Справа № 2а-4998/10/1770
Суддя: Обрізко І.М.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

17 березня 2014 р.
Справа № 17540/11/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Обрізко І.М.

суддів
Іщук Л.П., Сапіги В.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
у місті Рівне на постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року по справі за позовом приватного
підприємства «ФІРМА «АГРО-ЦЕНТР» до
державної податкової інспекції у місті
Рівне про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,-

В С Т А Н О В И В :

ПП «ФІРМА «АГРО-ЦЕНТР» звернулося
20.10.2010 року в суд з позовом до ДПІ у м.
Рівне про визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень № /0/15-209 від
16.09.2010 року та № /1/15-209 від 01.10.2010
року про донарахування податку на
додану вартість в сумі 105 000,01 грн. в т.ч.
100000,01 грн. основного платежу та 5000 грн.
застосованих штрафних санкцій.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що причини
розбіжності, які виникли в базі даних
ДПА України щодо податкового обліку
податку на додану вартість ПП «ФІРМА
«АГРО-ЦЕНТР» та ПП «Укрпромтехбуд» є
неврахування податковим органом
декларації з податку на додану
вартість контрагента за травень 2010
року. При цьому в акті перевірки не
вказується, яким чином невизнання
декларації ПП «Укрпромтехбуд» як
податкової звітності може вплинути на
податковий кредит ПП «ФІРМА
«АГРО-ЦЕНТР». Зазначає, що посадовими
особами ДПІ у м. Рівне було
неправомірно застосовано пп. 7.4.5 п. 7.4
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 року №
168/97-ВР, що регулює спірні
правовідносини. Вказана норма не
передбачає, сплати податку на додану
вартість до бюджету особою, що формує
податковий кредит. Наголошує, що ПП
«ФІРМА «АГРО-ЦЕНТР» отримало право на
формування податкового кредиту на
підставі пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» від
03.04.1997 року № 168/97-ВР за правилом першої
події у зв'язку з придбанням товарів з
метою їх подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року задоволено позовні вимоги. Суд
виходив з того, що документально
підтверджено, що ПП «ФІРМА «АГРО-ЦЕНТР»
було дотримано законодавчо
встановлені вимоги під час формування
податкового кредиту за травень 2010 року.
Крім того, із системного тлумачення
Закону України «Про податок на додану
вартість» №168/97-ВР від 03.04.1997 року
слідує, що для отримання платником
податків права на формування
податкового кредиту не передбачається
обов'язкової умови фактичного
надходження цих сум до бюджету.

Не погодившись із зазначеним судовим
рішенням, сторона відповідача подала
апеляційну скаргу, з якої із-за
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідності
висновків суду обставинам справи,
просить його скасувати та постановити
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог.

В основному покликається на те, що у
контрагента, яким виписано податкову
накладну не виникло податкового
зобов'язання у зв'язку із неподачею
декларації, то у відповідності до пп.7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України «Про
податок на додану вартість» від 03.04.1997
року № 168/97-ВР із змінами та
доповненнями включення до складу
податкового кредиту, сплачених по
операціях з таким контрагентом, є
безпідставними. Таким чином, у
відповідності до п.1.6 ст. 1, пп.7.2.3 п. 7.2,
пп7.4.1 п. 7.4 ст. 7 згаданого вище Закону, у
підприємств відсутні підстави для
включення до податкового кредиту сум
ПДВ, оскільки відсутній факт сплати
податку на додану вартість до бюджету.

У разі неприбуття жодної з осіб, які
беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів (п.2 ч. 1 ст. 197 КАС
України із змінами і доповненнями,
внесеними згідно із Законом України
від 07.07.2010 року N 2453-УІ), що є достатнім
для розгляду даної справи.

Судова колегія заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши
підстави апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Розглядаючи спір, судова колегія
вважає, що місцевий суд повно і
всебічно дослідив і оцінив обставини
по справі, надані сторонами докази,
правильно визначив юридичну природу
спірних правовідносин і закон, який їх
регулює.

Судом встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що 02.09.2010 року ДПІ у
м. Рівне складено акт № 704 про
результати документальної невиїзної
(камеральної) перевірки податкової
декларації з податку на додану
вартість, з висновків якого вбачається,
що за результатами її проведення
посадові особи ДПІ у м. Рівне збільшили
ПП «ФІРМА «АГРО-ЦЕНТР» суму податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на 100000,01 грн.

На підставі зазначеного вище акту
перевірки № 704 від 02.09.2010 року
заступником начальника ДПІ у м. Рівне
було прийнято податкове
повідомлення-рішення № /0/15-209 від
16.09.2010 року, яким позивачу донараховано
податку на додану вартість в сумі 105 000,01
грн. в т.ч. 100000,01 грн. основного платежу
та 5000 грн. застосованих штрафних
санкцій.

Разом з тим, ПП «ФІРМА «АГРО-ЦЕНТР»
оскаржила вказані донарахування до
вищестоящого органу, однак за
результатами розгляду первинна скарга
залишена без задоволення та прийнято
податкове повідомлення-рішення №
/1/15-209 від 01.10.2010 року на аналогічну
суму.

Відповідно до пункту 1.7 статті 1,
підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на момент
виникнення спірних правовідносин)
податковий кредит - сума, на яку платник
податку має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим законом;
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи із договірної
(контрактної) вартості товарів (послуг),
але не вище рівня звичайних цін, у разі
якщо договірна ціна на такі товари
(послуги) відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7 цього ж
Закону визначено, що датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг). Підставою для нарахування
податкового кредиту відповідно до
підпункту 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 цього
Закону є видана платником податку на
вимогу покупця податкова накладна із
заповненням всіх обов'язкових
реквізитів.

Отже, необхідною умовою для включення
податку на додану вартість до
податкового кредиту, що безпосередньо
впливає на зменшення суми податкових
зобов'язань, є, зокрема, фактична
наявність господарських операцій з
придбання товарів (робіт, послуг). При
цьому, правові наслідки у податковому
обліку створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто дії або
події, які викликають зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства та відповідають
змісту, відображеному в укладених
платником податку договорах.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року № 168/97-ВР, не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Як вбачається із матеріалів справи,
07.05.2010 року між ПП «ФІРМА «АГРО-ЦЕНТР»
та ПП «Укрпромтехбуд» було укладено
договір купівлі-продажу № 20, згідно
якого позивач придбавав
товарно-матеріальні цінності вказані у
накладних № 414 від 07.05.2010 року та № 458
від 07.05.2010 року. На виконання вказаного
договору ПП «Укрпромтехбуд» було
поставлено для ПП «ФІРМА «АГРО-ЦЕНТР»
згідно переліку визначеного у
накладних № 414 від 07.05.2010 року та № 458
від 07.05.2010 року та виписано податкові
накладні № 207 від 07.05.2010 року на суму
496465,75 грн. в т.ч. ПДВ 82744, 29 грн. та № 208 від
07.05.2010 року на суму 103534, 25 грн.

Отже, колегія суддів погоджується із
твердженнями суду першої інстанції, що
чинне законодавство не ставить в
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання податкового
кредиту поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунків з
бюджетом третіх осіб. Зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення добросовісного платника
податків права на податковий кредит у
разі якщо останній виконав усі
передбачені законом умови щодо
отримання такого відшкодування і має
документальне підтвердження розміру
податкового кредиту.

Відтак, з огляду на наведене, доводи
апеляційної скарги в цілому суттєвими
не являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального чи процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а також відсутня
невідповідність висновків суду
обставинам справи.

Керуючись ст.ст. 195, 196 ч.4, 197, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, Львівський апеляційний
адміністративний суд,-

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у місті Рівне
залишити без задоволення, постанову
Рівненського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2010
року по справі № 2а-4998/10/1770, без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
І.М. Обрізко

суддів
Л.П. Іщук

В.П. Сапіга