Справа № 810/6721/13-а
Суддя: Бужак Н.П.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Спиридонова
Суддя-доповідач: Бужак Н.П.
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді Бужак Н. П.

Суддів: Костюк Л.О., Троян Н.М.

За участю секретаря Савін І.В.

розглянувши у судовому засіданні
апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2013 року у справі за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області про скасування
вимоги про сплату недоїмки,-

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулася до суду з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області про скасування
вимоги від 20.11.2013 року № Ф- 154 про сплату
заборгованості з сплати єдиного внеску
в сумі 3557,46 грн.

Відповідно до постанови Київського
окружного адміністративного суду від 20
грудня 2013 року позовні вимоги
задоволено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, Білоцерківська
об'єднана державна податкова інспекція
ГУ Міндоходів у Київській області
подала апеляційну скаргу в якій
просить скасувати постанову
Київського окружного
адміністративного суду та прийняти
нове рішення, яким відмовити в
задоволені позовних вимог.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів відповідно до ч.4 ст. 196
КАС України визнала можливим проводити
апеляційний розгляд справи за
відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач зареєстрований як фізична
особа - підприємець 28.02.1997 року
виконавчим комітетом Білоцерківської
міської ради Київської області та
відповідно до свідоцтва є платником
єдиного податку.

Крім того, позивач є особою, яка
постійно проживає на території зони
посиленого радіоекологічного контролю
та перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України у м. Біла
Церква Київської області і отримує
пенсію за віком, призначену на
пільгових умовах зі зниженням
пенсійного віку відповідно до статті 55
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 23.09.2012 року.

20 листопада 2013 року Білоцерківською
об'єднаною державною податковою
інспекцією ГУ Міндоходів у Київській
області сформовано та направлено
позивачеві вимогу про сплату
заборгованості зі сплати єдиного
внеску № Ф- 154 на суму 3557,46 грн.

Колегія суддів апеляційної інстанції
не може погодитись з висновком суду
першої інстанції, щодо задоволення
позовних вимог, з огляду на наступне.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, визначені в
Законі України від 08.07.2010 р. №2464 «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (далі - Закон
2464), який набрав чинності з 1 січня 2011
року. Дія інших нормативно-правових
актів може поширюватися на ці
відносини лише у випадках,
передбачених цим Законом, або в
частині, що не суперечить цьому Закону.

Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, є
платниками єдиного внеску.

З 6 серпня 2011 року набрав чинності Закон
України "Про внесення змін до
Податкового кодексу України та деяких
інших законодавчих актів України щодо
вдосконалення окремих норм
Податкового кодексу України", яким
внесено зміни до ч. 4 ст. 4 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування». Відповідно до
цих змін фізичні особи-суб'єкти
підприємницької діяльності, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності, звільняються від сплати за
себе єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Із зазначеної норми випливає, що нею
визначено дві умови звільнення
платника від сплати єдиного внеску:
наявність у особи статусу пенсіонера
за віком або інваліда та факт отримання
відповідно до закону пенсії або
соціальної допомоги. Тобто критерієм
звільнення від сплати єдиного внеску
разом із фактом отримання пенсії, у
тому числі пенсії за віком на пільгових
умовах, є наявність у особи, яка обрала
спрощену систему оподаткування,
статусу пенсіонера за віком, що
встановлюється до відповідності всім
умовам, визначеним законом, зокрема,
досягнення певного віку, після якого
вона має право на призначення
відповідної пенсії.

Згідно зі ст. 1 Закону України від 9.07.2003
р. №1058 «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» (далі -
Закон 1058) пенсіонер - це особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачені такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія з інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника. Умови
призначення пенсії за віком визначені
статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ст. 26 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та за наявності
страхового стажу не менше 15 років.

Згідно з абз. 7 ч. 2 ст. 5 Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виключно цим Законом
визначаються умови набуття права та
порядок визначення розмірів пенсійних
виплат. Від сплати єдиного внеску
звільняються особи, що мають статус
пенсіонера за віком відповідно до
положень Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Відповідно до пункту 16 розділу ХV
Прикінцеві положення Закону «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» до приведення
законодавства України у відповідність
із цим Законом закони України та інші
нормативно-правові акти
застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону. Положення
Закону України від 5.11.1991 р. №1788 "Про
пенсійне забезпечення" застосовуються
в частині визначення права на пенсію за
віком на пільгових умовах і за вислугу
років.

Так, згідно з ч. 1 ст. 55 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам, які
працювали або проживали на територіях
радіоактивного забруднення, пенсії
надаються зі зменшенням пенсійного
віку, встановленого для одержання
державних пенсій.

В цьому випадку відповідним особам
призначена пенсія за віком із
застосуванням ст. 55 Закону України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Отже, ці особи не є пенсіонерами за
віком у розумінні п. 4 ч. 1 ст. 4 ЗУ "Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", є платниками
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та не
звільняються від його сплати.

Згідно з п. 1 постанови управління
Пенсійного фонду України від 25.03.2004 р.
№4-1 "Про Порядок обліку, зберігання,
оформлення та видачі пенсійних
посвідчень в Пенсійному фонді України
та його органах" (далі - Постанова)
документом, який підтверджує
призначення громадянину пенсії, є
пенсійне посвідчення, що видається
органом Пенсійного фонду України.

Відповідно до п. 4 Додатку до згаданої
Постанови посвідчення є документом, що
підтверджує право на одержання пенсії
і засвідчує особу його власника при
одержанні належних до виплати сум
пенсій, зверненні до органів
Пенсійного фонду України та інших
державних органів з питань пенсійного
забезпечення.

Одночасно відповідно до п. 45 Порядку
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 25.11.2005 р.
№22-1, документом, який підтверджує
призначення особі пенсії, є пенсійне
посвідчення, що видається органом, що
призначає пенсію, відповідно до
Порядку обліку, зберігання, оформлення
та видачі пенсійних посвідчень в
Пенсійному фонді України та його
органах, затвердженого постановою
Правління Пенсійного фонду від 25.03.2004 р.

Отже, наявність у особи пенсійного
посвідчення підтверджує лише право на
одержання пенсії та факт її
призначення, а не статус пенсіонера за
віком.

Колегія суддів вважає, що фізичні
особи-підприємці, які отримують пенсію,
призначену за віком на пільгових
умовах, згідно із Законом України "Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" та
обчислені за Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", сплачують єдиний внесок
на загальних підставах.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що постанова суду про задоволення
позовних вимог щодо скасування вимоги
Білоцерківської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Київській області від 20 листопада 2013
року прийнята з помилковим
застосуванням норм чинного
законодавства України, а тому підлягає
скасуванню з ухваленням нової
постанови про відмову в задоволенні
позову.

Відповідно до ст. 198,202 КАС України, за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право скасувати її та прийняти нову
постанову суду.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 41,160,198,202,205,207,212,254 КАС України,
колегія суддів,

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у Київській
області задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 20 грудня 2013
року скасувати та ухвалити нову
постанову, якою в задоволені
адміністративного позову фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції ГУ Міндоходів у
Київській області про скасування
вимоги про сплату недоїмки відмовити.

Постанова суду набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подано касаційну скаргу до
Вищого адміністративного суду України
у порядку та в строки, визначені ст. 212
КАС України.

Головуючий суддя:
Бужак Н.П.

судді:
Костюк Л.О.

Троян Н.М.

Головуючий суддя

Бужак Н.П.

Судді:

Костюк Л.О.

Троян Н.М.