Справа № 808/5902/13-а
Суддя: Бойченко Юлія Петрівна
Дата ухвалення: 2014-01-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 січня 2014 року 14:15Справа №
808/5902/13-а м.Запоріжжя

Запорізький окружний адміністративний
суд у складі судді Бойченко Ю.П., за
участю секретаря судового засідання
Заболотньої Н.Ю. та представників

позивача: Лебєдєв Олег
Володимирович;

відповідача 1: Венецький Сергій
Володимирович;

відповідача 2: не з'явився;

третьої особи 1: не з'явився;

третьої особи 2: не з'явився;

третьої особи 3: не з'явився;

третьої особи 4: не з'явився;

третьої особи 5: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Приватного
акціонерного товариства «Бердянське
племоб'єднання»

до 1.Бердянської районної
державної адміністрації Запорізької
області

2.Управління Державного
земельного агентства Бердянського
району Запорізької області

треті особи 1.ОСОБА_9

2.ОСОБА_10

3.ОСОБА_11

4.ОСОБА_12

5.ОСОБА_13

про скасування
розпорядження,

ОБСТАВИНИ
СПРАВИ:

01 липня 2013 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов адміністративний позов
Приватного акціонерного товариства
«Бердянське племоб'єднання» (далі
позивач або ПрАТ «Бердянське
племоб'єднання») до Бердянської
районної державної адміністрації
Запорізької області (далі відповідач 1
або Бердянська РДА), в якому позивач
просить суд:

скасувати пункти 1, 2, 3, Розпорядження
голови Бердянської районної державної
адміністрації Запорізької області від
25.12.2012 №870 «Про припинення права
постійного користування земельною
ділянкою на території
Нововасилівської сільської ради та
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду»;

зобов'язати Управління Державного
земельного агентства Бердянського
району Запорізької області здійснити
поворот виконання пунктів 1, 2, 3
Розпорядження голови Бердянської
районної адміністрації Запорізької
області від 25.12.2012р. № 870 «Про
припинення права постійного
користування земельною ділянкою на
території Нововасилівської сільської
ради та надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду» шляхом
скасування внесених змін до
земельно-облікової документації та
відновлення в земельно-обліковій
документації даних про право
постійного користування Бердянського
міжрайонного підприємства з племінної
роботи у тваринництві (правонаступник -
Приватне акціонерне товариство
«Бердянське племоб'єднання») земельною
ділянкою площею 101,1 га. для ведення
сільськогосподарського виробництва на
підставі Державного акту на право
постійного користування землею серії
І-ЗП № 000476, зареєстрованого 02.02.1999р. за
№ 338. (відповідно до заяви про залучення
другого відповідача та зміну позовних
вимог від 08.08.2013 вх.№32495).

Ухвалою суду від 04 липня 2013 року
позовна заява залишена без руху до 26
липня 2013 року.

Ухвалою суду від 29 липня 2013 року
відкрито провадження у справі,
закінчено підготовче провадження,
справа призначена до судового розгляду
на 08 серпня 2013 року.

Провадження у справі неодноразово
зупинялось, в якості другого
відповідача залучено Управління
Державного земельного агентства
Бердянського району Запорізької
області (далі відповідач 2 або
Держземагенство), в якості третіх осіб
залучено: ОСОБА_9 (далі ОСОБА_9 або третя
особа 1), ОСОБА_10 (далі ОСОБА_10 або третя
особа 2), ОСОБА_11 (далі ОСОБА_11 або третя
особа 3), ОСОБА_12 (далі ОСОБА_12 або третя
особа 4), ОСОБА_13 (далі ОСОБА_13 або третя
особа 5).

В судових засіданнях представник
позивача підтримав заявлені позовні
вимоги в повному обсязі, з підстав
викладених в позовній заяві та
письмових поясненнях (від 19.03.2013 за
вх.№37164 та від 20.01.2014 за вх.№1931) просить
суд задовольнити позовні вимоги.

В судових засіданнях представник
відповідача 1 проти задоволення
позовних вимог заперечив в повному
обсязі. На підставі тих обставин, що
викладені в запереченнях від 07.08.2013
№958/01 (вх.№32617 від 09.08.2013) та письмових
поясненнях від 20.01.2014 за вх.№1948 просить
суд відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Представник відповідача 2 в судове
засідання не з'явився, надіслав до суду
клопотання про розгляд справи за
відсутності представника
Держземагенства. Проти позову
заперечень не має.

Треті особи чи їх представники в судове
засідання 20.01.2014 не з'явились, однак
раніше надіслали до суду письмові
заперечення, в яких з заявленими
вимогами не погоджуються та просять
суд відмовити в задоволенні позову.

Розгляд справи здійснювався за
допомогою технічних засобів, а саме:
програмно-апаратного комплексу
«Камертон».

У судовому засіданні 20.01.2014 на підставі
ст.160 КАС України судом проголошено
вступну та резолютивну частину
постанови.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд

ВСТАНОВИВ:

Як свідчать матеріали справи та надані
сторонами докази, розпорядженням
голови Бердянської районної державної
адміністрації Запорізької області від
25.12.2012р. № 870 «Про припинення права
постійного користування земельною
ділянкою на території
Нововасилівської сільської ради та
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду» було зокрема:

1) Припинено право постійного
користування у зв'язку зі зміною
організаційно-правової форми
підприємства та передано до земель
запасу Нововасилівської сільської
ради земельну ділянку площею 101.1 га, що
надавалась Бердянському міжрайонному
підприємству з племінної роботи у
тваринництві рішенням Бердянської
районної ради № 2 від 19.03.1997 року для
ведення сільськогосподарського
виробництва.

2) Державний акт на право
постійного користування землею серії
І-ЗП № 000476, реєстр. N° 338 від 02.02.1999
вважати таким, що втратив чинність та
передати на зберігання до відділу
Держкомзему у Бердянському районі
Запорізької області.

3) Рекомендовано відділу
Держкомзему у Бердянському районі
Запорізької області внести відповідні
зміни в земельно-облікової
документації.

Обґрунтовуючи підстави винесення
спірного розпорядження Бердянська РДА
(в письмових запереченнях та
поясненнях) посилається на наступні
обставини.

Перехід права на майно врегульовано
статтями 9 та частиною 2 статті 108
Цивільного кодексу України де
визначено, що у разі перетворення
(зміна організаційно-правової норми) до
нової юридичної особи, переходять усе
майно, усі права і обов'язки
попередньої юридичної особи, тоді як
частиною 2 статті 3 Земельного кодексу
України передбачено, що земельні
відносини, що виникають при
використанні надр лісів, вод, а також
рослинного та тваринного світу,
атмосферного повітря, регулюються цим
Кодексом, нормативно-правовими актами
про надра, ліси, води, тваринний і
рослинний світ, атмосферне повітря
якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Тобто з погляду на вищенаведене
відповідач 1 вважає, що законність
видання розпорядження голови районної
державної адміністрації від 25.12.2012 року
№870, яке регулює земельні відносини,
треба розглядати через призму
земельного законодавства.

Земельний кодекс України в редакції
чинній на час видання спірного
розпорядження голови районної
державної адміністрації не передбачає
автоматично переходу права
користування земельною ділянку без
проведення державної реєстрації
земельної ділянки, згідно статей125, 126,
202 Земельного кодексу України та статті
24 Закону України про Державний
земельний кадастр.

Відкрите акціонерне товариство
«Бердянське плем'обєднання» було
створено шляхом перетворення
Бердянського міжрайонного
підприємства з племінної справи у
тваринництві у відкрите акціонерне
товариство «Бердянське
плем'обєднання» відповідно до наказу
Фонду державного майна по Запорізькій
області від 31.03.1997 року № 413.

Тобто діяльність Бердянського
міжрайонного підприємства з племінної
справи у тваринництві, яке мало право
користуватися земельною ділянкою,
згідно Акту постійного користування
земельною ділянкою І-ЗП № 000476 виданого
на підставі рішення Бердянської
районної ради № 2 від 19.03.1997 року було
припинено ще 31.03.1997 року шляхом
перетворення відповідно до наказу
Фонду державного майна по Запорізькій
області № 413.

Бердянська РДА зазначила, що саме з
вищезазназначених підстав, відповідно
до пункту «в» статті 141 Земельного
кодексу України, реагуючи на заяву
директора ПрАТ «Бердянське
плем'обєднання» Сербової М.М. від 15.12.2012
року № 83 з наданням додаткових
документів (копії Акту постійного
користування земельною ділянкою І-ЗП
№000476 виданого на підставі рішення
Бердянської районної ради № 2 від 19.03.1997
року) Бердянською районною
адміністрацією було видано
розпорядження від 25.12.2013 року №870«Про
припинення права постійного
користування земельною ділянкою на
території Нововасилівської сільської
ради та надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду».

Акт постійного користування земельною
ділянкою І-ЗП № 000476 виданий на підставі
рішення Бердянської районної ради № 2
від 19.03.1997 року теж було визнано таким,
що втратив чинність саме через те, що
Акт постійного користування земельною
ділянкою І-ЗП № 000476 був виданий
Бердянському міжрайонному
підприємству з племінної справи у
тваринництві. До цього Акту ПрАТ
«Бердянське плем'обєднання» не має
жодного відношення. Тому відповідач 1
вважає, що розпорядження від 25.12.2013 року
№ 870 «Про припинення права постійного
користування земельною ділянкою на
території Нововасилівської сільської
ради та надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду» було
видано в межах та у спосіб який не
суперечить чинному законодавству.

Однак, суд не погоджується з підставами
винесення спірного розпорядження з
огляду на наступні обставини.

Щодо виникнення права постійного
користування земельною ділянкою.

З матеріалів справи вбачається, що
право постійного користування
земельною ділянкою у Бердянського
міжрайонного підприємства з племінної
роботи у тваринництві виникло на
підставі рішення Бердянської районної
ради від 19.03.1997 року № 2 та виданого на
його підставі Державного акту на право
постійного користування земельною
ділянкою площею 101.1 га. І-ЗП № 000476,
зареєстрованого 02.02.1999р. за № 338.

Відповідно до ст. 125 Земельного кодексу
України право власності на земельну , а
також право постійного користування та
право оренди земельної ділянки
виникають з моменту державної
реєстрації цих прав.

Відповідно до п. 2 ст. 11 Земельного
кодексу України від 18 грудня 1990 року №
561-ХІІ, якій діяв в зазначений час,
реєстрація права власності, права
користування землею і договорів на
оренду землі належала до компетенції
районних рад.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Земельного
кодексу України від 18 грудня 1990 року №
561-ХІІ право власності на землю або
право користування наданою земельною
ділянкою виникає після встановлення
землевпорядними організаціями меж
земельної ділянки в натурі (на
місцевості) і одержання документа, що
посвідчує це право.

Таким чином, право постійного
користування земельною ділянкою
площею 101.1 га. виникло у позивача з
моменту видачі та реєстрації
Державного акту на право постійного
користування землею серії І-ЗП № 000476,
тобто 02 лютого 1999 року.

Внаслідок перетворення Бердянського
міжрайонного підприємства з племінної
роботи і тваринництва у ВАТ
«Бердянське племоб'єднання», яке
відбулося 31.03.2007 року, останнє стало
його повним правонаступником, що
зокрема зазначено в п. 3.3.Статуту ВАТ
«Бердянське племоб'єднання»,
затвердженого начальником
Регіонального відділення Фонду
державного майна по Запорізькій
області 31.03.1997р., зареєстрованого
розпорядженням голови Бердянської
районної державної адміністрації від
31.03.1997р. № 120.

Відповідно до ч. 7 ст. 34 Закону України
«Про підприємства в Україні» (який діяв
на час перетворення) також передбачено,
що при перетворенні одного
підприємства в інше до підприємства,
яке щойно виникло, переходять усі
майнові права і обов'язки колишнього
підприємства.

Такі самі норми закріплені у:

- ч. 2 ст. 108 Цивільного кодексу України:
«у разі перетворення до нової
юридичної особи переходять усе майно,
усі права та обов'язки попередньої
юридичної особи»;

- ч. 5 ст. 59 Господарського кодексу
України: «у разі перетворення одного
суб'єкта господарювання в інший до
новоутвореного суб'єкта
господарювання переходять усі майнові
права і обов'язки попереднього суб'єкта
господарювання».

Перетворення юридичних осіб
регулюється вказаними вище нормами
цивільного та господарського права.
Отже для вирішення питання про перехід
майна та майнових прав при
перетворенні юридичної особи слід
керуватися нормами цивільного та
господарського законодавства, як
спеціальними нормами права.

Таким чином, законодавство передбачає
автоматичний перехід при
реорганізації юридичної особи прав і
обов'язків до правонаступника.

Однак, суд погоджується з точкою зору
відповідача 1, що земельні питання, в
тому числі і право постійного
користування земельною ділянкою
регулюються Земельним кодексом
України, який, в даному випадку, є
спеціальним нормативним актом.

З огляду на це слід зазначити наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Земельного
кодексу України, земельні відносини, що
виникають при використанні надр, лісів,
вод, а також рослинного і тваринного
світу, атмосферного повітря,
регулюються цим Кодексом,
нормативно-правовими актами про надра,
ліси, води, рослинний і тваринний світ,
атмосферне повітря, якщо вони не
суперечать цьому Кодексу.

Пункт 6 Перехідних положень Земельного
кодексу України визначає, що громадяни
та юридичні особи, які мають у
постійному користуванні земельні
ділянки, але за цим Кодексом не можуть
мати їх на такому праві, повинні до 1
січня 2008 року переоформити у
встановленому порядку право власності
або право оренди на них.

Проте, обов'язок переоформлення права
користування земельною ділянкою, який
міститься у п. 6 Перехідних положень ЗК
України, визнаний неконституційним на
підставі рішення Конституційного Суду
України від 22 вересня 2005 року.

Разом з цим п. 2 Постанови Кабінету
Міністрів України від 2 квітня 2002року
№449 «Про затвердження форми державного
акта на право власності на земельну
ділянку та державного акта на право
постійного користування земельною
ділянкою» встановлює, що раніше видані
державні акти на право приватної
власності на землю, державні акти на
право власності на землю, державні акти
на право власності на земельну ділянку
та державні акти на право постійного
користування землею залишаються
чинними і підлягають заміні у разі
добровільного звернення громадян або
юридичних осіб.

Отже, право постійного користування
земельною ділянкою площею 101,1 га
перейшло до Відкритого акціонерного
товариства «Бердянське
племоб'єднання», створеного шляхом
перетворення Бердянського
міжрайонного підприємства по
племінній справі у тваринництві.

Як зазначив представник позивача, в
зв'язку з прийняттям Закону України
«Про акціонерні товариства» назву
Відкритого акціонерного товариства
«Бердянське племоб'єднання» було
змінено на Приватне акціонерне
товариство «Бердянське
племоб'єднання», що відповідно до п. 5
Прикінцевих та перехідних положень
вказаного Закону не є перетворенням та
не потребує застосування процедури
припинення.

Таким чином, з урахуванням всіх
вищенаведених норм законодавства
(Земельного, Господарського та
Цивільного), право постійного
користування земельною ділянкою,
набуте ПрАТ «Бердянське
племоб'єднання» в установленому
законом порядку, не втрачається, а
зберігається до його належного
переоформлення. Чинне законодавство не
передбачає автоматичного позбавлення
права користування земельною ділянкою
у разі не переоформлення раніше
виданого акту на право постійного
користування землею.

Аналогічного висновку дійшов
Верховний суд України в постанові від
26.09.2011р. по справі № 6-14цс11
(реєстраційний номер рішення в Єдиному
державному реєстрі судових рішень
18732404).

Стосовно інших обставин викладених в
запереченнях відповідача 1 то суд
зазначає наступне.

В своїх запереченнях Бердянська
районна державна адміністрація
посилається, на те що оскаржуване
розпорядження прийняте (в тому числі)
на підставі листа ПрАТ «Бердянське
племоб'єднання» №83 від 15.12.2012р. про
надання дозволу на розробку проекту
відведення земельної ділянки площею 70
га. за рахунок земельної ділянки, яка
знаходилась в постійному користуванні
Бердянського міжрайонного
підприємства з племінної роботи у
тваринництві.

Проте вказаним листом ПрАТ «Бердянське
племоб'єднання» не заявляло про
відмову від постійного користування
земельною ділянкою. Чинне
законодавство не передбачає звернення
землекористувача за дозволом на
розробку проекту відведення земельної
ділянки в оренду підставою для
припинення права постійного
користування. Надання дозволу на
розробку проекту відведення земельної
ділянки в оренду, відповідно до ст. ст.
123, 124, 125 Земельного кодексу України не
зумовлює припинення існуючого права
користування земельною ділянкою. Також
неможна ототожнювати таке звернення з
добровільною відмовою від земельної
ділянки.

Крім того, спираючись на лист ПрАТ
«Бердянське племоб'єднання» № 83 від
2.2012р., як підставу прийняття пунктів 1, 2,
3 розпорядження № 870 від 25.12.2012р.,
Бердянська РДА визнає існування у ПрАТ
«Бердянське племоб'єднання» права
постійного користування спірною
земельною ділянкою площею 101,1 га. в тому
числі право переоформити постійне
користування на оренду. Така позиція
суперечить:

- підставі припинення права
постійного користування, зазначеної
вп.1. оскаржуваного розпорядження «у
зв'язку із зміною
організаційно-правової форми
підприємства»;

- аргументації щодо відсутності у
ПрАТ «Бердянське племоб'єдання» права
постійного користування земельною
ділянкою, наведеній в запереченнях від
07.08.2013р. № 958/01.

Посилання Бердянської районної
державної адміністрації у
запереченнях проти позову на рішення
Конституційного суду України від
22.09.2005р. № 5-рп/2005 також не є
обґрунтованим. Вказаним рішенням
Конституційний суд України визнав
неконституційними норми пункту 6
розділу X «Перехідні положення»
Земельного кодексу України щодо
зобов'язання переоформити право
постійного користування земельною
ділянкою на право власності або право
оренди. При цьому Конституційний суд
України не обмежував коло суб'єктів, до
яких застосовується вказане рішення.

Судом не приймається до уваги і
посилання на п. 1.13 наказу Державного
комітету земельним ресурсам від
04.05.1998р. № 43, оскільки вказаною нормою
регулюється порядок складання
державного акта на право постійного
користування земельною ділянкою. Як
вбачається з матеріалів справи та
наведеного вище Державний акт на право
постійного користування землею серії
І-ЗП № 000476 на земельну ділянку площею
101,1 га. вже було складено та
зареєстровано 02 лютого 1999 року.
Складання нового державного акту на
право постійного користування землею
законодавством не передбачено.

Таким чином, позовні вимоги щодо
скасування пунктів 1, 2, 3, Розпорядження
голови Бердянської районної державної
адміністрації Запорізької області від
25.12.2012 №870 «Про припинення права
постійного користування земельною
ділянкою на території
Нововасилівської сільської ради та
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки в оренду» є обґрунтованими,
основаними на законі та підлягають
задоволенню.

Що стосується іншої частини позовних
вимог, а саме: зобов'язати Управління
Державного земельного агентства
Бердянського району Запорізької
області здійснити поворот виконання
пунктів 1, 2, 3 Розпорядження голови
Бердянської районної адміністрації
Запорізької області від 25.12.2012р. № 870
«Про припинення права постійного
користування земельною ділянкою на
території Нововасилівської сільської
ради та надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду» шляхом
скасування внесених змін до
земельно-облікової документації та
відновлення в земельно-обліковій
документації даних про право
постійного користування Бердянського
міжрайонного підприємства з племінної
роботи у тваринництві (правонаступник -
Приватне акціонерне товариство
«Бердянське племоб'єднання») земельною
ділянкою площею 101,1 га. для ведення
сільськогосподарського виробництва на
підставі Державного акту на право
постійного користування землею серії
І-ЗП № 000476, зареєстрованого 02.02.1999р. за
№338.

Суд вважає зазначені вимоги такими, що
не підлягають задоволенню з огляду на
наступне.

Відповідно до Преамбули Закону України
«Про Державний земельний кадастр» від
07.07.2011 №3613-VІ, зі змінами та
доповненнями (далі - Закон №3613-VІ), цей
Закон установлює правові, економічні
та організаційні основи діяльності у
сфері Державного земельного кадастру.

Відповідно до п.1 та п.2 ч.1 ст.1 Закону
№3613-VІ, державний земельний кадастр -
єдина державна геоінформаційна
система відомостей про землі,
розташовані в межах державного кордону
України, їх цільове призначення,
обмеження у їх використанні, а також
дані про кількісну і якісну
характеристику земель, їх оцінку, про
розподіл земель між власниками і
користувачами;

державна реєстрація земельної ділянки
- внесення до Державного земельного
кадастру передбачених цим Законом
відомостей про формування земельної
ділянки та присвоєння їй кадастрового
номера;

Згідно з вимогами ст.6 Закону №3613-VІ,
Ведення та адміністрування Державного
земельного кадастру забезпечуються
центральним органом виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин.

Держателем Державного земельного
кадастру є центральний орган
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Адміністратором Державного земельного
кадастру є державне підприємство, що
належить до сфери управління
центрального органу виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
земельних відносин, і здійснює заходи
із створення та супроводження
програмного забезпечення Державного
земельного кадастру, відповідає за
технічне і технологічне забезпечення,
збереження та захист відомостей, що
містяться у Державному земельному
кадастрі.

Частиною 8 ст.9 Закону №3613-VІ,
передбачено що державна реєстрація
земельних ділянок, обмежень у їх
використанні, ведення поземельних
книг, внесення до Державного
земельного кадастру відомостей про
земельні ділянки здійснюються
Державними кадастровими
реєстраторами, які здійснюють свою
діяльність за місцем розташування
земельної ділянки (район, місто
республіканського значення Автономної
Республіки Крим, місто обласного
значення).

Відповідно до вимог ч.1 та ч.2 ст. 24
Закону №3613-VІ, державна реєстрація
земельної ділянки здійснюється при її
формуванні шляхом відкриття
Поземельної книги на таку ділянку.

Державна реєстрація земельних ділянок
здійснюється за місцем їх розташування
відповідним Державним кадастровим
реєстратором центрального органу
виконавчої влади, що реалізує державну
політику у сфері земельних відносин.

Також, відповідно до приписів ч.3 ст.24
Закону №3613-VІ, державна реєстрація
земельних ділянок здійснюється за
заявою органу виконавчої влади, органу
місцевого самоврядування (у разі
формування земельних ділянок
відповідно державної чи комунальної
власності).

Таким чином, відповідач 2 обґрунтовано
та законно вніс зміни до
земельно-облікової документації,
керуючись при цьому розпорядженням
Бердянської РДА від 25.12.2012 за №870.

Також суд зазначає, що оскільки
порушення прав позивача відповідачем 2
полягало в виконанні п.1, 2, 3
розпорядженням Бердянської РДА від
25.12.2012 за №870, то їх скасування буде
усуненням даних порушення. Надалі
Держземагенство повинно вчиняти дії в
порядку та у спосіб, передбачений
чинним Законодавством України, а отже
відсутня необхідність додаткового
зобов'язання відповідача 2 вчиняти дії
прямо передбачені Законом, а відтак, і
немає підстав для задоволення позову в
цій частині.

Крім того, суд вважає вимоги до
відповідача 2 передчасними з
урахуванням наступних обставин.

У Рішенні від 01.12.2004 № 18-рп/2004
Конституційний суд України
розтлумачив, що поняття «охоронюваний
законом інтерес» треба розуміти як
прагнення до користування конкретним
матеріальним та/або нематеріальним
благом, як зумовлений загальним
змістом об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загальноправовим засадам.

Отже, охоронюваний законом інтерес
полягає у прагненні особи набути
певних матеріальних або
нематеріальних благ з метою
задоволення певних потреб, якщо такі
прагнення є абстрактними, тобто не
випивають із певного суб'єктивного
права у конкретних правовідносинах.
Тому порушення охоронюваного законом
інтересу, яке дає підстави для
звернення особи за судовим захистом, є
створення об'єктивних перешкод на
шляху до здобуття відповідного
матеріального та/або нематеріального
блага.

Водночас, за відсутності об'єктивного
порушення прав чи законних інтересів
особи її вимоги не підлягають
задоволенню.

Викладені конституційні норми
кореспондуються із нормами Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 4 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 3 КАС України,
справою адміністративної юрисдикції є
переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч. 2 ст.2 КАС України, до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до ч. 1 ст. 17 КАС України,
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму.

Водночас п. 8 ч. 1 ст. 3 КАС України
визначено, що позивач - це особа, на
захист прав, свобод та інтересів якої
подано адміністративний позов до
адміністративного суду, а також суб'єкт
владних повноважень, на виконання
повноважень якого подана позовна заява
до адміністративного суду.

Отже, судовому захисту в
адміністративних судах України
підлягають порушені права, свободи та
законні інтереси особи в
публічно-правових відносинах. При
цьому визначальним для вирішення
питання про обґрунтованість вимог
особи у публічно-правовому спорі є
встановлення факту порушення
відповідних прав, свобод чи інтересів
такої особи.

В свою чергу, порушення прав, свобод та
інтересів особи наявне тоді, коли
сталися зміни стану суб'єктивних прав
та обов'язків особи, тобто відбудеться
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку в публічно-правових
відносинах.

Відповідні зміни або перешкоди можуть
бути створені протиправними рішеннями,
діями або бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень.

Дії суб'єкта владних повноважень є
такими, що порушують права і свободи
особи в тому разі, якщо відповідні дії
не повинні вчинюватися таким суб'єктом
стосовно цієї особи, виходячи з наданої
йому компетенції.

Бездіяльність суб'єкта владних
повноважень є такою, що порушує права і
свободи особи в тому разі, якщо певні
дії повинні, але не вчинюються
суб'єктом владних повноважень на
реалізацію покладеної на нього
компетенції.

При цьому оспорювані дії або
бездіяльність повинні бути юридично
значимими, тобто мати безпосередній
вплив на суб'єктивні права та обов'язки
особи шляхом або позбавлення
можливості повністю чи в частині
реалізувати належне цій особі право,
або шляхом безпідставного покладення
на цю особу будь-якого обов'язку.

Згідно з вимогами ч.2 ст.14 КАС України,
постанови та ухвали суду в
адміністративних справах, що набрали
законної сили, є обов'язковими до
виконання на всій території України.

В даному випадку (з урахуванням того, що
судом скасовані п.1, 2, 3 розпорядженням
Бердянської РДА від 25.12.2012 за №870) ще не
відбулись дії чи бездіяльність
суб'єкта владних повноважень
(відповідача 2), які б порушували права
чи охоронювані Законом інтереси
позивача.

У разі якщо передбачені чинним
Законодавством дії виконані не будуть,
позивач може звернутися з відповідним
позовом до суду.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 11 КАС України
встановлено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості.

Згідно із ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійсненні
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено..

Враховуючи вищезазначене, та
керуючись 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов Приватного
акціонерного товариства «Бердянське
племоб'єднання» задовольнити частково.

2. Визнати протиправними та скасувати
пункти 1, 2, 3 розпорядження голови
Бердянської районної державної
адміністрації від 25 грудня 2012 року №870
«Про припинення права постійного
користування земельною ділянкою на
території Нововасилівської сільської
ради та надання дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки в оренду»

3. В іншій частині адміністративного
позову відмовити.

4. Повернути з Державного бюджету
України на користь Приватного
акціонерного товариства «Бердянське
племоб'єднання» судовий збір у розмірі
34 (тридцять чотири) гривні 41копійку.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Ю.П. Бойченко