Справа № 2а-5347/12/1470
Суддя: Осіпов Ю.В.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а-5347/12/1470

Категорія: 6.1 Головуючий в 1 інстанції:
Зіньковський О. А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Осіпова Ю.В.,

суддів - Золотнікова О.С., Скрипченка
В.О.,

при секретарі Голбан К.В.,

за участю представника позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м.Одесі апеляційну скаргу
Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2012
року по справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Інспекції Державного
архітектурно-будівельного контролю у
Миколаївській області про скасування
постанови про накладення штрафу,-

В С Т А Н О В И В:

22.10.2012р. ФОП ОСОБА_2 звернулась до
Миколаївського окружного
адміністративного суду із позовом до
Інспекції ДАБК у Миколаївській
області, в якому просила скасувати
постанову №50 від 10.10.2012р. про
накладення на неї штрафу в сумі 40248 грн.
за правопорушення вимог абз.3 п.4 ч.2 ст.2
Закону України «Про відповідальність
за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності».

В обґрунтування позовних вимог,
позивач зазначив, що зазначена
постанова є протиправною, оскільки
закон, який передбачає
відповідальність за вказане
правопорушення набув чинності після
вчинення позивачем відповідного
правопорушення.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2012
року позовні вимоги задоволено.
Скасовано постанову Інспекції ДАБК у
Миколаївській області про накладення
штрафу за правопорушення у сфері
містобудівної діяльності №50 від
10.10.2012р.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду 1-ї інстанції, 27.12.2012р.
представником Інспекції ДАБК у
Миколаївській області подано
апеляційну скаргу, в якій зазначено, що
судом, при винесенні оскаржуваної
постанови порушено норми
процесуального і матеріального права
та просить скасувати постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06.12.2012 року,
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволені
позовних вимог в повному обсязі.

Заслухавши суддю - доповідача, виступ
представника позивача та перевіривши
матеріали справи і доводи апеляційної
скарги, колегія суддів приходить до
висновку про відсутність належних
підстав для її задоволення.

Судом першої інстанції встановлені
наступні обставини справи.

У вересні 2012 року на підставі листа
ІОжноукраїнської міської ради
Миколаївської області від 31.08.2012р.
№3039/01-15/27, відповідно до направлення
від 11.09.2012р. №1011, відповідачем була
проведена позапланова перевірка
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів та правил на
об'єкті позивача «Прибудова до кафе
«Водолій» за адресою: Миколаївська
область, м.Южноукраїнськ, вул.Набережна
Енергетиків 20.

За результатами вказаної перевірки
перевіряючими було встановлено, що за
вищевказаною адресою розташовано кафе
«Водолій», яке належить громадянину
ОСОБА_3 та ФОП ОСОБА_2 (т.б. позивачу) на
праві приватної спільної часткової
власності (т.б. по 50% кожному), і це право
власності зареєстроване КП БТІ
м.Южноукраїнськ 25.08.2010р. за
реєстраційним номером 31197697.

Земельна ділянка площею 0,0513 га, на якій
розташований цей об'єкт, знаходиться в
строковому платному користуванні на
підставі договору оренди земельної
ділянки, укладеного 16.03.2011р. між
Южноукраїнською міською радою та ФОП
ОСОБА_4 і гр.ОСОБА_3, зареєстрованого
24.06.2011р. за №00006.

Так, в ході перевірки було виявлено, що
власниками кафе за вищевказаною
адресою самовільно добудовано до
даного об'єкту, зокрема, на покрівлі
влаштовано літній майданчик для
відвідувачів кафе (м'яка покрівля
змінена на кахельну плитку, на
парапетній огорожі покрівлі
влаштована фігурна металева огорожа
висотою 0,5м, сходи шириною 1,20м та
висотою 2,70м, які ведуть на покрівлю до
літнього майданчика).

За результатами вказаної перевірки
співробітниками відповідача складено
акт від 28.09.2012р., протокол про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 28.09.2012р. відносно ФОП
ОСОБА_2 та видано припис №38 від 28.09.2012р.

10.10.2012р. відповідачем було розглянуто
справу про порушення позивачем вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності та прийнято постанову №50
про накладення на позивача штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності в сумі 40 248грн.

Не погоджуючись з вказаними вище
рішенням інспекції, позивач оскаржив
його до суду.

Вирішуючи справу по суті та
задовольняючи позов, суд 1-ї інстанції
виходив з обґрунтованості позовних
вимог, а також з того, що оскаржуване
рішення відповідача є неправомірним та
невідповідаючим діючому
законодавству.

Колегія суддів апеляційного суду,
уважно дослідивши матеріали справи та
надані сторонами докази, цілком
погоджується з такими висновками суду
1-ї інстанції і вважає їх
обґрунтованими та заснованими на
законі, з огляду на наступне.

Як слідує з ч.2 ст.19 Конституції України,
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З зазначеної конституційної норми
вбачається, що вона фактично дає
підстави для висновку про те, що
діяльність органів або посадових осіб,
які здійснюють владні управлінські
функції, має здійснюватись виключно в
межах їх законодавчо визначених
повноважень і реалізація таких
повноважень повинна відповідати
способу, встановленому законодавством.
Таким чином, порушення з боку владних
органів чи їх посадових осіб може
виражатись як в діях поза межами
власних повноважень, так і в порушенні
способу реалізації цих повноважень.

Відповідно до положень ст.4 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», об'єктами
будівництва є будинки, будівлі, споруди
будь-якого призначення, їх комплекси,
лінійні об'єкти інженерно -
транспортної інфраструктури.
Суб'єктами ж містобудування є органи
виконавчої влади, органи місцевого
самоврядування, фізичні та юридичні
особи.

Так, як вбачається з матеріалів справи
та оскаржуваної постанови, відповідач
застосував до позивача фінансові
санкції за вчинення правопорушення,
передбаченого абз.3, п.4, ч.2 ст.2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності», тобто за виконання
будівельних робіт без реєстрації
декларації про початок виконання таких
робіт, а також наведення недостовірних
даних у зазначеній декларації.

Судовою колегією встановлено, що
позивач в судових засіданнях не
заперечував факт спільного проведення
(т.б. разом із іншим співвласником
нерухомого майна) вказаних в акті
будівельних робіт.

Але, разом з тим, позивач та його
представник наполягали на тому, що всі
ці будівельні роботи були проведені ще
у 2010 році. Доказів зворотного
відповідачем не надано, не міститься їх
і в матеріалах справи.

Таким чином, у зв'язку із
вищезазначеним, судова колегія
зазначає, що юридична відповідальність
за вказаний склад правопорушення була
введена Законом України «Про внесення
змін до деяких законодавчих актів
України щодо посилення
відповідальності та вдосконалення
державного регулювання у сфері
містобудівної діяльності» від 22.12.11р.
№4220-VI, який набув чинності тільки з
27.01.2012р.

До цього ж моменту, юридична
відповідальність за виконання
будівельних робіт без реєстрації
декларації про початок виконання таких
робіт Законом взагалі не була
визначена.

Отже, апеляційним судом з матеріалів
справи встановлено, що відповідачем, в
даному випадку, не було доведено суду,
що спірні ремонтні та будівельні
роботи були проведені позивачем у 2012
році. В той же час позивачем надано до
суду 1-ї інстанції усі необхідні
документи, які підтверджують
проведення цих будівельних робіт на
спірному об'єкті саме у 2010 році (т.б.
рахунки-фактури, квитанції до
прибуткових касових ордерів, товарні
чеки та інш.).

Відповідно до ст.58 Конституції України,
закони та інші нормативно-правові акти
не мають зворотної дії в часі, крім
випадків, коли вони пом'якшують або
скасовують відповідальність особи.

Враховуючи, що на час вчинення
позивачем самовільного будівництва у
2010 році за це не було передбачено
будь-яку юридичну відповідальність, то
відповідно, позивач не може бути
притягнутий до відповідальності за
вчинення правопорушення передбаченого
абз.3, п.4 ч.2 ст.2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності», який
набув чинності тільки 27.01.2012р.

Окрім того, слід зазначити, що
відповідачем також було порушено і
терміни застосування до позивача
адміністративно-господарських
санкцій.

Так, згідно з приписами ч.1 ст.218 ГК
України, підставою відповідальності
учасника господарських відносин є
вчинене ним правопорушення у сфері
господарювання.

А відповідно до ст.238 ГК України, за
порушення встановлених законодавчими
актами правил здійснення
господарської діяльності можуть бути
застосовані уповноваженими органами
адміністративно-господарські санкції,
тобто заходи організаційно-правового
або майнового характеру, спрямовані на
припинення правопорушення суб'єкта
господарювання та ліквідацію його
наслідків.

При цьому, види
адміністративно-господарських
санкцій, умови та порядок їх
застосування визначаються саме цим
Кодексом та іншими законодавчими
актами. Адміністративно-господарські
санкції можуть бути встановлені
виключно законами.

Так, адміністративно-господарський
штраф є одним із видів
адміністративно-господарської
санкції, передбаченої ст.239 ГК України.

Таким чином, встановлена відповідачу
санкція за своєю правовою природою є
адміністративно-господарською,
оскільки вона встановлена законом,
застосовується уповноваженим
державним органом до суб'єктів
господарювання за порушення ними
правил здійснення господарської
діяльності, встановленими
законодавчими актами.

У відповідності до вимог ст.250 ГК
України, адміністративно-господарські
санкції можуть бути застосовані до
суб'єкта господарювання протягом шести
місяців з дня виявлення порушення, але
не пізніш як через 1 рік з дня порушення
цим суб'єктом правил здійснення
господарської діяльності, крім
випадків, передбачених законом.

Слід вказати, що зазначені висновки
щодо застосування положень ст.250
Господарського кодексу України
повністю відповідають судовій
практиці Вищого адміністративного
суду України (ухвали від 26.09.2012р. по
справі №К-27294/10-с та від 06.09.2012р. по
справі №К-24375/10).

Також, апеляційний суд звертає увагу й
на те, що одним із головних принципів
адміністративного судочинства,
відповідно до ст.7 КАС України, є
принцип верховенства права.

В адміністративному судочинстві
принцип верховенства права та
законності зобов'язує суд надавати
законам та іншим нормативно - правовим
актам тлумачення у спосіб, який
забезпечує пріоритет прав осіб при
вирішенні справи. Тлумачення законів
та нормативно -правових актів не може
спричиняти несправедливих обмежень
прав осіб.

Таким чином, судами обох інстанцій
беззаперечно встановлено, що
відповідачем, в даному випадку, було
неправомірно застосовано до позивача
штрафну санкцію, оскільки у нього
відсутні належні докази вчинення
позивачем спірного порушення у 2012р.
(т.б. після набрання чинності
відповідного закону), відсутнє
обґрунтування застосування до
позивача повної суми штрафу в розмірі
40248 грн. (т.б. без врахування 50% частки у
праві власності на нерухоме майно та
без встановлення конкретної ступені
участі позивача в будівництві об'єкту),
а також було порушено строк
застосування цих санкцій, який
встановлено ст.250 ГК України.

До того ж, судова колегія звертає увагу
ще й на те, що відповідно до приписів
ст.ст.11,71 КАС України, кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд, згідно ст.86 цього ж Кодексу, оцінює
докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

А відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову, чого, в
даному випадку, не було зроблено
представниками відповідача при
розгляді справи в судах 1-ї та 2-ї
інстанцій.

Отже, за таких обставин, судова колегія
вважає, що суд 1-ї інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
протиправність оскаржуваного рішення
відповідача та відповідно, про
задоволення позовних вимог.

Враховуючи вищевикладене, судова
колегія приходить до висновку, що суд
першої інстанції порушень
матеріального і процесуального права
при вирішенні даної справи не допустив,
вірно встановив фактичні обставини
справи та надав їм належної правової
оцінки. Наведені ж у апеляційній скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують, оскільки ґрунтуються на
невірному трактуванні норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198 КАС України,
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції має право залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін.

За вказаних обставин, судова колегія,
діючи виключно в межах позовних вимог
та доводів апеляційної скарги,
відповідно до ст.200 КАС України, залишає
цю апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову окружного суду - без змін.

Керуючись ст.ст.195,196,198,200,205,206,254 КАС
України, апеляційний суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Інспекції
Державного архітектурно-будівельного
контролю у Миколаївській області -
залишити без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 06 грудня 2012
року - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно з моменту
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
законної сили судовим рішенням
апеляційного суду.

Головуючий:
Ю.В. Осіпов

Судді:
О.С. Золотніков

В.О. Скрипченко