Справа № 454/3430/13-ц
Суддя: Дякович В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року
Справа № 876/2643/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Дяковича В.П.,

суддів:
Іщук Л.П., Онишкевича Т.В.,

за участі секретаря судового засідання
Сідельник Г.М.,

представника відповідача
Лавріва В.В.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області на ухвалу Сокальського
районного суду Львівської області від
06 грудня 2013 року за заявою ОСОБА_2 про
зміну способу та порядку виконання
постанови суду у справі №454/3430/13-а
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області про визнання дій
неправомірними та стягнення
заборгованості,-

В С Т А Н О В И В:

Рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 14.07.2010 року, яке
залишене без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Львівської
області від 30.09.2011 року, позов
задоволено частково, шляхом
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Сокальському районі
Львівської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_2
щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни за період з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року
по 31.12.2008 року, а також нарахувати і
виплачувати таку допомогу з 01.01.2009 у
розмірі, визначеному ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». В задоволенні решті позову
відмовлено.

27.11.2013 року ОСОБА_2 звернулася до суду з
заявою про зміну способу виконання
рішення суду, якою просила змінити
спосіб виконання рішення Сокальського
районного суду Львівської області від
14.07.2010 року та стягнути з Управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області на її користь нараховане, але
не виплачене підвищення до пенсії
згідно з рішенням Сокальського
районного суду Львівської області від
14.07.2010 року.

Ухвалою Сокальського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2013 року
заяву задоволено частково: змінено
порядок і спосіб виконання рішення
Сокальського районного суду
Львівської області від 14.07.2010 року
шляхом стягнення з Управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області на користь ОСОБА_2 щомісячної
державної соціальної допомоги як
дитині війни за період з 09.07.2007 року по
31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008 року, а
також нарахувати і виплачувати таку
допомогу з 01.01.2009 у розмірі, визначеному
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», з урахуванням
фактично виплачених сум у 2010 році.

Управління Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області подало апеляційну скаргу,
зазначивши, що оскаржувана ухвала
винесена з порушенням норм
процесуального права, неповністю
досліджені обставини справи, просить
зазначену ухвалу скасувати та ухвалити
нову, якою відмовити в задоволенні
заяви про зміну способу і порядку
виконання рішення.

В апеляційній скарзі покликається на
те, що відповідно до частини 1 статті 263
КАС України за наявності обставин, що
ускладнюють виконання судового
рішення (відсутність коштів на рахунку,
відсутність присудженого майна в
натурі, стихійне лихо тощо), державний
виконавець може звернутися до
адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду. В суд із заявою
заявник звернулась поза межами
здійснення виконавчого провадження,
яке на момент такого звернення вже було
завершеним, чим було грубо порушено
вимоги діючого законодавства України.

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення та
підтримав доводи доводів апеляційної
скарги.

Інші особи, які беруть участь у справі,
в судове засідання на виклик суду не
з'явилися, що не перешкоджає розгляду
справи в їх відсутності згідно ч.4 ст. 196
КАС України.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її задовільнити, а ухвалу
суду першої інстанції скасувати, та
прийняти нову з наступних підстав.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує ухвалу
суду першої інстанції, та приймає нову
ухвалу, якщо визнає, що суд першої
інстанції неповно з'ясував обставини
справи, що мають значення для справи,
порушив норми процесуального права, що
призвели до неправильного вирішення
справи.

Суд першої інстанції ухвалою від 12
грудня 2013 року заяву ОСОБА_3 про зміну
способу виконання постанови суду
задовольнив.

Колегія суддів такий висновок суду
першої інстанцій вважає помилковим
виходячи з наступного.

Статтею 14 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення, яким закінчується
розгляд справи в адміністративному
суді, ухвалюється іменем України.
Постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.
Невиконання судових рішень тягне за
собою відповідальність, встановлену
законом.

З матеріалів справи вбачається, що
рішенням Сокальського районного суду
Львівської області від 14.07.2010 року, яке
залишене без змін ухвалою колегії
суддів судової палати у цивільних
справах апеляційного суду Львівської
області від 30.09.2011 року, позов
задоволено частково, шляхом
зобов'язання Управління Пенсійного
фонду України в Сокальському районі
Львівської області провести
нарахування та виплату ОСОБА_2
щомісячної державної соціальної
допомоги як дитині війни за період з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року
по 31.12.2008 року, а також нарахувати і
виплачувати таку допомогу з 01.01.2009 у
розмірі, визначеному ст.. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни». В задоволенні решті позову
відмовлено.

За приписами пункту другого частини
четвертої статті 105 КАС України
адміністративний позов може містити
вимоги про зобов'язання відповідача -
суб'єкта владних повноважень прийняти
рішення або вчинити певні дії. У разі
задоволення адміністративного позову
суд може прийняти постанову про
зобов'язання відповідача вчинити певні
дії (п. 2 ч. 2 ст. 162 КАС України).

Аналіз резолютивної частини постанови
суду першої інстанції та синтез
наведених процесуальних норм дають
підстави зробити висновок про те, що
зобов'язання, покладені на відповідача
цим судом, є позовними вимогами як
обраним судом видом захисту порушених
прав позивача, які суд задовольнив.

За таких обставин позивач просив
змінити не спосіб виконання постанови
суду, а судове рішення по суті позовних
вимог і вирішити додаткову позовну
вимогу про стягнення коштів, яка не
була предметом розгляду та дослідження
адміністративного суду під час
прийняття цієї постанови. Хоча в
адміністративному судочинстві
повноваження щодо зміни постанови суду
в частині задоволення позовних вимог
мають тільки адміністративні суди
апеляційної та касаційної інстанцій
(ст. 198, 223 КАС України).

Відтак суд першої інстанції,
задовольняючи заяву про зміну способу
виконання рішення, не звернув увагу та
не врахував відмінності між позовною
вимогою як обраним судом видом захисту
порушених прав позивача від способу
виконання судового рішення як одного з
його заходів, чим змінив постанову суду
по суті за відсутності на це
процесуальних повноважень.

Крім того, частиною першою статті 263 КАС
України встановлено, що за наявності
обставин, що ускладнюють виконання
судового рішення (відсутність коштів
на рахунку, відсутність присудженого
майна в натурі, стихійне лихо тощо),
державний виконавець може звернутися
до адміністративного суду першої
інстанції, незалежно від того, суд якої
інстанції видав виконавчий лист, що
видав виконавчий лист, із поданням, а
особа, яка бере участь у справі, та
сторона виконавчого провадження - із
заявою про відстрочення або
розстрочення виконання, зміну чи
встановлення способу і порядку
виконання судового рішення. Питання
про відстрочення або розстрочення
виконання, зміну чи встановлення
способу і порядку виконання судового
рішення може бути розглянуто також за
ініціативою суду.

Підставою для застосування правил цієї
норми є обставини, що перешкоджають
належному виконанню судового рішення в
адміністративній справі: ускладнюють
його виконання або роблять неможливим.
Для відстрочення чи розстрочення
виконання судового рішення такою
обставиною може бути недостатність
коштів на рахунку, стихійне лихо, для
зміни способу чи порядку виконання
судового рішення - неможливість
виконання судового рішення внаслідок
відсутності, пошкодження або знищення
об'єкта стягнення або з інших причин.

Таким чином, для відстрочення,
розстрочення виконання рішення та
зміни способу його є такі підстави: для
розстрочення та відстрочення -
обставини, що ускладнюють виконання, а
для зміни способу і порядку виконання -
обставини, які роблять виконання
неможливим.

З матеріалів справи вбачається, що
виконання постанови суду першої
інстанції неможливе через відсутність
коштів, виплата яких буде здійснена за
наявності відповідного фінансування з
Державного бюджету України.

Отже, виконання постанови суду
фактично можливе, хоча й за певних умов,
тому відсутні підстави для зміни
способу виконання рішення суду першої
інстанції.

Також колегія суддів наголошує, що
"захист порушеного права у судовому
рішенні" і "спосіб виконання судового
рішення" не є тотожними поняттями
(процесуальними інститутами).

Аналіз оскаржуваного рішення суду
першої інстанції свідчить про те, що
суд першої інстанції, змінюючи спосіб
виконання постанови суду, фактично
змінив її суть, що належить до
повноважень суду апеляційної або
касаційної інстанції.

Вирішення питання про стягнення коштів
як заборгованості невиплаченої пенсії,
яка нарахована у разі виконання
рішення адміністративного суду,
відноситься до юрисдикції цивільних
судів.

З урахуванням того, що фактичні
обставини справи судом першої
інстанцій встановлено повно та
правильно, але неправильно застосовано
норми процесуального права, що
призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, відповідно до
повноважень, наданих статтею 202 КАС
України, колегія суддів вважає за
необхідне судове рішення, ухвалене цим
судом, скасувати та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
заяви про зміну способу і порядку
виконання рішення суду.

Керуючись статтями 160 ч.3, 195, 196, 198 п.3, 202,
205, 207, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Сокальському районі Львівської
області задоволити.

Ухвалу Сокальського районного суду
Львівської області від 06 грудня 2013 року
у справі №454/3430/13-а - скасувати та
прийняти нову ухвалу, якою в
задоволенні заяви ОСОБА_2 про зміну
способу та порядку виконання постанови
суду - відмовити повністю.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя В.П. Дякович

Судді Л.П. Іщук

Т.В. Онишкевич