Справа № 826/114/14
Суддя: Василенко Я.М.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 826/114/14
інстанції: Шейко Т.І.
Суддя-доповідач: Василенко Я.М.
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Василенка Я.М.,

суддів
Кузьменка В.В., Шурка О.І.,

при секретарі
Зубрицькому Д.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_3 на
ухвалу Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22.01.2014 у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_3 до
Міністерства соціальної політики
України про зобов'язання вчинити дій, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до суду першої
інстанції з позовом, в якому просив
визнати недійсним пункт 3.11 Тимчасового
положення про психоневрологічний
інтернат, затвердженого наказом
Міністерства праці та соціальної
політики від 29.12.2001 №549.

Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 22.01.2014 позовну
заяву залишено без розгляду.

Не погоджуючись із зазначеною ухвалою,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати оскаржувану ухвалу,
як таку що постановлена з порушенням
норм процесуального права, та
направити справу до суду першої
інстанції для продовження розгляду.

В судове засідання сторони не
з'явились, про день, час та місце
розгляду справи повідомлені належним
чином, у зв'язку із чим, колегія суддів,
на підставі ч. 6 ст. 12, ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 196
КАС України розглядає справу за їх
відсутності без фіксування судового
засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу.

Заслухавши у засіданні апеляційного
суду доповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляції, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступних підстав.

Мотивами оскаржуваної ухвали є те, що
позивачем був без поважних причин
пропущений шестимісячний строк
звернення до суду, встановлений ч. 2 ст.
99 КАС України.

Колегія суддів погоджується з мотивами
та висновками суду першої інстанції,
враховуючи наступне.

Згідно ч. 1 ст. 99 КАС України,
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Частиною 2 вищевказаної статті
передбачено, що для звернення до
адміністративного суду суб'єкта
владних повноважень встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня
виникнення підстав, що дають суб'єкту
владних повноважень право на
пред'явлення передбачених законом
вимог.

Як вбачається з матеріалів справи
предметом позову ОСОБА_3 є визнання
недійсним пункту 3.11 Типового положення
про психоневрологічний інтернат,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 29.12.2001 №549, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29.01.2002 за
№68/6356.

Наказ Міністерства праці та соціальної
політики України від 29.12.2001 №549 та
Типове положення про
психоневрологічний інтернат офіційно
опубліковані у офіційному виданні
«Офіційний вісник України» 15.02.2002 №5,
ст. 212, про що, зокрема, зазначив і
позивач.

Однак, позивач у позовній заяві
стверджував, що він з часу
опублікування Типового положення про
психоневрологічний інтернат і по
теперішній час постійно перебуває у
Комунальній установі «Орловський
психоневрологічний інтернат», що
унеможливлювало його своєчасне
звернення до суду. В якості доказів на
підтвердження зазначеного, позивач
надав довідку Комунальної установи
«Орловський психоневрологічний
інтернат».

В свою чергу, в довідці, виданій
комунальною установою «Орловський
психоневрологічний інтернат» 31.01.2013
зазначено, що ОСОБА_3, ІНФОРМАЦІЯ_1 під
опікою комунальної установи
«Орловський психоневрологічний
інтернат» перебуває з 03.08.2006 по
теперішній час.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що перебуваючи під опікою в
комунальній установі «Орловський
психоневрологічний інтернат» позивач
мав можливість звернутися з даним
адміністративним позовом, що в свою
чергу, спростовує твердження позивача
з приводу неможливості звернення до
суду своєчасно, в зв'язку з постійним
перебуванням у цій установі.

Більш того, як встановлено судом першої
інстанції ОСОБА_3 у серпні 2011 року
звертався до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовом до Міністерства соціальної
політики України про часткове
оскарження Типового положення про
психоневрологічний інтернат,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 29.12.2001 №549 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29.01.2002 за
№68/6356, й ухвалою суду від 15.09.2011 позовну
заяву ОСОБА_3 було повернуто позивачу.

Також, ОСОБА_3 звертався до Окружного
адміністративного суду міста Києва в
червні 2013 року з позовом, в якому
оскаржував пункт 3.11 Типового положення
про психоневрологічний інтернат,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України
від 29.12.2001 №549, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 29.01.2002 за
№68/6356. Ухвалою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13.06.2013, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 24.07.2013, в
зв'язку з ненаданням позивачем
належних доказів в обґрунтування
поважності причин пропуску строку
звернення до суду, позовну заяву
залишено без розгляду відповідно до
статей 99, 100 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що позивач був обізнаний
про існування оскаржуваного
нормативно-правового акту, принаймі, з
серпня 2011 року.

Також, колегія суддів не бере до уваги
посилання апелянта на постійне його
перебування в комунальній установі
«Орловський психоневрологічний
інтернат», як на обставину, що
унеможливлювала своєчасне звернення
позивача до суду, оскільки вказане
спростовується довідкою комунальної
установи «Орловський
психоневрологічний інтернат» від
31.01.2013.

Згідно до п. 5 ч. 1 ст. 107 КАС України суддя
після одержання позовної заяви
з'ясовує, чи подано адміністративний
позов у строк, установлений законом
(якщо подано заяву про поновлення цього
строку, то чи є підстави для її
задоволення).

Відповідно до ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Оскільки позивач дізнався про
існування оскаржуваного
нормативно-правового акту в серпні 2011
року, то враховуючи дату звернення
позивача до суду першої інстанції -
31.12.2013, судом першої інстанції вірно
залишено позовні вимоги без розгляду.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Апелянтом не доведено жодними доказами
правомірність вимог апеляційної
скарги.

Таким чином, колегія суддів вирішила
згідно ст. 200 КАС України залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
ухвалу суду - без змін, з урахуванням
того, що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 - залишити без
задоволення, а ухвалу Окружного
адміністративного суду міста Києва від
22.01.2014 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, проте може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку та строки,
встановлені статтею 212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
Василенко
Я.М.

Судді:
Кузьменко
В.В.

Шурко О.І.

.

Головуючий суддя
Василенко Я.М.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.