Справа № 813/963/14
Суддя: Кузан Ростислав Ігорович
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Справа №813/963/14
24 березня 2014 року Львівський
окружний адміністративний суд в
головуючого - судді
з участю секретаря судового засідання
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся у Львівський окружний
адміністративний суд з позовом до
Державної податкової інспекції у
Залізничному районі м.Львова Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
В обґрунтування позовних вимог позивач
вказує на протиправність висновків
податкового органу, викладених в акті
перевірки № 1835/17-20/НОМЕР_2 від 30.04.2013р.
«Про результати невиїзної
позапланової документальної перевірки
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства при проведенні
взаєморозрахунків з ТзОВ «Нові
технології ТПВ» за травень, червень та
липень 2012 року» та про нікчемність та
фіктивність проведених ним
господарських операцій. Вказує на те,
що такі висновки зроблені відповідачем
без об'єктивного аналізу господарських
операцій та ґрунтуються лише на
припущеннях податкового органу щодо
відсутності фактичної поставки товару.
Реальність взаємовідносин між
позивачем та ТзОВ «Нові технології
ТПВ» спростовується належними
первинними документами. В основу
висновків про допущені позивачем
порушення покладено лише твердження
про те, що підприємство-контрагент
позивача має ознаки сумнівності,
зокрема такі як відсутність за
місцезнаходженням та неможливість
проведення з ним зустрічної звірки з
метою підтвердження даних податкової
звітності. Вважає, що такі висновки
відповідача є безпідставними та нічим
не підтверджені, не можуть бути
покладені в основу порушення позивачем
податкового законодавства та
нікчемності правочинів. Крім того,
податковий орган не вправі самостійно
давати висновки про нікчемність
На підставі таких висновків,
відповідачем зазначено в акті
перевірки про завищення позивачем
податкового кредиту в сумі 5389,0 грн., в
тому числі за травень 2012 року в сумі
3324,00 грн., за червень 2012 року в сумі 1861,00
грн. та липень 2012 року в сумі 204,00 грн. та
На підтвердження реальності
здійснення ним господарських операцій
позивачем представлено суду копії
первинних документів, зокрема:
видаткові накладні, податкові
накладні, рахунки, які на його думку
пітверджують факт отримання ним
товарно-матеріальних цінностей від
ТзОВ «Нові технології ТПВ» та подальшу
реалізацію таких кінцевим споживачам.
Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, з підстав зазначених в
позовній заяві. Просить
адміністративний позов задовольнити,
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення ДПІ у
Відповідач проти позовних вимог
заперечив, подав письмові заперечення
проти адміністративного позову.
Зазначив, що позивачем безпідставно
відображено у складі податкового
кредиту суми податку на додану
вартість по операціях з ТзОВ «Нові
технології ТПВ», які фактично не
відбулись. Первинні документи,
виписані вказаним підприємством, не
відповідають законодавчим вимогам, які
ставляться до таких та не є достатніми
для відображення операцій в податковій
звітності, оскільки позивачем не
підтверджено фактичного отримання
товарів від вказаного контрагента.
З цих підстав представник відповідача
просив в задоволенні
адміністративного позову відмовити
Дослідивши подані сторонами документи,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини справи, на яких
ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення сторін, об'єктивно
оцінивши докази, які мають значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступне:
Державною податковою інспекцією у
Залізничному районі м.Львова проведено
позапланову невиїзну документальну
перевірку Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
при проведенні взаєморозрахунків з
ТзОВ «Нові технології ТПВ» за травень,
червень та липень 2012 року, за
результатами якої складено акт №
1835/17-20/НОМЕР_2 від 30.04.2013р.
Перевіркою встановлено порушення
вимог п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
позивачем завищено суму податкового
кредиту в деклараціях по податку на
додану вартість за травень, червень та
липень 2012 року в сумі 5389,00 грн.
На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем винесено податкове
20.05.2013р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму 6736,25 грн., в тому числі за основним
платежем 5389,00 грн. та за штрафними
санкціями 1347,25 грн.
Позивачем з метою спростування
тверджень відповідача, на
підтвердження реальності
господарських операцій та
правомірності відображення сум
податку на додану вартість у складі
податкового кредиту представлено суду
копії: видаткових накладних № 2/05-01 від
02.05.2012р., № 22/05-09 від 22.05.2012р., № 1/06-03 від
01.06.2012р., № 20/06-06 від 20.06.2012р., № 2/07-25 від
02.07.2012р., рахунків № 2/05-01 від 02.05.2012р., №
1/06-03 від 01.06.2012р., № 20/06-06 від 20.06.2012р., №
2/07-25 від 02.07.2012р., податкових накладних
№ 10 від 05.05.2012р., № 501 від 22.05.2012р., № 4 від
01.06.2012р., № 447 від 20.06.2012р., № 26 від
02.07.2012р., які виписані ТзОВ «Нові
технології ТПВ». На підтвердження
оплати за поставлений товар, позивачем
долучено до матеріалів справи виписки
по рахунках ФОП ОСОБА_3 про проведення
Крім цього, позивачем представлено
копії видаткових та податкових
накладних, які підтверджують факт
подальшої реалізації придбаних у ТзОВ
«Нові технології ТПВ»
товарно-матеріальних цінностей
кінцевим споживачам.
Відповідно до ст.71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з ст.86 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні. Ніякі
докази не мають для суду наперед
встановленої сили. Суд оцінює
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.
З 01 січня 2011 року відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначення
вичерпного переліку податків та
зборів, що справляються в Україні, та
порядок їх адміністрування, платників
податків та зборів, їх права та
обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства регулює
Податковий кодекс України.
Пунктом 198.1 ст.198 Кодексу передбачено,
що право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Відповідно до п.198.2 ст.198 цього ж
Кодексу, датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Пунктом 198.3 ст.198 вказаного Кодексу
передбачено, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.
Згідно з п.198.6 ст.198 Кодексу, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
Порядок визначення суми податку, що
підлягає сплаті (перерахуванню) до
Державного бюджету України або
відшкодуванню з Державного бюджету
України (бюджетному відшкодуванню), та
строки проведення розрахунків
визначено статтею 200 Податкового
Згідно з статтею 200 Податкового кодексу
- сума податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду (пункт 200.1);
- при позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом (пункт 200.2);
- при від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду (пункт 200.3);
- якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:
а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів/послуг
або до Державного бюджету України, а в
разі отримання від нерезидента послуг
на митній території України - сумі
податкового зобов'язання, включеного
до податкової декларації за попередній
період за отримані від нерезидента
послуги отримувачем товарів/послуг; б)
залишок від'ємного значення попередніх
податкових періодів після бюджетного
відшкодування включається до складу
сум, що відносяться до податкового
кредиту наступного податкового
періоду (пункт 200.4).
Відповідно до ст.44 Податкового кодексу
України, для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством. Платникам податків
забороняється формування показників
податкової звітності, митних
декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.
Статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
господарська операція - це дія або
подія, що викликає зміни у структурі
активів і зобов'язань, власному
капіталі підприємства. Із положень ч. 1,
3 ст. 9 вказаного Закону вбачається, що
бухгалтерський облік полягає, зокрема,
у складанні та прийнятті до обліку
первинних документів, які фіксують
факти здійснення господарських
операцій, складенні на їх підставі
зведених облікових документів,
систематизація інформації первинних
документів на рахунках
бухгалтерського обліку в регістрах
синтетичного та аналітичного обліку
шляхом подвійного запису їх на
взаємопов'язаних рахунках
бухгалтерського обліку. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Відтак, господарські операції повинні
підтверджуватися належними первинними
документами і лише ті документи, які
відповідають зазначеним вище вимогам,
можуть бути визнані допустимими
засобами доказування відповідної
господарської операції.
Статтею 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" від 16.07.1999р. № 996-XIV
(із змінами та доповненнями, далі -
Закон №996) встановлено вимоги до
первинних документів, які є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку. Згідно з даною нормою,
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Дія контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Такі первинні документи повинні мати
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.
Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена пп.1.2, 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995р.
за № 168/704.
Відповідно до п. п.2.4 п.2 вказаного
Положення, первинні документи (на
паперових і машинозчитувальних носіях
інформації) для надання їм юридичної
сили і доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному вираженні),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійсненні
господарської операції і складання
первинного документа.
З урахуванням положень наведених вище
норм, суд зазначає, що позивачем не
враховано, що головною ознакою
правомірності формування податкового
кредиту є реальність здійснення
господарської діяльності, яка
підтверджується наявністю первинних
документів, що оформлені належним
чином та містять дані про зміст
господарських операцій.
Позивачем не подано суду договору
поставки № 14/03-01 від 14.03.2012р., який
зазначений в податкових накладних, що
стали підставою для відображення сум
податку на додану вартість у складі
податкового кредиту. Зі слів
представника позивача такий договір не
укладався та помилково вказаний у
податкових накладних. Відтак, суд
дійшов висновку, що поставка
товарно-матеріальних цінностей
повинна була відбуватись на підставі
та на умовах, вказаних у видаткових
Представлені суду копії первинних
документів не відповідають
законодавчо визначеним вимогам до їх
оформлення. Так, наявні в матеріалах
справи та дослідженні в судовому
засіданні копії видаткових накладних
не містять прізвища та посади
посадової особи, яка підписала вказані
документи від імені ТзОВ «Нові
технології ТПВ». Такі накладні не
підписані позивачем чи його
представником, а тому не можуть бути
належним доказом отримання
товарно-матеріальних цінностей, які в
них вказані, та не можуть бути
підставою для відображення
господарської операції з поставки
таких у бухгалтерському та податковому
Про відсутність факту поставки
позивачу товарно-матеріальних
цінностей саме від Товариства з
обмеженою відповідальністю «Нові
технології ТПВ» може свідчити і той
факт, що окремі товарно-матеріальні
цінності були реалізовані позивачем
раніше ніж вини були йому поставлені
вказаним контрагентом. Так, зокрема,
придбана позивачем на підставі
видаткової накладної № 22/05-09 від
22.05.2012р. (а.с. 71) олива Kluberfood № Н1 64-422 (25 кг)
була реалізована позивачем ПП
«Галпостачсервіс» 18.05.2012р., що
підтверджується видатковою накладною
№ РН-0028, податковою накладною № 5 від
18.05.2012р. (а.с. 94, 95), тобто перед поставкою
такої від ТзОВ «Нові технології ТПВ».
Крім цього, з представлених позивачем
виписок по рахунках та первинних
документів судом встановлено, що сума
сплачених позивачем коштів не
відповідає вартості поставлених
товарно-матеріальних цінностей. Так
позивачем у період, що перевірявся
оплачено ТзОВ «Нові технології ТПВ»
як сума поставок згідно з видатковими
платежі проводились в якості
попередньої оплати, без отриманих
попередньо рахунків про вартість
товару. З цього приводу жодних пояснень
представником позивача надано не було.
Підсумовуючи, суд зазначає, що долучені
позивачем до матеріалів справи
первинні документи не можуть бути
належними доказами фактичного
отримання ним товару саме від ТзОВ
«Нові технології ТПВ», а тому не можуть
бути підставою для відображення
господарських операцій з вказаним
контрагентом у складі податкового
Враховуючи вищенаведене, суд приходить
до висновку про правомірність
винесення відповідачем оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення. Тому
позовні вимоги позивача до задоволення
На підставі ст.94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, здійснені позивачем судові
витрати не підлягають компенсації.
Керуючись статтями. 7-14, 69-71, 86, 94, 159, 160-163,
167 Кодексу адміністративного
судочинства України, ч.3 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір» суд-
п о с т а н о в и в :
у задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.
Стягнути з Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (реєстраційний номер облікової
картки платника податків НОМЕР_2,
АДРЕСА_1) на користь Державного бюджету
України 1 644 (одну тисячу шістсот сорок
чотири) гривні 30 копійок судового
Апеляційну скаргу на постанову суду
першої інстанції може бути подано
протягом десяти днів з дня отримання
копії постанови, виготовленої в
повному обсязі. Апеляційна скарга
подається до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції. У
разі подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Кузан Р.І.

Повний текст постанови виготовлено та
підписано 31 cічня 2014 року.