грн.
(в т.ч. кошти у розмірі 116,45 тис. грн.
сплатити працівникам, вказаним в
додатках № 9,15 до акту, суму 1,93 тис. грн.
ОСОБА_4) шляхом перерахування коштів на
їх особисті рахунки, відкриті в
установах банку, або шляхом їх видачі з
каси підприємства.

Не погоджуючись з оскаржуваним судовим
рішенням, Державна фінансова інспекція
в Донецькій області звернулась до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, у якій просить
його скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій,
контрольно-ревізійним відділом в м.
Донецьку була проведена ревізія
фінансово-господарської діяльності
державного підприємства "Український
державний науково-дослідний інститут
пластичних мас" за період з 01 січня 2009
року по 30 квітня 2011 року, за
результатами якої складено акт №19-03-09/42
від 29 червня 2010 року.

Серед іншого в акті ревізії вказано про
відсутність перегляду посадових
окладів у зв'язку з підвищенням розміру
мінімальної заробітної плати (тільки у
2010 році) і невірне застосування
мінімальних коефіцієнтів
міжкваліфікаційних співвідношень
посадових окладів (у 2010 та у 2011 роках), у
періоді з 01 січня 2010 року по 30 квітня 2011
року та станом на момент ревізії
працівникам позивача не донараховано
посадових окладів, які підлягали
виплаті, на загальну суму 116401,10 грн., що
є порушенням статті 53 Закону України
"Про Державний бюджет України на 2010
рік", статей 14, 15 Закону України "Про
оплату праці", пунктів 3.2.2, 3.2.4 Галузевих
угод.

Крім того, в акті ревізії зазначено, що
внаслідок невірного встановлення
відсотку надбавки у 2010 році та взагалі
не нарахування надбавки у 2011 році
працівникові позивача ОСОБА_4 за період
з 01 липня 2010 року по 30 квітня 2011 року
станом на момент ревізії не виплачені
надбавки за високу професійну
майстерність в розмірі 1933,28 грн., що є
порушенням пункту 3.2.9 та додатку №8
Галузевих угод, Додатку №6 Колективних
договорів та Закону України "Про оплату
праці".

За результатами проведеної ревізії
контрольно-ревізійним відділом в м.
Донецьку прийнято вимогу про усунення
порушень від 06 липня 2011 року №19-03-10/2237, в
якій від позивача вимагалося здійснити
усі необхідні заходи для усунення
встановлених ревізією порушень,
зокрема, донарахувати та виплатити
працівникам суми у розмірі 118,38 тис. грн.
(в т.ч. кошти у розмірі 116,45 тис. грн.
сплатити працівникам, вказаним в
додатках № 9, 15 до акту, суму 1,93 тис. грн.
ОСОБА_4) шляхом перерахування коштів на
їх особисті рахунки, відкриті в
установах банку, або шляхом їх видачі з
каси підприємства.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що ревізія позивача проведена в
порядку, передбаченому законодавством,
а Контрольно-ревізійний відділ в м.
Донецьку Контрольно-ревізійного
управління в Донецькій області
наділений повноваженнями перевіряти
дотримання позивачем Закону України
"Про оплату праці".

Скасовуючи рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позовні
вимоги, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що прийняття
відповідачем пункту 2 вимоги, за яким не
досягається мета збереження
державного майна, суперечить
завданням, функціям і повноваженням
органів державної
контрольно-ревізійної служби, а у
органів контрольно-ревізійної служби
відсутня компетенція з контролю за
ефективним використанням державної
власності та фінансів, шляхом
проведення перевірки правомірності
нарахування заробітної плати за умови
зменшення розміру заробітної плати при
відсутності використання бюджетних
коштів.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України не
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, виходячи з
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивач належить до
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а тому дійшли
вірного висновку про те, що державний
фінансовий контроль за ефективним
використанням ним коштів і майна,
станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності належить до повноважень
органів контрольно-ревізійної служби
України.

Крім того, судами попередніх інстанцій
встановлено, що пунктами 1.1, 4.2 Статуту
позивача, що затверджений наказом
Міністерства промислової політики
України від 30 листопада 2009 року №842,
визначено, що позивач є особою,
заснованій на державній власності,
майно підприємства є державною
власністю.

Статтею 2 Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
визначено, що головним завданням
державної контрольно-ревізійної
служби є здійснення державного
фінансового контролю за використанням
і збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяття зобов'язань,
ефективним використанням коштів і
майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності в міністерствах та інших
органах виконавчої влади, в державних
фондах, у бюджетних установах і у
суб'єктів господарювання державного
сектору економіки, а також на
підприємствах і в організаціях, які
отримують (отримували в періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів та державних фондів або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі
підконтрольні установи), виконанням
місцевих бюджетів, розроблення
пропозицій щодо усунення виявлених
недоліків і порушень та запобігання їм
у подальшому.

Пунктом 16 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 20 квітня 2006 року
№550, пунктами 1, 7 частини першої статті
10 Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
визначено, що органам
контрольно-ревізійної служби
надається право перевіряти у
підконтрольних установах грошові та
бухгалтерські документи, звіти,
кошториси й інші документи, що
підтверджують надходження і
витрачання коштів та матеріальних
цінностей, проводити перевірки
фактичної наявності цінностей
(грошових сум, цінних паперів, сировини,
матеріалів, готової продукції,
устаткування тощо); пред'являти
керівникам та іншим службовим особам
підконтрольних установ, що
ревізуються, вимоги щодо усунення
виявлених порушень законодавства з
питань збереження і використання
державної власності та фінансів.

Системний аналіз наведених норм дає
підстави стверджувати, що встановлені
статтею 2 Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні"
завдання щодо контролю за
використанням і збереженням державних
фінансових ресурсів, правильністю
визначення потреби в бюджетних коштах
та взяття зобов'язань, свідчать про
наділення контрольно-ревізійної
служби правом проводити перевірки
стосовно дотримання законодавства при
нарахуванні та виплаті установою
державної форми власності заробітної
плати своїм працівникам, а положеннями
пункту 16 Порядку проведення
інспектування державною
контрольно-ревізійною службою,
затвердженого постановою Кабінету
міністрів України від 20 квітня 2006 року
№550, та пунктів 1, 7 частини першої
статті 10 Закону України "Про державну
контрольно-ревізійну службу в Україні",
підтверджується право органів
контрольно-ревізійної служби приймати
відповідні вимоги за результатами
проведення ревізії.

З огляду на наведене, враховуючи, що
позивач відноситься до державного
сектору економіки, а все майно позивача
є державної власністю, в тому числі і
кошти, колегія суддів вважає
помилковим висновок суду апеляційної
інстанції щодо відсутності
повноважень у органів
контрольно-ревізійної служби
проводити ревізію позивача з питань
правомірності нарахування заробітної
плати.

За правилами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 222, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,-

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної фінансової
інспекції в Донецькій області
задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2012
року скасувати.

Залишити в силі постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 23
листопада 2011 року

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-240 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді:

з оригіналом згідно

помічник судді
А.О. Кулеша