Справа № 434/6839/13-а
Суддя: Чебанов О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Река А.С.
Суддя-доповідач - Чебанов О.О.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
справа №434/6839/13-а
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Донецький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: Чебанова О.О., Нікуліна О.А.,
Яковенко М.М., при секретарі Мартакові
О.А., за участю позивача ОСОБА_2,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Артемівського районного
суду м. Луганська від 11 лютого 2014 р. у
справі № 434/6839/13-а за позовом ОСОБА_2 до
Олександрівської міської ради в особі
секретаря Олександрівської міської
ради Резніка Вадима Олександровича про
поновлення на роботі, виплату
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернувся до суду з
позовом до Олександрівської міської
ради в особі секретаря
Олександрівської міської ради Резніка
Вадима Олександровича, в якому просив
скасувати розпорядження секретаря
Олександрівської міської ради № 92-к
від 05.08.2013 року про звільнення за ст. 38
КЗпП України, поновити його на роботі,
стягнути середній заробіток за час
вимушеного прогулу, а також 8000 грн. в
рахунок відшкодування моральної шкоди
та витрати на правову допомогу.

Постановою Артемівського районного
суду м. Луганська від 11 лютого 2014 р. у
справі № 434/6839/13-а у задоволенні
позовних вимог відмовлено.

Не погодившись з рішенням суду першої
інстанції, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просив постанову суду
першої інстанції скасувати,
постановити нове рішення, яким
задовольнити позовні вимоги,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, позивача, який
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити, скасувати
постанову суду першої інстанції та
справу направити на новиу розгляд до
суду першої інстанції, вивчивши
матеріали справи, вважає за необхідне
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а постанову суду першої
інстанції без змін з наступних підстав.

Як встановлено судами першої та
апеляційної інстанцій, відповідно до
розпорядження секретаря
Олександрівської міської ради № 122-к
від 07.12.2009 року позивача було
призначено на посаду спеціаліста 1
категорії з питань землекористування
відділу архітектури та
землевпорядкування відділу
архітектури та землекористування
виконкому Олександрівської міської
ради.

30.06.2011 року ОСОБА_2 було переведено на
посаду начальника відділу архітектури
та землевпорядкування відділу
архітектури та землекористування
виконкому Олександрівської міської
ради (а.с. 11).

Відповідно до розпорядження секретаря
Олександрівської міської ради № 7-в від
28.02.2013 року позивачу надано частину
щорічної основної оплачуваної
відпустки тривалістю 15 календарних
днів з 18 березня по 1 квітня 2013 року (а.с.
84).

Згідно розпорядження секретаря
Олександрівської міської ради № 27-в
від 27.05.2013 року, ОСОБА_2 надано щорічну
основну оплачувану відпустку
тривалістю 30 календарних днів з 17
червня по 18 липня 2013 року (а.с. 83).

22.07.2013 року позивачу було надано до
виконкому Олександрівської міської
ради особисту заяву про звільнення з
роботи за власним бажанням, вх. № 07-38/80
від 22.07.2013 року (а.с. 76).

В період з 22.07.2013 року по 03.08.2013 року,
відповідно до листка непрацездатності
(серія АВР № 035355), виданого Луганською
міською багатопрофільною лікарнею № 4,
позивач знаходився на лікарняному (а.с.
92).

05.08.2013 року ОСОБА_2 було подано заяву за
вх. № 07-38/81 від 05.08.2013 року щодо надання
невикористаної додаткової щорічної
відпустки тривалістю 25 календарних
днів та частини основної щорічної
відпустки тривалістю 16 календарних
днів з 05.08.2013 року у зв'язку із станом
здоров'я. На заяві є резолюція «до
особової справи» та зазначено
«суперечить затвердженому графіку
відпусток на 2013 рік» (а.с. 87).

Відповідно до графіку відпусток
працівників виконавчого комітету
Олександрівської міської ради на 2013
рік, затвердженого 10.01.2013 року
секретарем ради Резніком В.О. та
погоджено головою об'єднаної первинної
профспілкової організації, додаткова
щорічна відпустка тривалістю 25
календарних днів ОСОБА_2 запланована на
листопад 2013 року, невикористана
основна відпустка тривалістю 16
календарних днів - на жовтень 2013 року. З
графіком відпусток ОСОБА_2 був
ознайомлений під особистий підпис (а.с
82).

За результатами розгляду подання
прокурора Артемівського району м.
Луганська, розпорядженням секретаря
Олександрівської міської ради від
05.08.2013 р. № 25-вд позивачу оголошено
догану (а.с. 95). До застосування
дисциплінарного стягнення від ОСОБА_2
були відібрані письмові пояснення (а.с.
94), від підпису та ознайомлення з
розпорядженням про догану, позивач у
присутності свідків 05.08.2013 року о 14-45
год. відмовився, про що складено
відповідний акт (а.с. 93).

Згідно розпорядження секретаря
Олександрівської міської ради № 92-к
05.08.2013 року позивача було звільнено за
власним бажанням відповідно до статті
38 КЗпП України на підставі особистої
заяви від 22.07.2013 року (а.с. 85). Від підпису
про ознайомлення з розпорядженням про
прийом та передачу службової
документації позивач у присутності
свідків 05.08.2013 року о 14-45 год.
відмовився, про що складено
відповідний акт (а.с. 90).

05.08.2013 року було складено Акт
прийому-передачі товарно-матеріальних
цінностей та документації, відповідно
до якого ОСОБА_2 передав, а ОСОБА_4
прийняла відповідну документацію,
даний акт підписано членами комісії, та
особисто позивачем (а.с. 81).

Колегія суддів також зазначає, що
Територіальною Державною інспекцією з
питань праці в Луганській області було
проведено перевірку на предмет
додержання законодавства про працю під
час роботи позивача та його звільнення.
Відповідно до Акту перевірки № 12-01-14/0004,
порушень вимог законодавства не
виявлено (а.с. 62-75).

Статтею 24 Закону України «Про
відпустки» визначено, що в разі
звільнення працівника йому
виплачується грошова компенсація за
всі не використані ним дні щорічної
відпустки, а також додаткові відпустки
працівникам, які мають дітей (частина
перша); за бажанням працівника частина
щорічної відпустки замінюється
грошовою компенсацією. При цьому
тривалість наданої працівникові
щорічної та додаткових відпусток не
повинна бути менше ніж 24 календарних
дні (ч. 5).

Відповідно до ст. 74 КЗпП України
громадянам, які перебувають у трудових
відносинах з підприємствами,
установами, організаціями незалежно
від форм власності, виду діяльності та
галузевої належності, а також працюють
за трудовим договором у фізичної особи,
надаються щорічні (основна та
додаткові) відпустки із збереженням на
їх період місця роботи (посади) і
заробітної плати.

Згідно з ч. 1 ст. 3 Закону України «Про
відпустки» за бажанням працівника у
разі його звільнення (крім звільнення
за порушення трудової дисципліни) йому
має бути надано невикористану
відпустку з наступним звільненням.
Датою звільнення в цьому разі є
останній день відпустки.

Крім того, статтею 79 КЗпП України та ст.
10 Закону України «Про відпустки»
передбачений порядок і умови надання
щорічних відпусток. Відповідно до
зазначених норм черговість надання
відпусток визначається графіками, які
затверджуються власником або
уповноваженим ним органом за
погодженням з виборним органом
первинної профспілкової організації
(профспілковим представником), і
доводиться до відома всіх працівників.
При складанні графіків ураховуються
інтереси виробництва, особисті
інтереси працівників та можливості їх
відпочинку. Конкретний період надання
щорічних відпусток у межах,
установлених графіком, узгоджується
між працівником і власником або
уповноваженим ним органом, який
зобов'язаний письмово повідомити
працівника про дату початку відпустки
не пізніш як за два тижні до
встановленого графіком терміну.

Суд першої інстанції вірно зазначив, що
посилання позивача на ту обставину, що
при звільненні не було розглянуто його
заяву про надання йому щорічної
відпуски є необґрунтованим, оскільки
при поданні заяви про звільнення за
власним бажанням позивач не просив
надати йому відпустку, а надання
відпустки з 05.08.2013 року не відповідало
графіку відпусток виконкому
Олександрівської міської ради.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06.11.1992 року, працівник, який
попередив власника або уповноважений
ним орган про розірвання трудового
договору, укладеного на невизначений
строк, вправі до закінчення строку
попередження відкликати свою заяву і
звільнення в цьому випадку не
проводиться, якщо на його місце не
запрошена особа в порядку переведення
з іншого підприємства, установи,
організації (ч. 4 ст. 24 КЗпП). Якщо після
закінчення строку попередження
трудовий договір не був розірваний і
працівник не наполягає на звільненні,
дія трудового договору вважається
продовженою.

Зі змісту заяви ОСОБА_2 про надання
відпустки, вбачається, що позивач
просить надати йому відпустку у зв'язку
із погіршенням стану здоров'я, про
відкликання заяви про звільнення і
бажання залишитися працювати не
повідомляв. Інші докази повідомлення
відповідача про відкликання ОСОБА_2
заяви про звільнення, відсутні.
Посилання позивача щодо його
перебування 05.08.2013 року та 06.08.2013 року на
робочому місці та виконання ним своїх
посадових обов'язків не знайшло свого
підтвердження, оскільки як вбачається
з матеріалів справи, 05.08.2013 року та
06.08.2013 року позивач передавав справи
ОСОБА_4, у зв'язку з чим і знаходився на
робочому місці. Таким чином, звільнення
ОСОБА_2 відбулося в останній робочий
день позивача, тобто в останній день
спливу двотижневого строку від дня
подання заяви про звільнення.

Також не може бути взяти до уваги і те,
що при написанні заяви про звільнення
22.08.2013 року на позивача з боку
працівника кадрового відділу вчинявся
психологічний тиск, оскільки як
вбачається з матеріалів справи, ОСОБА_2
було лише ознайомлено з приписом
прокурора Артемівського району м.
Луганська та запропоновано надати
пояснення.

Відповідно до п. 12 Постанови Пленуму
Верховного Суду України «Про практику
розгляду судами трудових спорів» № 9
від 06.11.1992 року, по справах про
звільнення за ст.38 КЗпП суди повинні
перевіряти доводи працівника про те, що
власник або уповноважений ним орган
примусили його подати заяву про
розірвання трудового договору. Подача
працівником заяви з метою уникнути
відповідальності за винні дії не може
розцінюватись як примус до цього і не
позбавляє власника або уповноважений
ним орган права звільнити його за винні
дії з підстав, передбачених законом, до
закінчення встановленого ст.38 КЗпП
строку, а також застосувати до нього
протягом цього строку в установленому
порядку інше дисциплінарне стягнення.

Частиною 1 ст. 47 КЗпП передбачено, що
власник або уповноважений ним орган
зобов'язаний в день звільнення видати
працівникові належно оформлену
трудову книжку і провести з ним
розрахунок у строки, зазначені в статті
116 цього Кодексу. Згідно складеного
акту від 05.08.2013 року, від отримання
трудової книжки позивача у присутності
свідків відмовився. Відповідно до
даних Акту перевірки № 12-01-14/0004,
складеного Територіальною Державною
інспекцією з питань праці в Луганській
області, остаточний розрахунок з
ОСОБА_2 здійснено 06.08.2013 року у сумі 2524,04
грн., у т.ч. компенсація за всі дня
невикористаної відпустки - 2401,2 грн.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що розпорядження секретаря
Олександрівської міської ради № 92-к
від 05.08.2013 року про звільнення за ст. 38
КЗпП України було винесено з
додержанням норм трудового
законодавства.

З огляду на наведене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції спір по суті вирішений вірно,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції, тому підстави для
задоволення апеляційної скарги та
зміни або скасування постанови суду
першої інстанції відсутні.

Керуючись статтями 195, 196, 198, 200, 205, 206, 211,
212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Артемівського районного суду м.
Луганська від 11 лютого 2014 р. у справі №
434/6839/13-а - залишити без задоволення.

Постанову Артемівського районного
суду м. Луганська від 11 лютого 2014 р. у
справі № 434/6839/13-а - залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після складення
у повному обсязі.

У повному обсязі ухвала складена 01.04.2014
року.

Головуючий
О.О. Чебанов

Судді
О.А. Нікулін

М.М. Яковенко