Справа № 33/636
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2014 року
м. Київ К/9991/141/11

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук
Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу

Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м.Києва

на постанову Господарського суду
м.Києва від 16.02.2006 та ухвалу Київського
апеляційного господарського суду від
21.12.2010

у справі №33/636

за позовом Приватного підприємства
«Кардіналл-Т»

до Державної податкової інспекції у
Солом'янському районі м.Києва

про визнання недійсними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду м.Києва
від 16.02.2006, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
господарського суду від 21.12.2010, позов
задоволено частково. Визнано недійсним
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Солом?янському районі м.Києва від 14.10.2004
№/3. В іншій частині позову
відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
відповідача, у якій ставиться питання
про скасування рішення суду першої та
апеляційної інстанції та прийняття
нового рішення про відмову в позові
повністю, з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях, в
межах доводів касаційної скарги,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

Підставою для прийняття оспорюваних
податкових повідомлень-рішень від
19.03.2004 №000020/2303/0, від 01.06.2004 №000020/2303/1, від
16.08.2004 №000020/2303/2, від 08.11.2004 №000020/2303/3, від
14.10.2004 №/3 стали висновки акта
комплексної документальної виїзної
позапланової перевірки від 18.03.2004
№31/23-311/24941115 про порушення позивачем
вимог пп.6.2.4 п.6.2 ст.6 Закону України «Про
податок на додану вартість», ст.1 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті», ст.9
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю», п.2.3 Наказу ДПА
України №542 від 04.10.1999, та результати
розгляду скарг платника.

Відповідно до ст.220 КАС України суд
касаційної інстанції переглядає
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Касаційна скарга контролюючого органу
стосується виключно висновків судів
попередніх інстанцій про
протиправність податкового
повідомлення-рішення від 14.10.2004
№/3.

Суд касаційної інстанції не вбачає
порушень судом першої та апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, на які
посилається відповідач у касаційній
скарзі, та вважає, що судами повно
встановлені обставини у справі, яким
надана правильна правова оцінка на
підставі законодавства, яке
врегульовує спірні відносини.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що на виконання умов
договору №14 від 30.01.2001, укладеного між
позивачем (експедитором) та
нерезидентом - компанією Wekatrans GMBH
(Німеччина) (замовник) та додаткової
угоди до договору, позивачем згідно
актів виконаних робіт надано
нерезиденту послуг вартістю 5000
німецьких марок. Оплата в розмірі 4900
німецьких марок надійшла від
нерезидента своєчасно.

Решта суми в розмірі 100 німецьких марок
утримана нерезидентом в рахунок
здійсненого страхування автомобіля,
який прибув на завантаження для
виконання рейса Прато, Італія - Тульчин,
Україна без страхового полісу, а тому
страхування проведено за рахунок
позивача, що відповідає умовам
договору.

За встановлених обставин, правильними
є висновки судів попередніх інстанцій
про відсутність у позивача
дебіторської заборгованості в розмірі
100 німецьких марок, що виключає
підстави для нарахування відповідачем
пені за неотримання цих коштів
протягом граничних строків,
передбачених ст.1, 2 Закону України «Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті», а також
відповідальності передбаченої
Декретом Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» за недекларування
валютних цінностей, які перебувають за
межами України.

Крім того, судова колегія вважає за
необхідне зазначити, що статтею 16
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» питання щодо
компетентного органу, який має
застосовувати санкції за порушення
приписів Декрету, вирішено однозначно,
повноважним органом є Національний
банк України.

За таких обставин судова колегія
доходить в висновку про те, що
попередніми судовими інстанціями з
достатньою повнотою було встановлено
обставини у справі та цим обставинам
було надано правильну юридичну оцінку.
Відтак, передбачених законом підстав
для скасування ухвалених у справі
рішень не вбачається.

Керуючись ст. ст. 220-1, 223, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Солом'янському
районі м.Києва відхилити, а постанову
Господарського суду м.Києва від 16.02.2006
та ухвалу Київського апеляційного
господарського суду від 21.12.2010 залишити
без змін.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун