Справа № 2а-10029/11/0308
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року
Справа №
145054/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Луцькому районі Волинської
області на постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 грудня 2011 року у справі за
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в Луцькому
районі Волинської області про
стягнення підвищення до пенсії як
дитині війни,-

В С Т А Н О В И В:

02.11.2011 року позивач - ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в Луцькому
районі Волинської області, в якому
просить зобов'язати відповідача
виплатити недоплачену їй надбавку до
пенсії, як дитині війни за період з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
по 30.11.2008 року, згідно Постанови
Луцького міськрайонного суду. Позивач
просить поновити строк звернення до
суду.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 22 грудня 2011
року позов задоволено. Визнано дії
управління Пенсійного фонду України в
Луцькому районі Волинської області
щодо нездійснення виплати ОСОБА_1
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком відповідно
до ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей», за періоди з 09.07.2007 року
по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по 30.11.2008
року в розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком на підставі положень ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» із врахуванням вимог ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», протиправними.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Луцькому районі
Волинської області провести виплату
підвищення пенсії ОСОБА_1 за періоди з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року
по 30.11.2008 року, в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком на підставі положень
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. У
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 22 грудня 2011
року та прийняти нове рішення, яким
повністю відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що враховуючи
те, що Закон України «Про соціальний
захист дітей війни» передбачає, що
фінансування виплат по даному Закону
проводиться із Державного бюджету
України, який затверджується Верховною
Радою України, а не із бюджету
Пенсійного фонду України, який
затверджується Кабінетом Міністрів
України, тому будь-яких порушень
законодавства з боку управління
Пенсійного фонду України в Луцькому
районі Волинської області не
вбачається.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд дійшов висновку,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування,

їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції відповідають нормам
матеріального та процесуального права
та фактичним обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, що стверджується
паспортом позивача та пенсійним
посвідченням. У Законі України «Про
соціальний захист дітей війни»
визначено, що державні соціальні
гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії
за віком.

15 вересня 2011 року старшим державним
виконавцем винесено постанову про
закінчення виконавчого провадження. Зі
змісту даної постанови видно, що згідно
повідомлення управління Пенсійного
фонду України в Луцькому районі
Волинської області № 4861/09-08 від 14.09.2011
року стягувачу проведено нарахування
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 1014,65 грн. На підставі цього
виконавче провадження з примусового
виконання - закінчено.

Враховуючи вищенаведене. достатніх
правових підстав чи застережень щодо
неможливості виплати підвищення
пенсії позивачу в передбаченому ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» розмірі за період з 09.07.2007
року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008 року по
30.11.2008 року суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Доводи відповідача про те, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз.1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, тому
цей розмір не може застосовуватись для
інших розрахунків (доплат, підвищень,
дотацій, надбавок), є безпідставними,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення розміру пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику суду як
джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав
людини в рішенні від 08.11.2005 року у
справі Кечко проти України, заява №
63134/00, в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати
своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в
законодавство. Однак, якщо чинне
правове положення передбачає виплату
певних надбавок, і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними (п. 23
Рішення). Згідно з п. 26 даного Рішення
Суд не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

З врахуванням зазначеної вище позиції
Європейського суду з прав людини,
посилання відповідача на відсутність
відповідних асигнувань з державного
бюджету України на дані виплати суд
апеляційної інстанції не приймає.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Оскільки функцію з призначення,
нарахування та виплати підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги здійснює
Пенсійний фонд України в особі
управління Пенсійного фонду України в
Луцькому районі Волинської області,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність прийнятої постанови не
впливають та висновків суду не
спростовують.

Згідно ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. 195, п.3 ч.1 ст.197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Луцькому
районі Волинської області залишити без
задоволення, а постанову Луцького
міськрайонного суду Волинської
області від 22 грудня 2011 року у справі №
2-а-10029/11/0308 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Луцькому районі Волинської області про
стягнення підвищення до пенсії як
дитині війни - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник