Справа № 2а-13229/11/1370
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Справа
№ 9104/71022/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Довгополова О.М., Гудима Л.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
у Галицькому районі м. Львова на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 28 лютого 2012
року у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю ,,Фірма
,,Каменяр" до державної податкової
інспекції у Галицькому районі м. Львова
про скасування податкових
повідомлень-рішень ,-

В С Т А Н О В И В :

17 листопада 2011 року товариство з
обмеженою відповідальністю ,,Фірма
,,Каменяр" звернулось до суду з
адміністративним позовом, в якому з
врахуванням уточнення позовних вимог
просило скасувати податкові
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції (ДПІ) у Галицькому
районі м. Львова за № від 22
серпня 2011 року та № від 17
листопада 2011 року.

Постановою від 28 лютого 2012 року
Львівський окружний адміністративний
суд позов задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ДПІ у Галицькому
районі м. Львова подала апеляційну
скаргу, оскільки вважає, що постанова
прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не дав належної
оцінки доказам податкового органу про
відсутність реального характеру
господарських операцій підприємства
позивача з ТзОВ „Цайпер-Україна".
Згідно даних ,,Детальної інформації по
платнику ПДВ щодо результатів
автоматизованого ставлення податкових
зобов'язань та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України" за лютий 2011 р. встановлена
розбіжність між сумами ПДВ в розмірі
15230,94 грн., які включені в Додаток №5 до
податкового кредиту Декларації з
податку на додану вартість ТзОВ „Фірма
„Каменяр", внаслідок вчинення
правочину, який не спрямований на
реальне настання правових наслідків.

Крім того, на підставі даних податкової
звітності та інформації з інших джерел,
які свідчать про відсутність у ТзОВ
„Цайпер-Україна" власних виробничих,
складських, торгових приміщень,
устаткування, транспортних засобів та
інших основних засобів, відсутність
достатньої кількості штатних
працівників на підприємстві,
податковий орган стверджує, що
операції з реалізації не мали
реального товарного характеру, товар
не придбавався, не перевозився та не
зберігався, роботи(послуги) не
виконувались.

За таких обставин відповідач просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову
якою відмовити в задоволенні позову в
повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що за наслідками проведеної
камеральної перевірки декларації з
податку на прибуток за I квартал 2011
року, оформленої актом № 2431/1430/151/020304413
від 09.08.2011 року, ДПІ у Галицькому районі
м. Львова прийняла податкове
повідомлення-рішення від 22.08.2011 року №
, яким визначила для ТзОВ „Фірма
„Каменяр" суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток приватних
підприємств в розмірі 19040 грн., з яких
19039 грн. основного платежу та 1 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

Висновки податкового органу базуються
на тому, що на порушення п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5
та п.16.1 ст. 16 Закону України ,,Про
оподаткування прибутку підприємств",
п.7 підрозділу 10 Перехідних положень
Розділу ХХ Податкового кодексу України
ТзОВ „Фірма „Каменяр" завищила валові
витрати на суму 76154,72 грн. (без ПДВ) по
господарських операціях з ТзОВ
„Цайпер-Україна" , що призвело до
заниження податку на прибуток на суму
на суму 19039,00 грн..

Крім того, за наслідками
документальної невиїзної перевірки з
питань підтвердження господарських
підприємства позивача з ТзОВ
,,Цайпер-Україна", оформленої актом №
3991/534/15-2/02030413 від 31.10.2011 року, ДПІ у
Галицькому районі м. Львова прийняла
податкове повідомлення-рішення від
17.11.2011 року № 22, яким визначила для
ТзОВ „Фірма „Каменяр" суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в розмірі 15231,94 грн., з яких
15230,94 грн. основного платежу та 1 грн.
штрафних (фінансових) санкцій.

На думку податкового органу, позивач
допустив порушення п.198.3, п.198.6, 198.2 ст. 198
Податкового кодексу України, що
призвело до завищення податкового
кредиту на суму 15230,94 грн. та відповідно
до заниження суми ПДВ, яка підлягає до
сплати в бюджет за підсумками
лютого-березня 2011 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач правомірно визначив об'єкт
оподаткування у декларації з податку
на прибуток за 1 квартал 2011 року та
обґрунтовано відніс до податкового
кредиту суму ПДВ, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
послуг у ТзОВ ,,Цайпер-Україна".

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, з матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що 02 лютого 2011 року ТзОВ „Фірма
„Каменяр" уклала з ТзОВ
,,Цайпер-Україна" договір № 12, згідно
якого ТзОВ ,,Цайпер-Україна"
зобов'язалось виконати проектні та
будівельні роботи, а ТзОВ „Фірма
„Каменяр" зобов'язалась оплатити
виконанні обсяги робіт та
конструктивні елементи.

Виконання умов договору оформлене
довідками форми КБ-3 про вартість
виконаних будівельних робіт за лютий
та березень 2011 року, актами № 1
приймання виконаних будівельних робіт
форми КБ-2в за лютий та березень 2011 року,
актом здавання-приймання робіт за
договором № 12 за березень 2011 року
(розробка креслень залізобетонної
монолітної ліфтової шахти у будівлі по
вул. Матейка, 6 у м. Львові), кошторисом
на вказані проектні роботи форми 3-П,
актом здавання-приймання робіт за
договором № 12 за березень 2011 року
(технологічні рішення по
адміністративній будівлі РЕМ в м.
Старокостянтинів Хмельницької
області), кошторисом на вказані
проектні роботи форми 3-П.

Розрахунки за виконанні роботи на
загальну суму 91385,66 грн. ТзОВ „Фірма
„Каменяр" провело шляхом
безготівкового перерахування коштів
на рахунки ТзОВ ,,Цайпер-Україна", що
підтверджується банківськими
виписками ПАТ ,,ВіЕйБі Банку" та не
заперечується відповідачем.

На підставі виданих ТзОВ
,,Цайпер-Україна" податкових накладних
за № 135 від 28.02.2011 року на суму 15523,20 грн.,
в т.ч. ПДВ - 2587,20 грн.(загальнобудівельні
роботи по влаштуванню ліфтової шахти в
будівлі по вул. Князя Романа,22 у м.
Львові), № 228 від 29.03.2011 року на суму 24952,80
грн., в т.ч. ПДВ - 4158,80 грн.(виведення з
аварійного стану будівлі по вул. Князя
Романа у м. Львові), № 226 від 29.03.2011 року
на суму 18029,66 грн., в т.ч. ПДВ - 3004,94
грн.(підготовчі роботи до будівництва
МЖХ по вул. Роксолани у м. Львові), № 230
від 29.03.2011 року на суму 20100,00 грн., в т.ч.
ПДВ - 3350,00 грн.(проектні роботи), № 403 від
31.03.2011 року на суму 12780,00 грн., в т.ч. ПДВ -
2130,00 грн.(розробка креслень
залізобетонної монолітної шахти)
товариство позивача віднесло до складу
податкового кредиту за лютий та
березень 2011 року суми ПДВ в загальному
розмірі 15230,94 грн.. А витрати на оплату
зазначених робіт на загальну суму 76154,72
грн. (без ПДВ) позивач відніс до складу
валових витрат за І квартал 2011 року.

Згідно з п. 5.1 ст. 5 Закону України 28
грудня 1994 р. № 334/94-ВР ,,Про
оподаткування прибутку підприємств"
(чинного в І кварталі 2011 року згідно ст.
1 розділу ХІХ Прикінцевих положень
Податкового кодексу України) валові
витрати виробництва та обігу (далі -
валові витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку в грошовій,
матеріальній або нематеріальній формі,
здійснюваних як компенсація вартості
товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці.

Не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку (підпункт 5.3.9 пункту
5.3 статті 5 Закону № 334/94-ВР).

Таким чином, обов'язковими умовами
віднесення витрат до складу валових є
підтвердження їх документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку, а також понесення
таких витрат в цілях, зумовлених
господарською діяльністю платника
податку.

У відповідності до частини другої
статті 9 Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" документи
первинного бухгалтерського обліку
повинні містити такі обов'язкові
реквізити, як назва документа (форми);
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані позивачем документи
первинного бухгалтерського обліку на
підтвердження господарських операцій
з ТзОВ ,,Цайпер-Україна" та встановив, що
вказані документи містять всі
необхідні реквізити та відповідають
вимогам Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а тому є підставою
для формування податкової звітності.

Підпунктом 14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу (ПК) України
визначено, що податковим кредитом є
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Статтею 198 ПК України встановлено, що
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної діяльності
(пункт 198.1).

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(пункт 198.2).

Податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду (пункт 198.3).

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу) (пункт 198.6).

Таким чином, право на нарахування
податкового кредиту обумовлюється
наявністю факту придбання платником
податку товарів, робіт, послуг,
основних фондів, нематеріальних
активів, в ціні яких платником
податку-покупцем сплачений
(нарахований) податок на додану
вартість, та їх використання у власній
господарській діяльності.

Дослідивши належним чином надані
сторонами докази апеляційний суд
дійшов висновку, що господарські
операції між підприємством позивача та
його контрагентом мали реальний
характер, що підтверджується належним
чином оформленими первинними
документами бухгалтерського та
податкового обліку.

Відповідність вказаних документів
вимогам Закону України ,,Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", а податкових
накладних - вимогам п. 201.1 ст. 201 ПК
України податковим органом не
спростовується.

На час здійснення господарських
операцій з позивачем ТзОВ
,,Цайпер-Україна" було зареєстроване у
Єдиному державному реєстрі юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців та
мало свідоцтво платника ПДВ, що не
заперечується відповідачем. 25 січня 2011
року ТзОВ ,,Цайпер-Україна" отримало
ліцензію серії АГ №573198, видану
Держархбудінспекцією у Львівській
області на право здійснення
господарської діяльності, пов'язаної
із створенням об'єктів архітектури.

Отримані від ТзОВ ,,Цайпер-Україна"
послуги та виконані роботи,
підприємство позивача використало у
власній господарській діяльності, що
підтверджується наданими позивачем
документами та додатково наданими
податковим органом доказами. Так,
Інвестиційно-будівельна компанія
,,Житло України" підтвердила факт
виконання ТзОВ „Фірма „Каменяр" в
березні 2011 року підготовчих робіт про
будівництву МЖК по вул. Роксоляни у м.
Львові на загальну суму 268124,49 грн. з ПДВ;
прем'єр - Готель ,,Дністер" підтвердив
факт виконання позивачем проектних
робіт по влаштуванню ліфтової шахти у
будівлі по вул. Матейка, 6 у м. Львові на
загальну суму 21300 грн;
Хмельницькобленерго підтвердило
виконання робіт позивачем по
реконструкції РЕМ в м.
Старокостянтинів.

Доводи податкового органу про
нікчемність укладеного між позивачем
та його контрагентом правочину
базуються лише на висновках акту
перевірки ТзОВ ,,Цайпер-Україна". Однак,
на думку апеляційного суду, акт
перевірки не є безспірним доказом
неправомірності віднесення до складу
податкового кредиту сумм ПДВ по
господарських операціях, оскільки
виходячи із приписів пункту 198.6 ст. 198 ПК
України тільки відсутність податкової
накладної безспірно позбавляє
платника податку права на включення до
податкового кредиту сплачених
(нарахованих) сум податків у звітному
періоді у зв'язку з придбанням товарів
(робіт, послуг).

Таким чином, висновки податкового
органу щодо фактичної відсутності
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом базуються лише на
припущеннях, не підтверджуються
жодними первинним документами
бухгалтерського та податкового обліку,
а тому прийняті на підставі таких
висновків податкові
повідомлення-рішення є протиправними.

За таких обставин апеляційний суд не
вбачає підстав для задоволення
апеляційної скарги, оскільки наведені
обставини спростовують доводи
апеляційної скарги про
невідповідність постанови суду першої
інстанції нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись с т. ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у Галицькому
районі м. Львова залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 28
лютого 2012 року у справі № 2а-13229/11/1370 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
О.М. Довгополов

Л.Я. Гудим