Справа № 802/748/14-а
Суддя: Віятик Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 березня 2014 р.
Справа № 802/748/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Віятик Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Бондаренка Ігоря Валерійовича

позивача: ОСОБА_1

відповідача:
Цибка В.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом: ОСОБА_1

до: Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області

про: визнання дій неправомірними та
зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ:

27.11.2013 року до Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 (далі - позивач) із
адміністративним позовом до Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області (далі - відповідача).
У позовній заяві позивач просив
визнати неправомірними дії Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області щодо відмови у
наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства орієнтовною площею 2,0
гектари на території с. Якушенці
Вінницького району Вінницької області.
Окрім вказаного, позивач просить
зобов'язати відповідача надати дозвіл
на розробку проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства орієнтовною
площею 2,0 гектари на території с.
Якушенці Вінницького району
Вінницької області.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що звернувся до Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області із заявою про
надання дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства
площею 2,0 гектари на території с.
Якушенці Вінницького району
Вінницької області. Однак, відповідач
відмовив у наданні дозволу на розробку
проекту землеустрою мотивуючи відмову
тим, що у клопотання не зазначена
інформація стосовно використання
свого права на безоплатну інформацію.
На думку позивача, відмова надана із
непередбачених законом підстав, а тому
є протиправною.

Позивача позов підтримав та просив
його задовольнити з підстав,
викладених у позовній заяві.

Представник відповідача у судовому
засіданні щодо задоволення вимог
адміністративного позову заперечив,
зазначивши, що відповідач відмовляючи
позивачу в надані дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність, діяв у
відповідність до вимог чинному
законодавству, у зв'язку із чим просив у
задоволенні позову відмовити.

Надавши оцінку матеріалам справи, суд
дійшов висновку про наявність підстав
щодо часткового задоволення позову із
наступних мотивів.

Встановлено, що позивач 18.11.2013 року
звернувся до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області з
клопотанням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою, щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 2,00 га на території
с. Якушинці Вінницького району
Вінницької області для ведення
особистого селянського господарства
із земель запасу
сільськогосподарського призначення
(пасовища).

18.12.2013 року Головне управління
Держземагенства у Вінницькій області
листом від 18.12.2013 р., № 31-2-0.3-10090/2-13
повідомлено позивача про відмову в
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки.

13.01.2014 року ОСОБА_1 повторно звернувся
до Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області з
клопотанням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою, щодо
відведення земельної ділянки
орієнтовною площею 2,00 га на території
с. Якушинці Вінницького району
Вінницької області для ведення
особистого селянського господарства.

21.02.2014 року Головним управлінням
Держемагенства у Вінницькій області
(лист від 21.02.2014 р., № 31-2-0.3-1520/2-14)
позивачу знову було відмовлено в
наданні дозволу на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки, у зв'язку з не зазначенням у
клопотанні інформації про
використання свого права на безоплатну
приватизацію.

Щодо визнання таких дії
неправомірними, суд враховує наступне.

Частиною 2 ст. 14 Конституції України
передбачено, що право власності на
землю гарантується. Це право
набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
Закону.

Набуття і реалізація права власності
на землю громадянами регламентовано
главою 19 розділу Земельного кодексу
України (далі - ЗК України).

Відповідно до ст. 33 Земельного кодексу
України (далі - ЗК України), громадяни
України можуть мати на праві власності
та орендувати земельні ділянки для
ведення особистого селянського
господарства.

Пунктом "в" ч. 3 ст. 116 ЗК України
визначено, що безоплатна передача
земельних ділянок у власність громадян
провадиться у разі одержання земельних
ділянок із земель державної і
комунальної власності в межах норм
безоплатної приватизації, визначених
цим Кодексом.

Згідно до ч. 1 ст. 121 ЗК України громадяни
України мають право на безоплатну
передачу земельних ділянок із земель
державної або комунальної власності
для ведення особистого селянського
господарства - не більше 2.0 гектара.

Частинами 6 та 7 ст. 118 Земельного
кодексу України передбачено, що
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва та
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибної ділянки), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
клопотання до відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу. У клопотанні
зазначаються цільове призначення
земельної ділянки та її орієнтовні
розміри. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування земельної
ділянки, погодження землекористувача
(у разі вилучення земельної ділянки, що
перебуває у користуванні інших осіб) та
документи, що підтверджують досвід
роботи у сільському господарстві або
наявність освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства). У разі якщо
земельна ділянка державної власності
розташована за межами населених
пунктів і не входить до складу певного
району, заява подається до Ради
міністрів Автономної Республіки Крим.
Верховній Раді Автономної Республіки
Крим, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, органам виконавчої
влади або органам місцевого
самоврядування, які передають земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні. Підставою відмови у
наданні такого дозволу може бути лише
невідповідність місця розташування
об'єкта вимогам законів, прийнятих
відповідно до них нормативно-правових
актів, генеральних планів населених
пунктів та іншої містобудівної
документації, схем землеустрою і
техніко-економічних обґрунтувань
використання та охорони земель
адміністративно-територіальних
одиниць, проектів землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затверджених у встановленому
законом порядку.

Відповідно до «Методичних
рекомендацій щодо порядку реалізації
головними управліннями
Держземагентства в областях, містах
Києві та Севастополі повноважень з
передачі земельних ділянок
сільськогосподарського призначення
державної власності у власність або
користування (на безконкурентних
засадах) для всіх потреб»
затвердженими наказом Державного
агентства земельних ресурсів України
від 28.02.2013 р. № 72 «Про деякі питання
реалізації повноважень з питань
передачі земель
сільськогосподарського призначення
державної власності для всіх потреб»
затверджений рекомендований механізм
порядку реалізації головними
управліннями Держземагентства в
областях, містах Києві та Севастополі
(далі - територіальні органи)
повноважень з передачі земельних
ділянок сільськогосподарського
призначення державної власності у
власність або користування (на
безконкурентних засадах) для всіх
потреб.

Пунктом 2.1 Методичних рекомендацій
передбачено, що при надходженні до
територіального органу клопотання
громадянина, зацікавленого в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки сільськогосподарського
призначення із земель державної
власності у межах норм безоплатної
приватизації, або клопотання особи,
зацікавленої в одержанні у
користування земельної ділянки
сільськогосподарського призначення із
земель державної власності
відповідному територіальному органу
безпосередньо в момент звернення
рекомендується здійснити реєстрацію
такого клопотання у відповідності до
вимог Типової інструкції з діловодства
у центральних органах виконавчої
влади, Раді міністрів Автономної
Республіки Крим, місцевих органах
виконавчої влади, затвердженої
постановою Кабінету Міністрів України
від 30.11.2011 року № 1242, а також
рекомендується вносити відомості про
реєстрацію клопотання (дату реєстрації
та вхідний номер) до програмного
забезпечення.

У разі якщо земельна ділянка
передається у власність у межах норм
безоплатної приватизації відповідним
Наказом встановлений обов'язок
територіального органу
Держземагенства (в даному випадку
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області) у строк, що не
перевищує двадцяти днів, перевірити:

- наявність викопіювання з
кадастрової карти (плану) або інших
графічних матеріалів, на яких
зазначено бажане місце розташування
земельної ділянки, та документів, що
підтверджують досвід роботи у
сільському господарстві, або наявність
освіти, здобутої в аграрному
навчальному закладі (у разі надання
земельної ділянки для ведення
фермерського господарства) (частина
шоста статті 118 Земельного кодексу
України);

- відсутність передачі земельної
ділянки безоплатно у власність
відповідному громадянину по
зазначеному виду використання (частина
четверта статті 116 Земельного кодексу
України);

- чи відносяться землі, за рахунок
яких планується формування земельної
ділянки, до земель
сільськогосподарського призначення
державної власності (частина четверта
статті 122 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки схемі
землеустрою і техніко-економічним
обґрунтуванням використання та
охорони земель
адміністративно-територіальної
одиниці, проектам землеустрою щодо
впорядкування територій населених
пунктів, затвердженим у встановленому
законом порядку (частина сьома статті
118 Земельного кодексу України);

- відповідність бажаного місця
розташування земельної ділянки
містобудівній документації (у разі її
надання для містобудівних потреб)
(частина третя статті 24 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності" (3038-17) );

- чи не порушуватиме бажане місце
розташування земельної ділянки вимог
раціональної організації території
(шляхом створення черезсмужжя) та
компактності землекористування (у разі
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки) (частина
друга статті 29 Земельного кодексу
України).

Таким чином, провівши системний аналіз
вище перелічених норм, суд зазначає,
обов'язок перевірити відсутність
передачі земельної ділянки безоплатно
у власність відповідному громадянину
по зазначеному виду використання
покладений на Головне управління
Держземагенства у Вінницькій області
при розгляді клопотання.

Враховуючи вказане, суд дійшов
висновку про те, що відмова в наданні
дозволу на розробку проекту
землеустрою, щодо відведення земельної
ділянки, яка викладена у листі
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області від 21.02.2014 р., №
31-2-0.3-1520/2-14, у зв'язку з тим, що в
клопотанні не зазначено інформації про
використання права позивача на
безоплатну приватизацію є
неправомірною, а тому позовна заява у
частині визнання дій неправомірними є
обґрунтованою, не спростовується
представником відповідача та підлягає
задоволенню.

Щодо позовної вимоги про зобов'язання
відповідача надати дозвіл на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства орієнтовною площею 2,0
гектари на території с. Якушенці
Вінницького району Вінницької області,
то така задоволенню не підлягає з
наступних підстав.

Відповідно до ч. 7 ст. 118 ЗК України
визначено, що відповідний орган
виконавчої влади або орган місцевого
самоврядування, який передає земельні
ділянки державної чи комунальної
власності у власність відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, розглядає клопотання у
місячний строк і дає дозвіл на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або надає
мотивовану відмову у його наданні.

Таким чином, вказані повноваження
поряд з іншими складають зміст
компетенції відповідача і є його
дискреційними повноваженнями, для
реалізації яких йому надана свобода
діяти в установлених законодавством
межах на свій розсуд, тобто оцінюючи
ситуацію, вибирати один із кількох
варіантів дій (або утримуватись від
дій) чи один з варіантів можливих
рішень.

Проте суд не може перебирати на себе
такі повноваження, вирішуючи замість
відповідача, які рішення він повинен
приймати, але не позбавлений
можливості зобов'язати відповідача
розглянути спірне питання про надання
дозволу на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для ведення
особистого селянського господарства.

За таких обставин, в цій частині
позовні вимоги задоволенню не
підлягають, а суд приходить до висновку
про необхідність зобов'язання
Головного управління Держземагенства
у Вінницькій області повторно
розглянути заяву ОСОБА_1 від 13.01.2014 року
про надання дозволу на розроблення
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства орієнтовною площею 2,0 га
на території с. Якушенці Вінницького
району Вінницької області.

Вирішуючи питання про розподіл судових
витрат, суд керується ч. 1 ст. 94 КАС
України, в силу якої, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, Вінницький
окружний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати неправомірними дії Головного
управління Держземагенства у
Вінницькій області щодо відмови у
наданні ОСОБА_1 дозволу на розробку
проекту землеустрою щодо відведення
земельної ділянки у власність для
ведення особистого селянського
господарства орієнтовною площею 2,0
гектари на території с. Якушенці
Вінницького району Вінницької області
з підстав, викладених у листі
№31-2-0.3-1520/2-14 від 21.02.2014р.

3. Зобов'язати Головне управління
Держземагенства у Вінницькій області
повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від
13.01.2014 року про надання дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки у
власність для ведення особистого
селянського господарства орієнтовною
площею 2,0 га на території с. Якушенці
Вінницького району Вінницької області.

4. В іншій частині позову відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судові
витрати в сумі 36 грн. 54 коп. (тридцять
шість грн. 54 коп.) шляхом їх безспірного
списання органом Державної
казначейської служби України із
рахунків Головного управління
Держземагенства у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя
Віятик Наталія
Володимирівна