Справа № 2-3732/10
Суддя: Гончар Л.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року м.
Київ К/9991/50871/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючої: Гончар Л.Я.,

Суддів: Конюшка К.В.,

Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні адміністративну справу за
касаційною скаргою Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області на рішення Лубенського
міськрайонного суду Полтавської
області від 01 жовтня 2010 року та
постанову Апеляційного суду
Полтавської області від 28 вересня 2011
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лубнах Полтавської області про
перерахунок пенсії,

в с т а н о в и л а:

ОСОБА_2 в порядку цивільного
судочинства звернувся до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в м. Лубнах Полтавської області
про перерахунок та виплату підвищення
до пенсії у відповідності до статті 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» як інваліду ІІІ групи в
розмірі 200 процентів мінімальної
пенсії за віком за період з 01.04.2001 по
13.10.2009 та як інваліду ІІ групи в розмірі
350 процентів мінімальної пенсії за
віком з 13.10.2009 з урахуванням положень
статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Позовні вимоги мотивовано тим, що
відповідачем безпідставно
виплачується зазначене підвищення до
пенсії виходячи з розміру 19,91 грн.,
встановленого постановою Кабінету
Міністрів України, а не у розмірах,
визначених Законом України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту».

Рішенням Лубенського міськрайонного
суду Полтавської області від 01 жовтня
2010 року позовні вимоги задоволено
частково: визнано неправомірними дії
Управління Пенсійного фонду України в
м. Лубнах Полтавської області щодо
відмови у проведенні перерахунку
підвищення до пенсії та зобов'язано
здійснити перерахунок та виплату
підвищення до пенсії як інваліду ІІІ
групи в розмірі 200 процентів
мінімальної пенсії за віком за період з
01.04.2011 по 31.12.2005, виходячи з розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність з урахуванням
положень статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», з урахуванням виплачених
сум. В решті позову відмовлено.

Постановою Апеляційного суду
Полтавської області від 28 вересня 2011
року змінено постанову суду першої
інстанції, а саме: визнано
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах
Полтавської області щодо відмови у
проведенні перерахунку підвищення до
пенсії із застосуванням положень
частини 1 статті 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та зобов'язано провести
перерахунок та виплату підвищення до
пенсії як інваліду ІІІ групи в розмірі
200 процентів мінімальної пенсії за
віком за період з 12.01.2005 по 31.12.2005.

У поданій касаційній скарзі Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області з посиланням на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати рішення суду
першої інстанції в повному обсязі та
змінити постанову апеляційного суду
скасувавши її в частині задоволення
позову та ухвалити нове, про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що скарга не
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Задовольняючи позов, суд першої
інстанції, з позицією якого частково
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що відповідачем
всупереч вимог ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» позивачу
виплачується підвищення до пенсії у
сталій сумі, яка визначена постановою
Кабінету Міністрів України від 26.07.1996,
що є порушенням конституційних прав та
законних інтересів позивача.

Колегія суддів, виходячи з меж
касаційного перегляду, визначених
статтею 220 Кодексу адміністративного
судочинства України, погоджується з
вказаними висновками судів попередніх
інстанцій, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що позивачу з 17.02.1998 було
встановлено ІІІ групу інвалідності, а з
13.10.2009 - ІІ групу інвалідності по
захворюванню, пов'язаному з виконанням
обов'язків військової служби по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС.

Відповідно до статті 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» (в редакції,
яка була чинна на момент виникнення
спірних правовідносин) інвалідам війни
пенсії або щомісячне довічне грошове
утримання чи державна соціальна
допомога, що виплачується замість
пенсії підвищуються: інвалідам I групи -
у розмірі 400 процентів мінімальної
пенсії за віком, II групи - 350 процентів
мінімальної пенсії за віком, III групи -
200 процентів мінімальної пенсії за
віком.

Положення статті 28 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», на думку колегії суддів,
не є перешкодою для застосування даної
величини (мінімального пенсії за віком)
до обрахування інших пенсій чи доплат
пов'язаних з мінімальною пенсією за
віком, оскільки чинним законодавством
не встановлено іншого, крім
передбаченого частиною першою цієї
статті, мінімального розміру пенсії за
віком.

Розрахунок підвищення до пенсії
позивачу проведено, виходячи з
установленого постановою Кабінету
Міністрів України від 03 січня 2002 року
№1 «Про підвищення розмірів пенсій та
інших соціальних виплат окремим
категоріям пенсіонерів, фінансування
яких здійснюється за рахунок коштів
державного бюджету» розміру, який
складає 19,91 грн.

Згідно з положеннями частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Редакція частини 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
набрала чинності 12 січня 2005 року, у
зв'язку з чим її положення не можуть
застосовуватись до правовідносин, що
виникли до цієї дати.

Таким чином, виходячи з пріоритетності
законів над підзаконними актами, при
визначенні розміру підвищення до
пенсії позивачу як інваліду війни,
починаючи з 2005 року застосуванню
підлягають положення статті 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», а не
наведена вище постанова Кабінету
Міністрів України, яка істотно звужує
обсяг встановлених законом прав.

Разом з цим, Законом України "Про
внесення змін до Закону України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" частину четверту
статті 13 Закону викладено в такій
редакції: "Інвалідам війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищуються, зокрема, інвалідам війни
II групи на 40 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, а інвалідам війни IIІ
групи - на 30 процентів прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність " (дана норма набрала
чинності з 01.01.2006).

Таким чином, правильним є висновок
апеляційного суду про те, що позивачу,
як інваліду війни ІІІ групи, а з 13.10.2009 -
ІІ групи підвищення до пенсії підлягає
виплаті відповідно до зазначеної
норми, тобто у розмірі 30 та 40 процентів
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, відповідно, а
тому відсутні підстави для задоволення
позовних вимог в частині виплати
підвищення до пенсії у відповідності
до статті 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» як інваліду ІІІ
групи в розмірі 200 процентів
мінімальної пенсії за віком за період з
01.01.2006 по 13.10.2009 та як інваліду ІІ групи в
розмірі 350 процентів мінімальної
пенсії за віком з 13.10.2009.

Щодо посилань Управління Пенсійного
фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області на незастосування судами
попередніх інстанцій наслідків
пропуску строку, встановлених статтею
100 Кодексу адміністративного
судочинства України то колегія суддів
вважає за доцільне зазначити наступне.

Так, як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з даним
позовом в порядку цивільного
судочинства та судом першої інстанції
справа розглянута за нормами
Цивільного процесуального кодексу
України.

Апеляційний суд, з урахуванням рішення
Конституційного Суду України від 09.09.2010
№ 19-рп/2010, яким визнано
неконституційними положення Закону
України "Про внесення змін до деяких
законодавчих актів України щодо
підвідомчості справ, пов'язаних із
соціальними виплатами" розглянув
справу за нормами Кодексу
адміністративного судочинства
України, статтею 100 якого, в редакції,
яка діяла до набрання чинності Законом
України від 07.07.2010 №2453-VI, було
встановлено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Відповідач ані в суді першої інстанції,
ані в апеляційному суді не наполягав на
застосуванні наслідків пропуску
строку звернення до суду з даними
позовними вимогами.

Доводи касаційної скарги висновків
судів першої та апеляційної інстанцій
не спростовують.

Правова оцінка встановлених обставин
справи судами першої та апеляційної
інстанцій дана вірно, порушень норм
матеріального чи процесуального права
при ухваленні оскаржуваних судових
рішень судами не допущено.

Відповідно до частини третьої статті
220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 220-1, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів ,-

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Лубнах та
Лубенському районі Полтавської
області відхилити, а рішення
Лубенського міськрайонного суду
Полтавської області від 01 жовтня 2010
року, змінене постановою Апеляційного
суду Полтавської області від 28 вересня
2011 року, та постанову Апеляційного суду
Полтавської області від 28 вересня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута в порядку
ст.ст.235-2391 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: