Справа № К/9991/12731/12-С
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/9991/12731/12

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Черпіцької Л. Т.,секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: представника позивача -
Скіндера В. Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Товариства
з обмеженою відповідальністю
«ЕКО-СЕРВІС» на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 25 січня 2012 року у справі за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕКО-СЕРВІС» до
Територіального управління
Держгірпромнагляду по Одеській
області про визнання незаконним та
скасування наказу,

встановив:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «ЕКО-СЕРВІС»
звернулось до Територіального
управління Держгірпромнагляду по
Одеській області з позовом про
визнання незаконним та скасування
наказу виконуючого обов'язки
начальника територіального управління
Держгірпромнагляду по Одеській
області Присяжнюка І. В. № 708 від 19
вересня 2011 року про анулювання дозволу
на продовження експлуатації об'єкту
підвищеної небезпеки №
156.08.51-23.20.0, виданого ТОВ «ЕКО-СЕРВІС».

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року позов задоволено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року постанову скасовано, ухвалено
нове рішення про відмову в позові.

Не погоджуючись з постановою
апеляційного суду, позивач звернувся з
касаційною скаргою, в якій просить її
скасувати, а постанову суду першої
інстанції залишити в силі.

В запереченнях на касаційну скаргу
відповідач просив залишити її без
задоволення, а постанову апеляційного
суду - без змін.

Заслухавши доповідача, пояснення
представника позивача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що скарга підлягає
задоволенню.

Судами встановлено, що 19 листопада 2004
року територіальним управлінням
Держнаглядохоронпраці України по
Одеській області позивачу видано
дозвіл на початок експлуатації об'єкта
підвищеної небезпеки та на виконання
роботи підвищеної небезпеки
№ 298.04.51-23.20.0, згідно з яким позивачу
дозволена експлуатація об'єкта, на
якому використовуються,
виготовляються, переробляються,
зберігаються одна чи декілька
небезпечних речовин у кількості, що
дорівнює чи перевищує нормативно
встановлені порогові маси: установки з
регенерації (утилізації)
нафтопродуктів (в т.ч. газоконденсатів),
- розташованої за адресою: Одеська
область, Білгород-Дністровський район,
с. Шабо, вул. Вокзальна, 17, - а також,
виконання роботи підвищеної небезпеки
в процесі експлуатації об'єкта
підвищеної небезпеки, а саме:виконання
газонебезпечних робіт.

05 червня 2008 року позивач звернувся до
відповідача із заявою про видачу
дозволу на продовження виконання робіт
підвищеної небезпеки, а саме:
експлуатацію, технічне обслуговування
обладнання, пов'язаного з
використанням, виготовленням,
переробкою, зберіганням небезпечних
речовин, та експлуатацію об'єкта, на
якому використовуються,
виготовлюються, переробляються,
зберігаються небезпечні речовини, що
знаходяться за адресою: Одеська
область, Білгород-Дністровський район,
с. Шабо, вул. Вокзальна, 17.

До заяви позивачем додано висновок
експертизи № 51.-04.31.-0223.08 щодо
спроможності суб'єкта господарювання
виконувати роботи підвищеної
небезпеки та експлуатувати обладнання
підвищеної небезпеки з додержанням
вимог законів та інших
нормативно-правових актів з охорони
праці та промислової безпеки,
складений ДП
«Чорноморський Експертно-технічний
центр» від 26 травня 2008 року.

09 червня 2008 року територіальним
управлінням Держгірпромнагляду по
Одеській області ТОВ «ЕКО-СЕРВІС»
видано дозвіл на продовження
експлуатації об'єкту підвищеної
небезпеки № 156.08.51-23.20.0.

19 вересня 2011 року відповідач,
посилаючись на виявлення
недостовірних відомостей у документах,
поданих позивачем для одержання
дозволу, видано наказ № 708 про
анулювання виданого позивачу дозволу
від 09 червня 2008 року.

Не погоджуючись із вказаним наказом,
позивач подав цей позов.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про недоведеність відповідачем факту
надання позивачем недостовірної
інформації під час оформлення дозволу,
тому задовольнив позов.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, апеляційний суд дійшов
протилежного висновку. Відтак у
задоволенні позову відмовив.

Колегія суддів не погоджується з
висновками апеляційного суду.

Процедура видачі та анулювання
дозволів Держгірпромнагляду та його
територіальними відділеннями
врегульована Порядком видачі дозволів
Державним комітетом з нагляду за
охороною праці та його територіальними
органами (далі - Порядок), затвердженим
постановою Кабінету Міністрів України
від 15 жовтня 2003 року № 1631.

Пунктом 3 Порядку встановлено, що
суб'єкт господарської діяльності, який
має намір розпочати (продовжити)
виконання роботи підвищеної небезпеки
або експлуатацію об'єктів, машин,
механізмів, устатковання підвищеної
небезпеки за переліками згідно з
додатками 1 і 2 чи проводити навчання
працівників з питань охорони праці
інших суб'єктів господарської
діяльності, професійну підготовку,
перепідготовку та підвищення
кваліфікації працівників, які
залучаються до виконання робіт
підвищеної небезпеки, повинен одержати
відповідний дозвіл
Держнаглядохоронпраці або його
територіального органу.

Згідно із пунктом 4 Порядку, для
одержання дозволу суб'єкт
господарської діяльності або
уповноважена ним особа подає (надсилає
поштою) до Держнаглядохоронпраці або
його територіального органу за місцем
розташування заяву за зразком згідно з
додатком 3, до якої додаються:

- на початок (продовження) виконання
роботи підвищеної небезпеки - висновок
експертизи щодо спроможності суб'єкта
господарської діяльності забезпечити
додержання вимог законів та інших
нормативно-правових актів з охорони
праці та промислової безпеки під час
виконання заявленої роботи;

- на експлуатацію об'єкта - висновок
експертизи щодо відповідності об'єкта
вимогам нормативно-правових актів з
охорони праці та промислової безпеки (з
урахуванням результатів сертифікації
в системі УкрСЕПРО у разі її
проведення) і спроможності суб'єкта
господарської діяльності забезпечити
додержання вимог законодавства під час
його експлуатації, а також
експлуатаційну документацію (копії
інструкції з експлуатації, паспорта,
настанови тощо) українською або, як
виняток, російською мовою (для об'єкта,
який виготовлено за кордоном).

Відповідно до пункту 16 Порядку, дозвіл
може бути анульовано наказом органу,
який його видав, та вилучено у суб'єкта
господарської діяльності на підставі
письмового повідомлення.

Пунктом 17 Порядку встановлено
вичерпний перелік підстав для
анулювання виданого дозволу. Серед них:
подання суб'єктом господарської
діяльності або уповноваженою ним
особою заяви про анулювання дозволу;
прийняття рішення про скасування
державної реєстрації суб'єкта
господарської діяльності; виявлення
недостовірних відомостей у документах,
поданих суб'єктом господарської
діяльності для одержання дозволу;
видачі посадовими особами
Держнаглядохоронпраці або його
територіального органу припису про
повторне порушення умов дозволу;
аварії, вибуху, пожежі, нещасного
випадку тощо, якщо в акті розслідування
цієї події зазначено, що однією з її
причин є недодержання умов дозволу;
створення перешкод під час проведення
посадовими особами
Держнаглядохоронпраці або його
територіального органу перевірок
додержання умов дозволу.

Підставою для прийняття спірного
наказу зазначено виявлення
недостовірних відомостей у документах,
поданих позивачем для одержання
дозволу.

Так, за висновком апеляційного суду,
недостовірні відомості містяться,
по-перше, в заяві від 30 травня 2008 року №
67, в якій позивач просив, зокрема,
видати дозвіл на продовження виконання
робіт підвищеної небезпеки, тоді як
дозволу на початок виконання
відповідного виду робіт підвищеної
небезпеки останній не отримував.

Між тим, колегія суддів не може
погодитись із висновком апеляційного
суду про те, що вказану інформацію слід
вважати недостовірною.

Так, заслуговують на увагу доводи
позивача, про те, що прохання про видачу
дозволу саме на продовження виконання
робіт підвищеної небезпеки, мотивоване
тим, що дозвіл на початок виконання
таких робіт він отримав 19 листопада 2004
році за № 298.04.51-23.20.0. Посилання на те, що
йому було дозволено виконувати інший
вид робіт, не спростовує факту саме
продовження, а не початку виконання
позивачем робіт підвищеної небезпеки.

Крім того, зважаючи на те, що Порядком
встановлено абсолютно ідентичні
вимоги для отримання дозволу на
початок та на продовження виконання
робіт підвищеної небезпеки, відсутній
будь-який сенс для свідомого надання
заявником недостовірної інформації
щодо своїх очевидних намірів -
виконувати роботи підвищеної
небезпеки, однак іншого виду.

За висновком суду касаційної
інстанції, вказані позивачем відомості
про продовження виконання робіт не
слід вважати недостовірними, і тому
вони не можуть бути підставою для
анулювання дозволу.

Водночас апеляційним судом
встановлено, що позивач зазначив
недостовірні відомості щодо
найменування об'єкта підвищеної
небезпеки, що має намір в подальшому
експлуатувати.

До такого висновку апеляційний суд
дійшов з огляду на відсутність у
поданій позивачем заяві відомостей про
те, який саме об'єкт підвищеної
небезпеки, що має експлуатуватися в
подальшому позивачем, йде мова, тоді як
зазначення цієї інформації
передбачене формою заяви у Додатку 2 до
Порядку (а саме: тип об'єкта відповідно
до переліку його найменування, марка,
заводський номер, номер партії, дата
виготовлення тощо).

Між тим, колегія суддів не може
погодитись з висновком суду
апеляційної інстанції про те, що
ненадання інформації є тотожним
наданню недостовірної інформації.

При цьому, згідно із пунктом 7 Порядку,
ненадання суб'єктом господарської
діяльності необхідних документів та
(або) неправильного їх оформлення, є
підставою для прийняття рішення про
відмову у видачі дозволу, а не для його
анулювання.

Крім того, апеляційним судом
встановлено, що висновок експертизи
зроблений без дослідження документів,
які підтверджують здійснене позивачем
переозброєння установки, а також
відповідність проектної документації
нормативно-правовим актам з питань
охорони праці після проведення
переозброєння установок, та містить
суперечливі відомості про те, яким
технологічним регламентом
користується позивач при виконанні
робіт. Водночас, про недостовірність
висновку експертизи, яким засвідчено
спроможність ТОВ «ЕКО-СЕРВІС»
експлуатувати об'єкт підвищеної
небезпеки, свідчить відсутність
державної реєстрації відповідного
об'єкта підвищеної небезпеки та
доказів його ідентифікації відповідно
з кількістю порогової маси небезпечних
речовин.

Однак, посилаючись на неповноту,
недостовірність та необ'єктивність
висновків експертизи, як на
підтвердження факту надання
недостовірної інформації позивачем,
апеляційним судом не враховано, що
згідно із пунктом 5 Порядку
відповідальність за повноту,
достовірність та об'єктивність
висновку експертизи несе згідно із
законодавством експертна організація,
яка проводила експертизу.

Крім того, колегія суддів зазначає, що
всі виявлені відповідачем недоліки
висновку експертизи, як і факт
відсутності реєстрації об'єкта
підвищеної небезпеки та доказів
ідентифікації вказаного об'єкта,
відповідач мав можливість виявити та
перевірити під час вирішення питання
про видачу дозволу.

Згідно із пунктом 7 Порядку, надання
недостовірних даних або висновку
експертизи, який затверджено чи
складено більше ніж за рік до дати
реєстрації заяви, є підставою для
відмови у видачі дозволу.

Не врахувавши наведених норм,
апеляційний суд безпідставно вдався до
оцінки висновку експертизи, та дійшов
помилкового висновку про
обґрунтованість та правомірність
оскарженого наказу.

Надані суду матеріали не дають
підстави вважати, що позивачем при
поданні документів для отримання
дозволу на виконання робіт підвищеної
небезпеки надано недостовірну
інформацію.

Таким чином відповідач анулював
виданий дозвіл безпідставно.

За таких обставин, помилково скасована
постанова суду першої інстанції про
задоволення позову підлягає залишенню
в силі.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив:

Касаційну скаргу задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 25 січня 2012
року скасувати.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: