Справа № 2а-3807/10/0970
Суддя: Ніколін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.
Справа № 184/11

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді
Ніколіна В.В.,

суддів
Гінди О.М., Качмара В.Я.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Житлово-експлуатаційної
організації № 5 на постанову
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 29.11.2010 року
у справі за позовом
Житлово-експлуатаційної організації №
5 до управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську про
визнання нечинними та скасування
рішень управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську від
05.10.2010 року № 4231 та № 4232 та вимоги про
сплату боргу від 04.10.2010 року № Ю-1404/3, -

ВСТАНОВИЛА :

Житлово-експлуатаційна організація № 5
29.10.2010 р. звернулася з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську про визнання
нечинними та скасування рішень
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську від 05.10.2010 року №
4231 та № 4232 про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені та вимоги
про сплату боргу від 04.10.2010 року № Ю-1404/3.

В позові Житлово-експлуатаційна
організація № 5 покликається на те, що
позивач не погоджується з вказаними
рішеннями та вимогою про сплату боргу
винесеними відповідачем за своєчасно
не сплачені страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, вважає їх незаконними та
такими, що підлягають скасуванню.

Оскаржуваною постановою
Івано-Франківського окружного
адміністративного суду від 29.11.2010 року
у задоволенні позовної заяви
Житлово-експлуатаційної організації №
5 до управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську про
визнання нечинними та скасування
рішень управління Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську від
05.10.2010 року № 4231 та № 4232 та вимоги про
сплату боргу від 04.10.2010 року № Ю-1404/3--
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі позивач
просить зазначену постанову скасувати
та прийняти нову, якою задоволити
позовні вимоги в повному обсязі,
покликаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права.
Вимоги за апеляційною скаргою
обґрунтовує тим, що як вбачається із
картки особового рахунку та
розрахунків фінансових санкцій, в
порушення вищезазначених правових
норм Управлінням Пенсійного фонду
України в м. Івано-Франківську винесено
рішення про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, в тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду одночасно за
декілька базових звітних періодів
(календарних місяців), в той час, як
відповідно до Інструкції рішення
виноситься окремо за кожний базовий
звітний період незалежно від кількості
випадків сплати за вказаний період.

Таким чином, оскаржувані рішення
управлінням Пенсійного фонду України в
м. Івано- Франківську прийняті в
порушення вимог ч.6 ст.20 Закону та п. 9.3
ст.9 Інструкції про порядок обчислення
і сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, а тому воно є незаконним та
таким, що підлягає скасуванню. Однак
судом першої інстанції дані вимоги та
встановлений порядок до уваги не
взятий. Також судом не взято до уваги
те, що під час винесення оскаржуваної
вимоги, всупереч вимогам Закону
управління Пенсійного фонду України в
м. Івано-Франківську не дослідило
фактичних обставин, що мають суттєве
значення при застосуванні п.2 ч.9 ст.106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а саме відповідач не
дослідив фактів отримання позивачем
коштів на оплату праці за вказаний
період часу. Внаслідок чого, УПФ
України в м. Івано-Франківську зробило
неправильний висновок про порушення
позивачем своєчасності сплати
страхових внесків за вказаний період,
оскільки єдиним критерієм оцінки
своєчасності сплати страхових внесків
є одночасність їх сплати з отриманням
позивачем коштів на оплату праці.
Одночасно позивач не погоджується з
нарахованою сумою недоїмки, згідно
оскаржуваної вимоги. Вважає, що дана
ситуація виникла в результаті
застосування відповідачем норм п.10.11
«Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України», затвердженої постановою
Правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003року №21-1, в якому зазначається, що
сплата (погашення) пені здійснюється у
.тому самому порядку, що і недоїмка та
фінансові санкції. У разі коли
страхувальник має не сплачені суми
недоїмки, пені та фінансових санкцій та
здійснює сплату поточних сум страхових
внесків, ці суми зараховуються шляхом
перерозподілу такої сплаченої суми в
рахунок сплати недоїмки, пені та
фінансових санкцій у порядку
календарної черговості їх виникнення.

При цьому необхідно зазначити, що ЗУ
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та іншими
законодавчими. актами України таких
повноважень територіальним
управлінням Пенсійного фонду не
надано. Таким чином відповідач діє поза
межами повноважень наданих йому
законами України та порушуючи норми
ст.19 Конституції України, УПФ України в
м. Івано-Франківську зараховує
сплачені кошти в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій ,
що виникли в минулих періодах, що в свою
чергу спричинило виникнення боргу
згідно вимоги. Вважає, що УПФ в м.
Івано-Франківську не має повноважень
змінювати цільове призначення коштів,
у тому числі по сплаті страхових
внесків, перерахованих організацією до
бюджету держави, не має повноважень
здійснювати будь-які дії за
визначенням черговості сплати
страхових внесків, змінювати
призначення бюджетного платежу, без
згоди платника розпоряджатися його
коштами.

Сторони по справі належним чином судом
були повідомлені, однак з невідомих для
суду причин не з'явилися в зал судового
засідання, а тому відповідно до ч. 1 ст.
197 КАС України суд апеляційної
інстанції може розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами, якщо
справу може бути вирішено на основі
наявних у ній доказів, у разі
неприбуття жодної з осіб, які беруть
участь у справі, у судове засідання,
хоча вони були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового засідання.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги у їх сукупності,
колегія суддів приходить до
переконання, що подана скарга не
підлягає задоволенню з наступних
мотивів.

Відмовляючи в позові
Житлово-експлуатаційної організації №
5 суд першої інстанції виходив з того,
що відповідно до частини 6 статті 20
даного Закону страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом є календарний місяць.

Згідно з частини 12 статті 20
вищезазначеного Закону страхові
внески підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків.

В силу частини 2 статті 106 Закону суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій. Підпунктом 2
частини 9 статті 106 Закону передбачені
фінансові санкції, а саме штраф та пеня
за несвоєчасне перерахування
страхових внесків. Враховуючи
вищевикладене, суд не бере до уваги
посилання позивача на те, що
оскаржувані рішення управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську від 05.10.2010 року № 4231
та № 4232 про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені винесені з
порушенням встановленого
законодавства порядку застосування
штрафних санкцій, оскільки вони
прийняті відповідно до вимог закону та
окремо за кожний звітній період.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку колегії суддів, відповідають
нормам матеріального права.

Як вбачається з матеріалів справи, що
житлово-експлуатаційна організація № 5
відповідно до ст. 1 Закону України "Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування" та ч. 1 ст. 14, ст.
загальнообов'язкове. (далі Закону) є
страхувальником і платником страхових
внесків відповідно до цього Закону.
Позивачем, при здійсненні фінансово
господарської діяльності допущена
заборгованість зі сплати страхових
внесків за період з 20.05.2010 року по 30.09.2010
року, внаслідок чого, відповідачем
рішеннями від 05.10.2010 року № 4231 та № 4232
застосовані фінансові санкції та
нарахована пеня на загальну суму 64878,97
грн.

Відповідно до вимог статті 106 Закону та
розділу 8 загальнообов'язкове (далі
Інструкції № 21-1) відповідач надіслав
відповідачу вимогу про сплату боргу
від 04.10.2010 року № Ю-1404/3 на суму 64878,97 грн.,
яка ним отримана, проте, не виконана .
Вищевказана вимога відповідачем на
момент судового розгляду справи не
оскаржена.

Згідно з підпунктом 5.1.4 пункту 5.1 статті
5 Інструкції № 21-1 нараховані за
відповідний базовий звітній період
страхові внески сплачуються
платниками шляхом перерахування
безготівкових сум з їх банківських
рахунків не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду незалежно від виплати
заробітної плати, на суми яких
нараховуються страхові внески.

Відповідно до пункту 4 частини 2 статті
17 Закону страхувальники зобов'язані
подавати звітність територіальним
органам Пенсійного фонду України у
строки, в порядку та за формою,
встановленими Пенсійним фондом
України.

Згідно до пункту 6 частини 2 статті 17
Закону та розділу 4 Інструкції № 21-1
позивач зобов'язаний нараховувати,
обчислювати і сплачувати в установлені
строки та в повному обсязі страхові
внески в розмірі 32 % суми фактичних
витрат на оплату праці і 1-2 % від суми
доходу у вигляді заробітної плати.

Відповідно до підпункту 9.3.2 пункту 9
Інструкції № 21-1 розрахунок фінансової
санкції за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками самостійно або
органом Пенсійного фонду здійснюється
на підставі даних картки особового
рахунку платника.

Приписами частини 3 статті 18 вказаного
Закону визначено, що страхові внески є
цільовим загальнообов'язковим
платежем, який справляється на всій
території України в порядку,
встановленому цим Законом.

Пунктом 6 статті 19 Закону передбачено,
що страхові внески страхувальниками
нараховуються незалежно від джерел їх
фінансування, форми, порядку, місця
виплати та використання, а також
незалежно від того, чи були зазначені
суми фактично виплачені після
нарахування їх до сплати.

В частини 3 статті 20 Закону зазначено,
що обчислення страхових внесків
територіальними органами Пенсійного
фонду здійснюється, в тому числі, на
підставі звітності, що подається
страхувальником. Відповідно до
частини 6 статті 20 даного Закону
страхувальники зобов'язані сплачувати
страхові внески, нараховані за
відповідний базовий звітний період, не
пізніше ніж через 20 календарних днів із
дня закінчення цього періоду. Базовим
звітним періодом є календарний місяць.
Згідно з частини 12 статті 20
вищезазначеного Закону страхові
внески підлягають сплаті незалежно від
фінансового стану платника страхових
внесків.

В силу частини 2 статті 106 Закону суми
страхових внесків своєчасно не
нараховані або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій. Підпунктом 2
частини 9 статті 106 Закону передбачені
фінансові санкції, а саме штраф та пеня
за несвоєчасне перерахування
страхових внесків.

Враховуючи вищевикладене, суд не бере
до уваги посилання позивача на те, що
оскаржувані рішення управління
Пенсійного фонду України в м.
Івано-Франківську від 05.10.2010 року № 4231
та № 4232 про застосування фінансових
санкцій та нарахування пені винесені з
порушенням встановленого
законодавства порядку застосування
штрафних санкцій, оскільки вони
прийняті відповідно до вимог закону та
окремо за кожний звітній період.

А тому висновки суду першої інстанції
відповідають нормам матеріального та
процесуального права.

На підставі наведеного колегія судів
прийшла до висновку, що судом першої
інстанції, при винесені оскаржуваної
постанови вірно дано правову оцінку
обставинам справі та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
що згідно ст. 200 КАС України є підставою
для залишення апеляційної скарги без
задоволення, а постанови суду першої
інстанції без змін.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу
Житлово-експлуатаційної організації №
5 - залишити без задоволення.

Постанову Івано-Франківського
окружного адміністративного суду від
29.11.2010 року у справі № 2а-3807/10/0970 -
залишити без змін.

Ухвала може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду у порядку
адміністративного судочинства
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий
В.В. Ніколін

Судді
О.М. Гінда

В.Я. Качмар