Справа № 2а-7567/09/0470
Суддя: Стародуб О.П.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/39513/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України

в складі: головуючий - Стародуб О.П.,

судді - Заїка М.М., Штульман І.В.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 19.08.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27.10.2011 у справі за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Відкритого акціонерного
товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2007 року Дніпропетровське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів звернулося до суду з
позовом про стягнення з Відкритого
акціонерного товариства
"АрселорМіттал Кривий Ріг"
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання у 2006 році
нормативу робочих місць для
працевлаштування інвалідів у розмірі
34679690,55 грн.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.08.2010, яка залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 27.10.2011, у
задоволенні позову відмовлено.

З такими рішеннями судів не погодився
позивач, подав касаційну скаргу, в якій
посилається на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Просить скасувати постановлені
судами рішення та ухвалити нове про
задоволення позову.

Заслухавши доповідача по справі та
перевіривши матеріали справи та
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга задоволенню не
підлягає з наступних мотивів та
передбачених законом підстав.

Так, відповідно до частини 1 статті 19
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ, організацій, які
використовують найману працю,
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік.

Відповідно до частини 1 статті 20 цього
Закону підприємства, установи,
організації, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду соціального захисту
інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у тому числі підприємстві,
організації громадянських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інвалідів і не
зайняте інвалідом.

В ході розгляду справи судами
встановлено, що відповідач Відкрите
акціонерне товариство "АрселорМіттал
Кривий Ріг" є юридичною особою і
використовує найману працю.

Кількість штатних
працівників-інвалідів, які повинні
працювати на робочих місцях у
відповідача, створених відповідно до
статті 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» становила 2168 осіб.

Згідно звіту форми № 10-ПІ за 2006 рік,
поданого відповідачем,
середньооблікова чисельність
інвалідів - штатних працівників,
фактично працюючих на підприємстві,
становить 749 осіб.

Впродовж 2006 року відповідач надавав до
належного районного центру зайнятості
звіти Форми 3-ПН про наявність
вакантних робочих місць для
працевлаштування інвалідів.

Фактів відмови у працевлаштуванні
інвалідів не зафіксовано.

Відмовляючи в задоволенні позову суд
першої інстанції, з чим погодився
апеляційний суд, виходив з того, що
впродовж 2006 року відповідач належним
чином інформував центр зайнятості про
наявність вільних робочих місць для
працевлаштування інвалідів на його
підприємстві та потребу направлення
йому інвалідів для працевлаштування, а
тому підстави стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені відсутні.

З такими висновками судів першої та
апеляційної інстанцій колегія суддів
погоджується і вважає, що вони
відповідають нормам матеріального і
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Мотиви та доводи, наведені у касаційній
скарзі, висновки судів не спростовують
і є безпідставними, оскільки за змістом
статей 18 та 18-1 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування, а
відповідно до частини 5 статті 19 цього
Закону виконанням нормативу робочих
місць для працевлаштування інвалідів
вважається саме їх працевлаштування, а
не лише створення відповідних робочих
місць.

В свою чергу,
адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'яковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України від 25 червня 1991 року
«Про систему оподаткування», а є
заходом впливу на правопорушника у
сфері господарювання у зв'язку зі
скоєнням правопорушення.

Разом з тим, відповідно до частини
першої статті 218 Господарського
кодексу України підставою
господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинення ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою зазначеної статті
передбачено, що учасник господарських
правовідносин несе відповідальність,
зокрема, за порушення правил
здійснення господарської діяльності,
якщо не доведе, що він ужив усіх
залежних від нього заходів для
недопущення господарського
правопорушення.

Також безпідставним є посилання
позивача в обґрунтування касаційної
скарги на частину шосту статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в України»,
оскільки нею передбачено
альтернативний спосіб виконання
нормативу робочих місць для інвалідів,
незастосування якого не може свідчити
про невиконання нормативу, оскільки
відповідачем було забезпечено його
виконання шляхом створення
відповідних робочих місць для
інвалідів та надання відповідної
інформації до центру зайнятості.

Відповідно до частини 1 статті 224 КАС
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

За наведених обставин колегія суддів
приходить до висновку, що судами
правильно встановлено обставини
справи та ухвалено судові рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, а тому касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 210, 220, 220-1, 223, 224, 230, 231,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу Дніпропетровського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2010
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 27 жовтня 2011 року у справі за позовом
Дніпропетровського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Відкритого акціонерного
товариства "АрселорМіттал Кривий Ріг"
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
О.П. Стародуб

Судді:
М.М. Заїка

І.В. Штульман