Справа № 817/680/14
Суддя: Дудар О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 817/680/14

28 березня 2014 року 15год. 55хв. м. Рівне

Рівненський окружний адміністративний
суд у складі судді Дудар О.М., за участю
секретаря судового засідання Сисун
Н.В., сторін та інших осіб, які беруть
участь у справі:

позивача: представник ОСОБА_1,

відповідача: представник не прибув,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом

ОСОБА_2

до Департаменту соціального захисту
населення Рівненської обласної
державної адміністрації про
визнання незаконною відмови та
зобов'язання вчинення певних
дій,ВСТАНОВИВ :

ОСОБА_2 звернулася з адміністративним
позовом до Департаменту соціального
захисту населення Рівненської
обласної державної адміністрації (далі
- Департамент СЗН Рівненської ОДА) про
визнання незаконною відмови у наданні
дозволу на зняття з обліку автомобіля
марки "Opel" моделі "Astra", д.р.н. НОМЕР_2
(номер кузова НОМЕР_1) та зобов'язання
вчинення дій щодо надання дозволу на
зняття з обліку даного автомобіля для
наступної його реєстрації.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
відповідачем безпідставно та
неправомірно відмовлено у наданні
дозволу на зняття з обліку автомобіля,
який був увезений на митну територію
України як гуманітарна допомога та
безкоштовно переданий Головним
управлінням праці та соціального
захисту населення Рівненської
обласної державної адміністрації
покійному ОСОБА_3, як інваліду війни І
групи.

У судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав
повністю та пояснив суду, що у зв'язку
зі смертю ОСОБА_3 та на підставі ч.2 ст.38
Закону України "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні" від
21.03.1991 №875-XII (далі - Закон №875-XII) позивач
звернулася до Департаменту СЗН
Рівненської ОДА із заявою про надання
дозволу на зняття з обліку автомобіля
марки "Opel" моделі "Astra", д.р.н. НОМЕР_2
(номер кузова НОМЕР_1) для наступної
його реєстрації за ОСОБА_2 Проте,
посилаючись на пункт 41 Порядку
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 19.07.2006 №999 (далі -
Порядок №999), відповідачем було
відмовлено у наданні такого дозволу.
Вказав, що така відмова є
необґрунтованою та протиправною,
оскільки відповідно до п.16 Порядку №999,
після смерті інваліда автомобіль, яким
він був забезпечений головним
управлінням соціального захисту або
управлінням виконавчої дирекції, строк
експлуатації якого більше ніж 10 років,
залишається члену сім'ї, який на час
смерті інваліда проживав та був
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда. Обумовлений
автомобіль було виготовлено у 1996 році
і, відповідно, строк його експлуатації
на момент смерті ОСОБА_3 становить
понад 10 років. За таких обставин,
автомобіль повинен залишитися
позивачу як члену сім'ї померлого
інваліда. Просив позов задовольнити
повністю.

У судовому засіданні 18.03.2014 представник
відповідача суду пояснила, що
автомобіль марки "Opel" моделі "Astra", д.р.н.
НОМЕР_2 (номер кузова НОМЕР_1), ввезений
на митну територію України як
гуманітарна допомога та 26.05.2003
безкоштовно переданий Головним
управлінням праці та соціального
захисту населення Рівненської
обласної державної адміністрації у
користування покійному ОСОБА_3, як
інваліду війни І групи. ОСОБА_3
експлуатував даний автомобіль з 26.05.2003
та до моменту смерті - ІНФОРМАЦІЯ_3,
тобто 5 років 2 місяці. Зазначила, що
пунктом 41 Порядку №999 визначено, що
після смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, визнаний гуманітарною
допомогою, яким інвалід був
забезпечений через головне управління
соціального захисту і користувався
менше ніж 10 років, може бути переданий у
власність одному з членів сім'ї
інваліда за рішенням Мінсоцполітики за
умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля, які
повинні бути сплачені членом сім'ї
померлого інваліда, дитини-інваліда
протягом шести місяців з дня смерті
інваліда. Таким чином, відмова
відповідача у наданні дозволу на
зняття з обліку такого автомобіля для
подальшої його реєстрації є
правомірною, оскільки термін
користування інвалідом транспортним
засобом не перевищує 10 років, а
передбачені Порядком №999 податки і
збори, за умови сплати яких автомобіль
може бути передано у власність члену
сім'ї інваліда, не сплачено. Просила у
задоволенні позову відмовити повністю.

Заслухавши пояснення представника
позивача, повно і всебічно з'ясувавши
всі обставини справи в їх сукупності на
підставі чинного законодавства,
перевіривши їх дослідженими у судовому
засіданні доказами, суд вважає, що в
задоволенні позову слід відмовити
повністю з огляду на наступне.

Судом встановлено, що ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_1, була членом сім'ї інваліда
війни І групи ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_2, який
помер ІНФОРМАЦІЯ_3 у віці 82 роки. На день
його смерті позивач з 22.11.2002 проживала
разом з ним за адресою: АДРЕСА_1
(а.а.с.7-9,13).

26.05.2003 ОСОБА_3 як інвалід війни І групи
за посередництва Головного управління
праці та соціального захисту населення
Рівненської обласної державної
адміністрації був забезпечений
автомобілем марки "Opel" моделі "Astra", д.р.н.
НОМЕР_2 (номер кузова НОМЕР_1), 1996 року
випуску, з об'ємом двигуна 1700см.куб., що
ввезений на митну територію України як
гуманітарна допомога.

19.10.2004 автомобіль марки "Opel" моделі "Astra",
д.р.н. НОМЕР_2 (номер кузова НОМЕР_1), був
зареєстрований за ОСОБА_3 без права
продажу і дарування іншій особі, з
видачею свідоцтва про державну
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_3 (а.с.10).

У 2013 році позивач звернулася з заявою
до Департаменту СЗН Рівненської ОДА
щодо надання дозволу для
перереєстрації автомобіля марки "Opel"
моделі "Astra", д.р.н. НОМЕР_2 (номер кузова
НОМЕР_1) на своє ім'я.

Листом від 06.09.2013 №01-18-06/1530 Департамент
СЗН Рівненської ОДА відмовив позивачу
у наданні такого дозволу (а.с.11).

Суд вважає таку відмову законною,
враховуючи таке.

Відповідно до ч.2 ст.38 Закону №875-XII,
після смерті інваліда, дитини-інваліда
автомобіль, виданий безоплатно чи на
пільгових умовах, у тому числі визнаний
гуманітарною допомогою, за бажанням
членів його сім'ї може бути переданий у
їх власність безоплатно у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Пунктом 4 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08.09.1997 №999, чинного на момент
одержання померлим ОСОБА_3 автомобіля,
встановлено, що безплатне забезпечення
інвалідів автомобілями або продаж їх
на пільгових умовах провадиться
Міністерством праці та соціального
захисту Автономної Республіки Крим,
головними управліннями праці та
соціального захисту населення
обласних, Київської міської державної
адміністрації і управлінням праці та
соціального захисту населення
Севастопольської міської державної
адміністрації на десятирічний термін
експлуатації без права продажу,
дарування і передачі іншій особі. Після
закінчення зазначеного терміну
інвалід може користуватися цим
автомобілем до одержання нового.

Правовий аналіз зазначеної норми у
взаємозв'язку зі змістом ст.ст.316, 317, 319
ЦК України дає підстави для висновку
про те, що ОСОБА_3 не набув права
власності на даний транспортний засіб -
автомобіль марки "Opel" моделі "Astra", д.р.н.
НОМЕР_2 (номер кузова НОМЕР_1), а відтак,
володів ним лише на праві користування.

Згідно із ч.1 ст.58 Конституції України,
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Офіційне тлумачення вказаного
положення Конституції України
міститься в Рішенні Конституційного
Суду України від 09.02.1999 №1-рп/99,
відповідно до пункту 2 якого дію
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

У даній справі такою подією (фактом) є
смерть інваліда, ОСОБА_3, що наступила
ІНФОРМАЦІЯ_3.

На момент смерті ОСОБА_3 Порядок
забезпечення інвалідів автомобілями,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 08.09.1997 №999,
втратив чинність, відповідні
правовідносини врегульовано Порядком
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 19.07.2006 №999, а саме:
розділом "Забезпечення інвалідів
автомобілями, визнаними гуманітарною
допомогою" Порядку №999.

Згідно з абз.1 п.16 Порядку №999 (у
редакції, яка діяла на момент смерті
ОСОБА_3), після смерті інваліда
автомобіль, яким він був забезпечений
головним управлінням соціального
захисту або управлінням виконавчої
дирекції, строк експлуатації якого
більше ніж 10 років, залишається члену
сім'ї, який на час смерті інваліда
проживав та був зареєстрований за
місцем проживання і реєстрації
інваліда.

Відповідно до абз.5 та 7 п.16 Порядку №999
(у редакції, яка діяла на момент смерті
ОСОБА_3), іншому члену сім'ї померлого
інваліда, який проживає та
зареєстрований за місцем проживання і
реєстрації інваліда, автомобіль, строк
експлуатації якого менше ніж 10 років,
залишається у разі сплати ним до
спеціального фонду державного бюджету
на рахунки, відкриті в органах
Державного казначейства, а членом сім'ї
померлого інваліда внаслідок
трудового каліцтва - на рахунки
відповідних управлінь виконавчої
дирекції вартості одержаного
автомобіля з урахуванням ступеня його
зношення та суми, сплаченої за нього
інвалідом. В іншому разі автомобіль
повертається (вилучається) головному,
районному управлінню соціального
захисту або управлінню виконавчої
дирекції у повному комплекті.

Згідно з абз.7 п.41 розділу "Забезпечення
інвалідів автомобілями, визнаними
гуманітарною допомогою" Порядку №999 (у
редакції, яка діяла на момент смерті
ОСОБА_3), після смерті інваліда
автомобіль, отриманий як гуманітарна
допомога, крім випадків, зазначених в
абзацах першому - п'ятому пункту 16 цього
Порядку, повертається (вилучається)
головному управлінню соціального
захисту і здається підприємству, що
здійснює заготівлю та переробку
металобрухту, або видається в порядку
черговості інваліду, який перебуває на
обліку. Такий інвалід знімається з
обліку на десятирічний строк,
визначений починаючи з дати отримання
автомобіля попереднім інвалідом, з
урахуванням строку його експлуатації
померлим.

Системний аналіз зазначених норм дає
підстави для висновку, що вирішення
питання залишення автомобіля члену
сім'ї, який на час смерті інваліда
проживав та був зареєстрований за
місцем його проживання, здійснюється
за умови саме користування інвалідом
автомобілем понад десять років.

Тобто, під строком експлуатації
автомобіля (у розумінні норм Порядку
№999) слід розуміти не період часу від
дати виготовлення транспортного
засобу, а саме термін, на який отримує
автомобіль інвалід, законний
представник недієздатного інваліда,
дитина-інвалід, тобто строк
користування (володіння) таким
транспортним засобом.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_3 володів автомобілем марки "Opel"
моделі "Astra", д.р.н. НОМЕР_2 (номер кузова
НОМЕР_1), з 26.05.2003 до моменту смерті
ІНФОРМАЦІЯ_3, тобто менше 10 років.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Пунктами 30.1 - 30.2 ст.30 ПК України
визначено, що податкова пільга -
передбачене податковим та митним
законодавством звільнення платника
податків від обов'язку щодо
нарахування та сплати податку та збору,
сплата ним податку та збору в меншому
розмірі за наявності підстав,
визначених п.30.2 цієї статті. Підставами
для надання податкових пільг є
особливості, що характеризують певну
групу платників податків, вид їх
діяльності, об'єкт оподаткування або
характер та суспільне значення
здійснюваних ними витрат.

Позивачем не надано суду жодних
доказів щодо сплати податків і зборів
(обов'язкових платежів), або доказів
щодо звільнення її від сплати таких
платежів (податкова пільга), а відтак,
відповідач, приймаючи рішення щодо
відмови у наданні дозволу для
перереєстрації автомобіля марки "Opel"
моделі "Astra", д.р.н. НОМЕР_2 (номер кузова
НОМЕР_1) за ОСОБА_2 діяв відповідно до
чинного законодавства України та в
межах визначених ним повноважень.

Згідно з ч.ч.1,2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд вважає, що позивачем не доведено ті
обставини, на яких ґрунтуються її
позовні вимоги, а тому в задоволенні
адміністративного позову слід
відмовити повністю.

Відповідно до вимог ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, понесені позивачем судові
витрати не відшкодовуються.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_2 до
Департаменту соціального захисту
населення Рівненської обласної
державної адміністрації про визнання
незаконною відмови та зобов'язання
вчинення певних дій відмовити
повністю.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
Житомирського апеляційного
адміністративного суду через
Рівненський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Житомирського апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Дудар О.М.