Справа № 2а-4067/12/2670
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-03-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

14 березня 2014 року №
2а-4067/12/2670

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Погрібніченка І.М., суддів Іщука І.О.,
Шулежка В.П., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справуза позовом
ОСОБА_1до 1. Міністерства юстиції
України 2. Головного управління юстиції
у місті Києвіпроскасування Наказу від
02 березня 2012 року № 345/5 в частині
анулювання ліцензії серії НОМЕР_1 від 15
січня 2009 року, -ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

23 березня 2012 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернувся ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1,
позивач) з адміністративним позовом
про скасування Наказу Міністерства
юстиції України (далі - МЮУ, відповідач
1) від 02 березня 2012 року № 345/5 в частині
анулювання ліцензії серії НОМЕР_1 від 15
січня 2009 року, виданої фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 на провадження
господарської діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора).

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що оскільки оскаржуваний
наказ в частині анулювання ліцензії
серії НОМЕР_1 від 15.01.2009 р. був прийнятий
на підставі акту про неможливість
арбітражного керуючого забезпечити
виконання Ліцензійних умов від 20.02.2012 р.
№ 12/13/01-43, викладені факти в якому не
відповідають дійсності, є
необґрунтованим та безпідставним, а
тому у вказаній частині підлягає
скасуванню.

Головне управління юстиції у місті
Києві (далі - ГУЮ у м. Києві, відповідач
2), яке Міністерства юстиції України
зобов'язало представляти свої інтереси
в даній адміністративній справі надало
заперечення на позовну заяву, в яких
позов ОСОБА_1 не визнає.

В своїх запереченнях відповідач 2
зазначає, що при здійсненні своїх
повноважень арбітражний керуючий
зобов'язаний діяти відповідно до вимог
чинного законодавства, що регулює
діяльність арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора).

Оскільки під час проведення
позапланової перевірки додержання
Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності арбітражних
керуючих (розпорядників майна,
керуючих санацією, ліквідаторів) були
встановлені факти неналежного
виконання арбітражним керуючим ОСОБА_1
своїх повноважень, що спричинили
затягування процедури ліквідації та
відповідно завдали шкоди інтересам
кредиторів боржника (банкрута),
відповідач 2 вважає, що Комісія
правомірно дійшла висновку про
неможливість ліцензіата забезпечити
виконання Ліцензійних умов,
встановлених для певного виду
господарської діяльності.

Неможливість ліцензіата забезпечити
виконання Ліцензійних умов,
встановлених для певного виду
господарської діяльності є підставою
для анулювання ліцензії арбітражного
керуючого ОСОБА_1, вищезазначене й було
реалізовано шляхом прийняття
відповідачем 1 наказу № 345/5 в частині,
що стосується анулювання ліцензії
серії НОМЕР_1 від 15.01.2009 р.

За вказаних обставин, на переконання
відповідача 2, при здійсненні контролю
органом ліцензування Головного
управління юстиції у місті Києві за
додержанням арбітражним керуючим
ОСОБА_1 Ліцензійних умов комісія з
проведення позапланової перевірки
Головного управління юстиції у місті
Києві керувалася нормами чинного
законодавства та наданими їй
повноваженнями в межах компетенції.

В наданих запереченнях, відповідач 2
просить в задоволенні позовної заяви
відмовити в повному обсязі.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 16 травня 2012 року
провадження у справі № 2а-4067/12/2670
зупинялось до розгляду скарги позивача
Експертно-апеляційною радою
Держкомпідприємництва при
Міністерстві економічного розвитку і
торгівлі України.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду м. Києва від 11 лютого 2014 року
провадження у справі № 2а-4067/12/2670
поновлено.

В судових засіданнях представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити,
представник відповідача 2 проти
задоволення адміністративного позову
заперечував.

Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання 04.03.2014 р.
представників відповідачів 1, 2, колегія
суддів дійшла висновку про розгляд
справи у письмовому провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, колегія
суддів, -

ВСТАНОВИЛА:

02 березня 2012 року відповідачем 1, на
підставі акта відповідача 2 про
неможливість арбітражного керуючого
забезпечити виконання Ліцензійних
умов від 20.02.2012 р. № 12/13/01-43, було видано
Наказ № 345/5 «Про анулювання ліцензій на
провадження господарської діяльності
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора)», пунктом 2 якого було
анульовано ліцензію серії НОМЕР_1 від
15.01.2009 р., видану фізичній
особі-підприємцю ОСОБА_1 на провадження
господарської діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора).

Листом від 06.03.2012 р. № 13.2-33/1038 позивача
було повідомлено про прийняття рішення
про анулювання ліцензії серії НОМЕР_1
від 15.01.2009 р.

Отримавши вказаний лист з копією
наказу № 345/5 від 02.03.2012 р. 20.03.2012 р., 23
березня 2012 року позивач з вимогою про
скасування Наказу від 02 березня 2012 року
№ 345/5 в частині анулювання ліцензії
серії НОМЕР_1 від 15 січня 2009 року
звернувся до суду.

Разом з тим, керуючись вимогами ст. 21
Закону України «Про ліцензування
певних видів господарської
діяльності» позивачем вищевказане
рішення відповідача 1 було оскаржено до
Експертно-апеляційної ради
Держкомпідприємництва при
Міністерстві економічного розвитку і
торгівлі України.

Листом від 30.03.2012 р. № 3633-08/11999-12 позивача
було повідомлено про передачу скарги
від Держкомпідприємництва до
Мінекономрозвитку згідно з актом
прийому-передачі від 30.03.2012 р.

Рішеннями Експертно-апеляційної ради
при Державній службі України з питань
регуляторної політики та розвитку
підприємництва (далі - ЕАР) від 02.08.2012 р.
та від 29.11.2012 р. розгляд скарги позивача
двічі переносився (протоколи
відповідно № 04-12 та № 09-12).

Рішенням ЕАР від 20.12.2012 р. скарга
позивача була знята з розгляду
(протокол № 10-12).

Підставою для зняття скарги позивача з
розгляду стало рішення Мін'юсту про
видачу йому нової ліцензії (наказ від
17.12.2012 р. № 1868/5). Ліцензія серії НОМЕР_2
була отримана позивачем 27.12.2012 р.

Разом з тим, 19.01.2013 р. набрала чинності
нова редакція Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом».

Пунктом 6 Прикінцевих та перехідних
положень вказаного Закону встановлено,
що з дня набрання чинності цим Законом
продовжують діяти ліцензії на право
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора).
Протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим Законом державний орган з
питань банкрутства безоплатно замінює
за заявою арбітражного керуючого чинну
на день набрання чинності цим Законом
ліцензію на право здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) на свідоцтво про
право на здійснення діяльності
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією,
ліквідатора), яке відповідно до цього
Закону надає право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора). Після
закінчення цього строку втрачають
чинність ліцензії на право здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора).

Враховуючи зазначене, на підставі
заяви позивача, Мін'юстом 25.01.2013 р.
прийнято рішення (наказ) № 175/5, на
підставі якого позивачу ліцензію на
право здійснення діяльності
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією, ліквідатора)
замінено на свідоцтво про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора).

01 лютого 2013 року ОСОБА_1 було видане
Свідоцтво про право на здійснення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) НОМЕР_3.

З пояснень представника позивача в
судовому засіданні було встановлено,
що на підставі вказаного свідоцтва
позивач на даний час здійснює
діяльність арбітражного керуючого.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Водночас, п. 8 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначено, що позивач - особа, на захист
прав, свобод та інтересів якої подано
адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ним при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушуються, створено або
створюють перешкоди для реалізації або
мають місце інші ущемлення прав чи
свобод.

При цьому, задоволеними можуть бути
лише ті вимоги, які відновлюють
охоронювані законом права, свободи та
інтереси позивача.

Приймаючи до уваги те, що на час
розгляду справи, провадження
діяльності арбітражного керуючого
здійснюється на підставі свідоцтва, а
не ліцензії, скасування Наказу від 02
березня 2012 року № 345/5 в частині
анулювання ліцензії серії НОМЕР_1 від 15
січня 2009 року не буде мати наслідком
поновлення прав та охоронюваних
законом інтересів ОСОБА_1 з урахуванням
отриманого ним Свідоцтва про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора)
НОМЕР_3 від 01.02.2013 р.

За вказаних обставин, колегія суддів
приходить до висновку про відсутність
будь-яких підстав для задоволення
позовних вимог ОСОБА_1

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників сторін по справі, вважає,
що позовні вимоги є необґрунтованими, в
зв'язку із чим, в задоволенні
адміністративного позову необхідно
відмовити повністю.

Враховуючи положення статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відшкодування судового збору
позивачу не підлягає.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

1. В задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_1 відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Головуючий суддя
І.М. Погрібніченко

Судді:
І.О. Іщук

В.П. Шулежко