Справа № 2а-449/251/13,2а-467/11
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа
№ 876/15192/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Багрія В.М., Старунського Д.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області на постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 15 жовтня 2013 року
в справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області про стягнення виплат "дитині
війни", -

в с т а н о в и в:

У березні 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області про стягнення недоплаченого
підвищення до пенсії.

Позивач посилався на те, що в 2006-2008
роках відповідач зобов'язаний був
здійснити перерахування пенсії, тобто
привести у відповідність з ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" та рішеннями Конституційного
суду України розмір виплати йому
пенсії з врахуванням права на надбавку
як дитині війни.

Позивач просив стягнути з відповідача
на його користь недоплачену як дитині
війни доплату до пенсії за 2006-2008 роки в
сумі 3792 грн.

Постановою Перемишлянського районного
суду Львівської області від 15.10.2013 року
позов задоволено частково.

Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Перемишлянському
районі Львівської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_1
підвищення до пенсії як дитині війни з
22.05.2008 року по 31.12.2008 року в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни» з врахуванням ст.28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Постанову суду першої інстанції
оскаржило управління Пенсійного фонду
України в Перемишлянському районі
Львівської області, подавши на неї
апеляційну скаргу.

В апеляційній скарзі апелянт зазначає,
що постанова суду першої інстанції є
необґрунтована та винесена з
порушенням норм матеріального права.

Апелянт звертає увагу на те, що
законодавством України не прийнято
жодного нормативного акту на виконання
вимог ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" про
підвищення розміру пенсій дітей війни,
не визначено, які саме органи мають
проводити такі виплати, за рахунок яких
коштів і джерел. Крім того, залишається
невизначеним порядок обчислення
такого підвищення та його розмір.
Просить врахувати, що встановлений ч.1
ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсії
за віком застосовується виключно для
визначення розміру пенсій, призначених
відповідно до зазначеного Закону, і не
може враховуватися для перерахунків
або підвищень інших пенсій.

Апелянт просить скасувати постанову
Перемишлянського районного суду
Львівської області від 15.10.2013 року та
прийняти нове рішення, яким відмовити
позивачу у повному обсязі заявлених
позовних вимог.

Оскільки, клопотань від осіб, які
беруть участь у справі, про розгляд
справи за їх участю не поступило, тому,
суд апеляційної інстанції розглядає
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таку може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів (ч. 1 ст. 197 КАС України із
змінами і доповненнями, внесеними
згідно із Законом України від 07.07.2010
року N 2453-VI), що є достатнім для розгляду
даної справи.

Вислухавши суддю-доповідача,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з таких підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги
ОСОБА_1, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач належить до категорії
громадян, на яких поширюються державні
соціальні гарантії дитини війни, а тому
він має право на встановлене ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" підвищення до пенсії.
Оскільки Конституційний Суд України
своїми рішеннями від 09.07.2007 року
№6-рп/2007 та №10-рп/2008 від 22.05.2008 року
визнав неконституційними окремі
положення Закон України «Про Державний
бюджет України на 2008 рік», якими було
зупинено і обмежено право на отримання
спірних виплат, відмова управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області у проведенні перерахунку
пенсії позивачу з врахуванням вимог ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" є неправомірною.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права та є
правильними.

Встановлено, що позивач ОСОБА_1 є
дитиною війни та відповідно до ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення даного
публічно-правового спору судом, мав
право на отримання підвищення
виплачуваної йому управлінням
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області пенсії за віком.

Вирішуючи питання щодо задоволення
позовних вимог за 2006 рік, судова
колегія приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позову в частині зобов'язання
відповідача виплатити оспорювану
надбавку за 2006 рік, оскільки п. 17 ст. 77
Закону України «Про державний бюджет
на 2006 рік» зупинено дію ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». Законом України «Про внесення
змін до Закону України «Про державний
бюджет на 2006 рік» від 19.01.2006 року, який
набрав чинності 02.04.2006 року, п. 17 ст. 77
виключено. Однак ст. 110 даного Закону
встановлено, що пільги дітям війни,
передбачені ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
запроваджуються поетапно, за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі, у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України за погодженням з Комітетом
Верховної Ради України з питань
бюджету. Враховуючи, що Кабінет
Міністрів України за погодженням з
Комітетом Верховної Ради України з
питань бюджету не приймав жодних
нормативно-правових актів за
результатами виконання бюджету у
першому півріччі 2006 року, не був
визначений порядок проведення таких
виплат, а також те, що зазначена норма
не була визнана у встановленому
порядку неконституційною, отже,
підлягала виконанню, суд правомірно
відмовив у задоволенні позову в
частині виплати позивачу підвищення до
пенсії за 2006 рік.

Рішенням Конституційного Суду України
від 09.07.2007 року визнано такими, що не
відповідають Конституції України
положення п. 12 ст. 71 Закону України "Про
Державний бюджет на 2007 рік", якими було
зупинено на 2007 рік дію вищевказаної ст.
6 Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", із вказівкою на те, що дане
рішення Конституційного Суду України
має преюдиціальне значення для судів
загальної юрисдикції при розгляді ними
позовів у зв'язку з правовідносинами,
які виникли внаслідок дії положень
статей зазначених законів, що визнані
неконституційними, тому вимоги
позивача в частині соціальних виплат з
09.07.2007р. є обґрунтованими.

Рішенням Конституційного суду №10-рп/2008
від 22.05.2008 року нова редакція ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни", відповідно до якої дітям
війни до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни, визнана неконституційною та
втратила чинність з дня ухвалення,
тобто була відновлена з 22.05.2008 року
колишня редакція статті 6 Законі та
надалі не зупинялась, тому вимоги
позивача щодо виплати підвищення до
пенсії підлягають до задоволення з
22.05.2008 року.

Ч.2 ст. 99 КАС України, в редакції, що була
чинною на момент виникнення спірних
правовідносин, встановлено, що для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналась або повинна була дізнатись
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Відповідно до ч.1 ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволені
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач пропустив річний строк
звернення до суду, бо звернувся з
позовом лише 30.03.2009 р.

Тому, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_1 за 2007 рік слід відмовити,
оскільки на застосуванні наслідків
пропуску строку звернення до суду
наполягав відповідач у своєму
запереченні на позовну заяву.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що позов слід задовольнити
частково, а саме в частині виплати
підвищення до пенсії ОСОБА_1 в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком за
період з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачу у
передбаченому ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" розмірі
колегія суддів не вбачає.

Доводи апелянта в тій частині, що
законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», не заслуговують на увагу,
оскільки за чинним законодавством
України розмір мінімальної пенсії за
віком визначається лише за правилами
ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Згідно ч.3 ст. 28 цього
Закону мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом 1 частини 1
цієї статті, застосовується виключно
для визначення розмірів пенсії,
призначених згідно з цим Законом.
Оскільки законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, слід застосовувати цей
розмір.

Керуючись ст. 195, ст. 197 ч.1, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, ст. 254 КАС України,
апеляційний суд,

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Перемишлянському районі Львівської
області залишити без задоволення.

Постанову Перемишлянського районного
суду Львівської області від 15.10.2013 року
у справі №2а-467/2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Ухвала може бути оскаржена в
касаційному порядку, шляхом подання
касаційної скарги суду касаційної
інстанції, протягом двадцяти днів з дня
набрання ухвалою законної сили.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
В.М.Багрій

Д.М.Старунський