Справа № 2а-42367/10/0370
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м.
Київ К/800/22210/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Волинського окружного
адміністративного суду від 2 вересня 2010
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_2 до Волинської обласної
медико-соціальної експертної комісії
про зобов'язання вчинити певні дії та
відшкодування шкоди,

В С Т А Н О В И В:

У серпні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив зобов'язати відповідача
встановити йому ІІ групу інвалідності
починаючи з 28 березня 2006 року, а також
відшкодувати йому витрати пов'язані із
розглядом справи та моральну шкоду.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 2 вересня
2010 року, залишеною без змін
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 6 березня 2013
року, відмовлено у відкритті
провадження в адміністративній справі
у зв'язку з тим, що даний спір не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
процесуального права, просить
скасувати ухвалені ними судові рішення
та направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

У розумінні статті 1 Закону України
«Про реабілітацію інвалідів в Україні»
від 6 жовтня 2005 року №2961-IV
медико-соціальна експертиза - це
визначення на основі комплексного
обстеження усіх систем організму
конкретної особи міри втрати здоров'я,
ступеня обмеження її життєдіяльності,
викликаного стійким розладом функцій
організму, групи інвалідності, причини
і часу її настання, а також
рекомендацій щодо можливих для особи
за станом здоров'я видів трудової
діяльності та умов праці, потреби у
сторонньому догляді, відповідних видів
санаторно-курортного лікування і
соціального захисту для найповнішого
відновлення усіх функцій
життєдіяльності особи.

Статтею 3 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» від 21 березня 1991 року №875-XII
інвалідність, як міра втрати здоров'я,
визначається шляхом експертного
обстеження в органах медико-соціальної
експертизи центрального органу
виконавчої влади, який забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я.

Відповідно до підпункту 6.13 пункту 6 та
абзацу двадцять третього підпункту 8.8
пункту 8 Положення про Міністерство
охорони здоров'я України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року

№467, Міністерство охорони здоров'я
відповідно до покладених на нього
завдань проводить медико-соціальну
експертизу з метою виявлення ступеня
обмеження життєдіяльності особи та
затверджує порядок її проведення.

Медико-соціальну експертизу
відповідно до абзацу першого пункту 4
Положення про медико-соціальну
експертизу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 грудня
2009 року №1317, проводять
медико-соціальні експертні комісії
(далі - комісії), з яких утворюються в
установленому порядку центри (бюро), що
належать до закладів охорони здоров'я
при Міністерстві охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим,
управліннях охорони здоров'я обласних,
Київської та Севастопольської міських
держадміністрацій.

Комісії перебувають у віданні
Міністерства охорони здоров'я України
і утворюються за таким територіальним
принципом: Кримська республіканська;
обласні; центральні міські у мм. Києві
та Севастополі; міські, міжрайонні,
районні комісії (абзац третій пункту 4
згаданого Положення).

Абзац четвертий пункту 10 цього
Положення визначає, що комісія
складається з представників
Міністерства охорони здоров'я України,
Міністерства соціальної політики
України, Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань, Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, а також
військово-медичної служби Служби
безпеки України та військово-медичного
підрозділу Служби зовнішньої розвідки
у разі розгляду медичних справ
стосовно потерпілих на виробництві чи
пенсіонерів з числа
військовослужбовців Служби безпеки
України або Служби зовнішньої
розвідки. У проведенні
медико-соціальної експертизи беруть
участь також представники Пенсійного
фонду України, органів державної
служби зайнятості та, у разі потреби,
працівники науково-педагогічної та
соціальної сфери.

Відповідно до частини третьої статті 8
Закону України «Про реабілітацію
інвалідів в Україні» від 6 жовтня 2005
року №2961-IV рішення медико-соціальних
експертних комісій є обов'язковими для
виконання органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями, реабілітаційними
установами незалежно від типу і форми
власності.

Пунктом 15 постанови Пленуму Вищого
адміністративного суду України «Про
окремі питання юрисдикції
адміністративних судів» від 20 травня
2013 року №8 визначено, що рішення
медико-соціальних експертних комісій
спрямовані на забезпечення реалізації
державної політики у сфері
реабілітації інвалідів, створення
правових, економічних, політичних,
соціально-побутових і
соціально-психологічних умов для
задоволення їхніх потреб у відновленні
здоров'я, матеріальному забезпеченні,
посильній трудовій та громадській
діяльності, а тому вони мають публічний
характер та підлягають оскарженню в
порядку адміністративного
судочинства.

Таким чином, виходячи з викладеного
колегія суддів приходить до висновку,
що спірні правовідносини мають
публічно-правовий характер, оскільки
висновки Волинської обласної
медико-соціальної експертної комісії
породжують правові наслідки у вигляді
надання пільг, а тому справа підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства.

Відповідно до статті 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи для продовження розгляду є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
постановлення незаконної ухвали, яка
перешкоджає подальшому провадженню у
справі. Справа направляється до суду
апеляційної інстанції для продовження
розгляду або на новий розгляд, якщо
порушення допущені тільки цим судом. В
усіх інших випадках справа
направляється до суду першої
інстанції.

Оскільки оскаржені судові рішення не
можна визнати законними, то вони
підлягають скасуванню з направленням
справи для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Скасувати ухвалу Волинського
окружного адміністративного суду від 2
вересня 2010 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 6 березня 2013 року і направити справу
до суду першої інстанції для
продовження розгляду.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський(

доповідача)

Судді
В.І. Ємельянова

М.М. Олексієнко