Справа № 813/8153/13-а
Суддя: Карп'як Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2014 року
Справа № 813/8153/13-а
Львівський окружний адміністративний
суд, у складі колегії:
головуючого-судді
судді
судді
секретар судового засідання
представника позивача - не
представника відповідача -
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові адміністративну
справу за позовом ОСОБА_8 до
Львівського прикордонного загону про
скасування постанови від 08.08.2013 року
про заборону в'їзду в Україну
громадянину Франції ОСОБА_8, -
ОСОБА_8 звернувся до суду з позовом до
Львівського прикордонного загону про
скасування постанови від 08.08.2013 року
про заборону в'їзду в Україну
громадянину Франції ОСОБА_8.
В обґрунтування позовних вимог
представник позивача посилається на
те, що 16 червня 2013 року при виїзді з
України було встановлено, що позивач,
громадянин Франції, який не володіє
іншими мовами, крім французької,
перевищив термін перебування на
території України, у зв'язку із чим
начальником відділу прикордонної
служби «Львів аеропорт» Львівського
прикордонного загону було винесено
постанову № 141 щодо притягнення
позивача до адміністративної
відповідальності за ч. 2 ст. 203 КУпАП, на
турецькій мові, якою не володіє гр.
ОСОБА_8, йому намагалися роз'яснити
зміст постанови та його права. Позивач,
не розуміючи юридичних наслідків того,
що відбулося з ним в аеропорту м. Львів,
16 серпня 2013 року намагався в'їхати в
Україну шляхом перетину державного
кордону через контрольно - перепускний
пункт «Київ», що знаходиться в
аеропорту «Бориспіль»; без
повідомлення причин та пояснень
позивача було пересаджено на авіарейс
до Фінляндії та усно повідомлено про
те, що в в'їзд в Україну йому заборонено.
Рішення про відмову у перетину
державного кордону та постанови про
заборону в'їзду гр. ОСОБА_8 надано не
було, перекладача з французької мови
надано не було. З листа - відповіді
Державної прикордонної служби, який
було отримано 03.10.2013 року, стало відомо,
що 08.08.2013 року тимчасово виконуючим
обов'язки начальника Львівського
прикордонного загону Чаплінським І.П.
було затверджено постанову про
заборону в'їзду в Україну громадянина
Франції ОСОБА_8. 19 серпня 2013 року
начальником 3-го віддлення інспекторів
прикордонної служби «Бориспіль 1»,
Окремого контрольно - перепускного
пункту «Київ», капітаном Мусаєвим
Теймуром Ісмаіловичем було прийнято
рішення про відмову у перетині
державного кордону на в'їзд в Україну
гр. Франції ОСОБА_8, на підставі того, що
ОСОБА_8 є рішення Уповноваженого
державного органу України про заборону
в'їзду в Україні. Представник позивача
вважає, що жодна з підстав визначених
ст. ч. 1 ст. 13 Закону України "Про
правовий статус іноземців та осіб без
громадянства" в даному випадку
відсутня, оскільки відсутнє подання
державного виконавця, найважливіша
обставина для застосування заборони
іноземцю для в'їзду в Україні. Крім
того, зазначає, що постановою від 08.08.2013
року про заборону в'їзду в Україну,
позивачу мали б заборонити в'їзд в
Україну на строк до виконання
зобов'язань, поскладених постановою №
141, а саме до моменту сплати штрафу у
розмірі 510 грн.

Представник позивача в судове
засідання не з'явився на адресу суду
надійшла заява, про розгляд справи без
його участі та просить позов
задоволити у повному обсязі.

Відповідач подав заперечення на
позовну заяв в якій зазначає, що
статтею 13 Закону України «Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства» визначено підстави для
заборони в'їзду іноземців та осіб без
громадянства в Україні. 16 червня 2013
року відносно гр. Франції ОСОБА_8 за
порушення термінів перебування в
Україні у встановленому порядку
прийнято рішення про притягнення до
адміністративної відповідальності за
ч. 2 ст. 203 КУпАП. Позивачем було сплачено
штраф 26 вересня 2013 року, а рішення про
заборону прийнято лише 08 серпня 2013
року. Вказують на те, що у позивача була
можливість виконати рішення про
притягнення до адміністративної
відповідальності та уникнути
прийняття рішення про обмеження йому
свободи пересування. Вважає
оскаржуване рішення правомірним і
таким, що відповідає вимогам чинного
законодавства, а тому просить
відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Представник відповідача в судовому
засідання проти позову заперечив з
підстав наведених у запереченні на
позовну заяву, просить відмовити у
задоволенні позову повністю.

Заслухавши пояснення представника
відповідача, дослідивши подані
документи, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи,
допитавши свідка, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні обставини
справи та надав їм правову оцінку.

Судом встановлено, що 16 червня 2013 року
начальником відділу прикордонної
служби «Львів - аеропорт» Львівського
прикордонного загону було прийнято
постанову №141 відносно гр. Франції
ОСОБА_8 Міхель Андре Маррі, визнано
винним у вчиненні адміністративного
правопорушення за ч. 2 ст. 203 КУпАП та
накладено стягнення у вигляді штрафу в
розмірі 510 гривень. (а.с. 72).

25 липня 2013 року головним державним
виконавцем Личаківського відділу
державного виконавчої служби ЛМУЮ
Кобельник Соломією Богданівною, було
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа). (а.с. 71).

08 серпня 2013 року ТВО начальника
Львівського прикордонного загону І.П.
Чаплінським прийнято постанову про
заборону в'їзду в Україну та заборонено
громадянину Франції ОСОБА_8, в'їзд в
Україну строком на 3 (три) роки. З
матеріалів постанови вбачається, що
такі дії позивача полягали в тому, що 16
червня 2013 року на громадянина Франції
ОСОБА_8 накладено адміністративне
стягнення у вигляді штрафу в розмірі 510
гривень за вчинення адміністративного
правопорушення ч. 2 ст. 203 КУпАП відділом
прикордонної служби «Львів - аеропорт»
Львівського прикордонного загону. 12
липня 2013 року у зв'язку із несплатою в
добровільному порядку гр. Франції
ОСОБА_8 штрафу в розмірі 510 гривень
протягом строків передбачених ч. 1 ст. 307
КУпАП, на адресу Личаківського відділу
державної виконавчої служби
направлено заяву про примусове
стягнення. 25 липня 2013 року Головним
державним виконавцем Личаківського
ВДВС, керуючись п. 4 ч. 1 ст. 26 Закону
України «Про виконавче провадження»
винесено постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження.
(а.с.8). При винесенні даного рішення
відповідач керувався ст. 13 Закону
України «Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства», пп. «г» п.2.1,
п. 2.3 Інструкції про порядок прийняття
органами охорони державного кордону
Державної прикордонної служби України
рішень про заборону в'їзду в Україну
іноземцям та особам без громадянства,
затвердженої наказом Адміністрації
Державної прикордонної служби України
від 05.12.2011 року № 946.

19 серпня 2013 року начальником 3-го
відділення інспекторів прикордонної
служби «Бориспіль 1», Окремого
контрольно - перепускного пункту
«Київ», капітаном Мусаєвим Теймуром
Ісмаіловичем було прийнято рішення про
відмову в перетинанні державного
кордону іноземцю або особі без
громадянства на в'їзд в Україну гр.
Франції ОСОБА_8, на підставі частини
першої ст.8 п. 2 Закону України "Про
прикордонний контроль", оскільки щодо
громадянина Франції ОСОБА_8 є рішення
уповноваженого державного органу
України про заборону в'їзду в Україну.
(а.с. 9).

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем 26.09.2013 року було сплачено
штраф у розмірі 510 грн., що
підтверджується копію квитанції №
1394491. (а.с. 74).

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд врахував наступні
обставини справи та норми чинного
законодавства.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Правові основи організації та
діяльності Державної прикордонної
служби України, її загальну структуру,
чисельність, функції та повноваження
визначено Законом України "Про
Державну прикордонну службу України"
від 03.04.2003, № 661-IV.

Відповідно до ст.19 Закону України
«Про прикордонний контроль» №661-IV, на
Державну прикордонну службу України
відповідно до визначених законом
завдань покладаються: запобігання та
недопущення перетинання державного
кордону України особами, яким згідно із
законодавством не дозволяється в'їзд в
Україну або яких тимчасово обмежено у
праві виїзду з України, у тому числі
згідно з дорученнями правоохоронних
органів; розшук у пунктах пропуску
через державний кордон осіб, які
переховуються від органів дізнання,
слідства та суду, ухиляються від
відбуття кримінальних покарань;
виконання в установленому порядку
інших доручень правоохоронних органів.

Згідно ч.2 ст. 8 Закону України «Про
прикордонний контроль» № 661-ІV,
уповноважені службові особи Державної
прикордонної служби України надають
іноземцю, особі без громадянства
дозвіл на перетинання державного
кордону у разі в'їзду в Україну за
умови: відсутності щодо нього рішення
уповноваженого державного органу
України про заборону в'їзду в Україну.

Відповідно до ст. 13 Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства» в'їзд в Україну
іноземцю або особі без громадянства не
дозволяється, зокрема якщо під час
попереднього перебування на території
України іноземець або особа без
громадянства не виконали рішення суду
або органів державної влади,
уповноважених накладати
адміністративні стягнення, або мають
інші не виконані майнові зобов'язання
перед державою, фізичними або
юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.

За наявності підстав, зазначених
в абзацах другому і сьомому частини
першої цієї статті, відомості про
іноземця або особу без громадянства
вносяться до бази даних осіб, яким
згідно із законодавством України не
дозволяється в'їзд в Україну або
тимчасово обмежено право виїзду з
України. Рішення про заборону в'їзду в
Україну приймається центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, Службою
безпеки України або органом охорони
державного кордону.

Судом встановлено, що постанова
про заборону в'їзду в Україну строком
на три роки була прийнята на підставі
пп. «г» п.2.1, п.2.3 Інструкції
прикордонної служби України рішень про
заборону в'їзду в Україну іноземцями та
особами без громадянства, затвердженої
наказом Адміністрації Державної
прикордонної служби України від 05.12.2011
року № 946.

Згідно п. 2.1, 2.3 Інструкції
прикордонної служби України рішень про
заборону в'їзду в Україну іноземцями та
особами без громадянства, затвердженої
наказом Адміністрації Державної
прикордонної служби України від 05.12.2011
року № 946 рішення про заборону в'їзду в
Україну іноземцю (далі - рішення про
заборону в'їзду в Україну) приймається
органом охорони державного кордону в
разі якщо під час попереднього
перебування на території України
іноземець або особа без громадянства
не виконали рішення суду або органів
державної влади, уповноважених
накладати адміністративні стягнення,
або мають інші не виконані майнові
зобов'язання перед державою, фізичними
або юридичними особами, включаючи
пов'язані з попереднім видворенням, у
тому числі після закінчення терміну
заборони подальшого в'їзду в Україну.

Рішення про заборону в'їзду в
Україну іноземцю може бути прийнято
органом охорони державного кордону:
щодо осіб, зазначених у частині другій
статті 26 Закону України "Про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства", у разі прийняття рішення
про їх примусове повернення; за
поданням державного виконавця у разі
невиконання особою рішення про
накладення штрафів за правопорушення,
розгляд справ за якими належить до
компетенції Державної прикордонної
служби України.

В ході судового розгляду було
встановлено, що 25 липня 2013 року
головним державним виконавцем
Личаківського відділу державного
виконавчої служби ЛМУЮ, було винесено
постанову про відмову у відкритті
виконавчого провадження (відмову в
прийнятті до провадження виконавчого
документа).

Відповідно до ст. 80 Закону
України «Про виконавче провадження»
від 21.04.1999 року № 606 - ХІV, встановлено, що
під час виконання рішень щодо
іноземців, осіб без громадянства та
іноземних юридичних осіб, які
відповідно проживають (перебувають) чи
зареєстровані на території України або
мають на території України власне
майно, яким володіють самостійно або
разом з іншими особами, застосовуються
положення цього Закону. У разі
невиконання зазначеними в частині
першій цієї статті особами рішень
державний виконавець звертається до
компетентних органів з поданням про
заборону в'їзду в Україну чи видворення
за межі України таких осіб відповідно
до Закону України "Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства".

Аналізуючи встановлені обставини
справи та законодавство, яке регулює
спірні правовідносини, судом
встановлено, що оскільки було відсутнє
подання державного виконавця про
заборону в'їзду в Україну чи
видворення за межі України,
відповідачем було порушено визначений
законодавством порядок прийняття
рішення про заборону в'їзду в Україну
відносно позивача.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. Відповідно до ч.
2 ст. 71 Кодексу адміністративного
судочинства України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач у судовому засіданні
не довів правомірність та
обґрунтованість винесення рішення від
08.08.2013року , відповідно до якого
громадянину Франції ОСОБА_8 заборонено
громадянину Франції в'їзд в Україну
строком на 3 (три) роки, з огляду на
положення п. 2.1, п. 2.3 Інструкції
прикордонної служби України рішень про
заборону в'їзду в Україну іноземцями та
особами без громадянства, затвердженої
наказом Адміністрації Державної
прикордонної служби України від 05.12.2011
року № 946.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, суд
вважає, що позовні вимоги позивача є
обґрунтованими та такими, що
підлягають до задоволення.

На підставі ст.94 вищенаведеного
Кодексу із урахуванням того, що рішення
ухвалене на користь позивача, який не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені ним
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 158-163, 167 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправною і
скасувати постанову від 08.08.2013 року про
заборону в"їзду в Україну громадянину
Франції ОСОБА_8.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_8 34,41 грн.
сплаченого судового збору.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги, якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.
Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова не набрала законної сили.

Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії повного тексту
постанови до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Львівський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий Суддя
Карп'як О.О.

Суддя

Ланкевич А.З.

Суддя

Мартинюк В.Я.

Повний текст постанови
виготовлено 31 березня 2014 р.