Справа № 813/7616/13-а
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа
№ 15562/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання
Гелецького П.В.,

представника відповідача
Онисько З.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 15.11.2013 року
у справі за позовом Приватного
підприємства «Будкомплект-Плюс» до
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2013 року Приватне підприємство
«Будкомплект Плюс» (далі - Позивач, ПП
«Будкомплект-Плюс») звернулося до суду
з позовом до Державної податкової
інспекції у Франківському районі м.
Львова Львівської області Державної
податкової служби (далі - Відповідач,
ДПІ у Франківському районі) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень №
та № від 20.09.2013р.

Позовні вимоги обґрунтовані
протиправністю висновків податкового
органу щодо заниження ним податку на
додану вартість та податку на прибуток
внаслідок господарських
взаємовідносин з контрагентами
позивача, а саме: ТзОВ НВП «Альком
корпорейшн» та ТзОВ «Маштрейд» та про
нікчемність та фіктивність проведених
між ними господарських операцій.
Вказує на те, що такі висновки зроблені
відповідачем без об'єктивного аналізу
господарських операцій та ґрунтуються
лише на припущеннях податкового органу
щодо відсутності фактичної поставки
товарів, визначених договорами.
Реальність взаємовідносин між
позивачем та вказаними контрагентами
спростовується належними первинними
документами. В основу висновків про
допущені позивачем порушення
покладено лише твердження про те, що
підприємства-постачальники мають
ознаки фіктивності, зокрема такі як
відсутність за місцезнаходженням, а
також те, що вказані підприємства не
мали матеріальної, виробничої та
технічної бази для проведення
господарських операцій по поставці
товарів. Вважає, що такі висновки
відповідача є безпідставними та нічим
не підтверджені, не можуть бути
покладені в основу порушення позивачем
податкового законодавства та
нікчемності правочинів. Крім того,
податковий орган не вправі самостійно
давати висновки про нікчемність
правочинів.

При цьому, позивач зазначає, що всі
первинні документи, які необхідні для
відображення у складі валових витрат
та податкового кредиту операцій по
придбанню товарно-матеріальних
цінностей за договорами поставки,
оформлені належним чином, відповідачем
порушень щодо форми первинних
документів не встановлено, придбані
матеріали були використані позивачем у
господарській діяльності, а саме при
виконанні будівельних робіт, що
підтверджується відповідними
первинними документами. Факт
використання позивачем придбаного
товару у власній господарській
діяльності в свою чергу призвів до
виникнення у ПП «Будкомплект Плюс»
доходу від таких операцій та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 15.11.2013 року
позов задоволено повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ДПІ у Франківському районі,
подавши на неї апеляційну скаргу.

Відповідач зазначає, що не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що постанова
підлягає скасуванню.

Як обґрунтування апеляційної скарги
звертає увагу на порушення судом норм
матеріального права. Зокрема, зазначив,
що позивачем не надано документів, які
б свідчили про транспортування
(перевезення) товарів, які
підтверджували б факт виконання
цивільно-правових зобов'язань.
Позивачем безпідставно включено до
складу валових витрат суму вартості
товарів та до податкового кредиту суму
податку на додану вартість за
господарськими операціями з ТзОВ НВП
«Альком корпорейшн» та ТзОВ
«Маштрейд», оскільки факт поставки
товару вказаними контрагентами не
доведений. Крім цього, ТзОВ НВП «Альком
корпорейшн» не знаходиться за
юридичною адресою. Документальною
перевіркою діяльності вказаного
підприємства встановлено неправомірне
відображення ним у податковій
звітності валових витрат та
податкового кредиту за результатами
господарських операцій з
підприємствами, що мають ознаки
фіктивності. При цьому, перевіркою
встановлено, що внаслідок так званих
транзитних операцій ТзОВ НВП «Альком
корпорейшн» неправомірно відобразило
у податковій звітності також і валові
доходи та податкові зобов'язання, в
тому числі по взаєморозрахунках з ПП
«Будкомплект Плюс». Тому, на думку
податкового органу, спірними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивачу правомірно збільшено грошове
зобов'язання по податку на додану
вартість та по податку на прибуток.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Відповідача, який просить
задовольнити апеляційну скаргу,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
на підставі направлень від 17.07.2013р. № 33,
№34, № 35, № 36, №37 та направлення від
07.08.2013р. № 98 виданих ДПІ у Франківському
районі м.Львова, відповідно до ст. 77
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-УІ, наказу ДПА у Львівській
області від 05.09.2012р. № 346 та
плану-графіка проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання, проведена планова
виїзна документальна перевірка
Приватного підприємства «Будкомплект
Плюс» з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
України за період діяльності з 01.01.2011р.
по 31.12.2012р.

За наслідками перевірки складено акт №
181/2210/30822604 від 30.08.2013р.

Перевіркою, серед іншого, встановлено
порушення позивачем вимог:

- пп. 14.1.27 п.14.1 ст. 14, п.138.1, п.138.2, п. 138.4 ст.
138, п.п. 139.1.9 п.139.1 ст. 139 Податкового
кодексу України від 02.12.2010р. № 2755-VІ (зі
змінами та доповненнями), в результаті
чого підприємством занижено податок на
прибуток на суму 209952,00 грн. у тому числі
за 4 квартал 2011 року в сумі 209952,00 грн.;

- пп. 14.1.181 п.14.1 ст. 14, п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст.
198 Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та
доповненнями), в результаті чого
підприємством занижено податок на
додану вартість в сумі 256067,00 грн., в тому
числі за серпень 2011 року на суму 13288
грн., листопад 2011 року на суму 21389 грн.,
грудень 2011 року на суму 207890 грн., липень
2012 року на суму 5193 грн., серпень 2012 року
на суму 5107 грн., вересень 2012 року на суму
3200 грн.

На підставі вищезазначеного акта
перевірки ДПІ у Франківському районі м.
Львова 20.09.2013р. винесено:

- податкове повідомлення-рішення
№, яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на суму 290952,00 грн., та

- податкове повідомлення-рішення №
, яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 320008,75 грн., в
тому числі за основним платежем - 256007,00
грн. та 64001,75 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Вказані в акті перевірки порушення
вимог податкового законодавства при
взаємовідносинах з ТзОВ НВП «Альком
корпорейшн» та ТзОВ «Маштрейд»
полягають у тому, що господарські
операції позивача з вказаними
контрагентами є безтоварними, відтак
позивачем безпідставно відображено
такі операції у складі валових витрат
(лише по ТзОВ НВП «Альком корпорейшн»)
та сформовано податковий кредит за
такими операціями.

Так, відповідачем при формуванні
висновків щодо порушення позивачем
вимог п.138.1, п.138.2, п. 138.4 ст. 138, п.п. 139.1.9
п.139.1 ст. 139 та п.198.1, п. 198.2, п. 198.3 ст. 198
Податкового кодексу України від
02.12.2010р. № 2755-VІ (зі змінами та
доповненнями) при взаємовідносинах з
ТзОВ НВП «Альком корпорейшн»
використано акт ДПІ у Шевченківському
районі м.Львова № 2/120/22-40/22331803 від
05.07.2013р. «Про результати позапланової
виїзної перевірки ТзОВ НВП «Альком
корпорейшн» з питань
взаєморозрахунків з ПП «СМУ-600» за
грудень 2011 року, січень-лютий 2012 року, з
ТзОВ «Лідерком» за жовтень грудень 2011
року, з ПП «Біко Агротрейд» за грудень
2011 року, січень - лютий 2012 року, ТзОВ
«Ейс Констракшен менеджмент « за
серпень-грудень 2011 року, з ТзОВ «АРС
Трейд» за квітень-червень 2011 року, з
ТзОВ «Викуп» за липень-жовтень 2011
року». Вказаний акт перевірки містить
посилання на акти ДПІ у Печерському
районі м.Києва про неможливість
проведення зустрічних звірок з
контрагентами даного суб'єкта
господарювання та встановлено
порушенням ним вимог Податкового
кодексу України при формуванні ним
податкових зобов'язань та податкового
кредиту по податку на додану вартість.
При цьому, до таких висновків
податковий орган дійшов у зв'язку з тим,
що ТзОВ НВП «Альком корпорейшн» не
знаходиться за юридичною адресою та не
має достатньої кількості матеріальних
та трудових ресурсів, а тому факт
виконання ним господарських
зобов'язань перед контрагентами, в тому
числі позивачем, не підтверджується.

Крім цього, в акті перевірки позивача,
податковий орган вказав, що у ТзОВ
«Маштрейд» відсутні виробничі
потужності, основні фонди, складські
приміщення, транспортні засоби,
відсутні в достатній кількості штатні
працівники та фахівці, які приймали б
участь у здійсненні операцій з
поставки товарно-матеріальних
цінностей, що, на думку податкового
органу вказує на неможливість
фактичного здійснення таких поставок.

З цього приводу судом встановлено
наступне:

Протягом серпня-грудня 2011 року між
позивачем та ТзОВ НВП «Альком
Корпорейшн» укладено ряд договорів
поставки будівельних матеріалів (№ 72208
від 22.08.2011р., № 7071101 від 07.11.2011р., б/н від
17.11.2011р., б/н від 01.12.2011р., № 70212 від
02.12.2011р., б/н від 02.12.2011р., б/н від 05.12.2011р.)
та договір оренди обладнання № 7271001 від
27.10.2011р. За умовами вказаних договорів
будівельні матеріали поставляються
Продавцем (ТзОВ НВП «Альком
Корпорейшн») окремими партіями, згідно
з замовленнями Покупця (ПП
«Будкомплект-плюс»), за адресою, яка
вказується при замовленні товару.
Датою отримання товару вважається дата
накладної, підписаної уповноваженими
представниками сторін. Обладнання
(насоси для відкачування води)
передаються в оренду позивачу
відповідно до акту приймання-передачі.

На виконання умов вказаних договорів,
відповідно до видаткових накладних №
7230802 від 23.08.2011р. на суму 79729,00 грн., № 7171101
від 17.11.2011р. на суму 76972,90 грн., № 7301102 від
30.11.2011р. на суму 35079,10 грн., № 7011201 від
01.12.2011р. на суму 8429,86 грн., № 7021201 від
02.12.2011р. на суму 18817,80 грн., № 7021202 від
02.12.2011р. на суму 40784,64 грн., № 7021203 від
02.12.2011р. на суму 40300,00 грн., № 7051201 від
05.12.2011р. на суму 18313,36 грн., № 7051202 від
05.12.2011р. на суму 29033,56 грн., № 7051203 від
05.12.2011р. на суму 35862,00 грн., № 7061202 від
06.12.2011р. на суму 48300,00 грн., № 7071202 від
07.12.2011р. на суму 54000,00 грн., №7071201 від 0771201
від 07.12.2011р. на суму 61000,00 грн., № 7081202 від
08.12.2011р. на суму 65800,00 грн., № 7091202 від
09.12.2011р. на суму 69199,99 грн., № 7121201 на суму
71000,00 грн., № 7121202 від 12.12.2011р. на суму
73399,99 грн., № 7141202 від 14.12.2011р. на суму
78000,00 грн., № 7151201 від 15.12.2011р. на суму
80000,00 грн., № 7151202 від 15.12.2011р. на суму
79000,00 грн., № 7201201 від 20.12.2011р. на суму
83000,00 грн., № 7301206 від 30.12.2011р. на суму
292500,00 грн. позивачем отримано від ТзОВ
НВП «Альком Корпорейшн» будівельні
матеріали.

По факту вказаних поставок, ТзОВ НВП
«Альком Корпорейшн» виписано позивачу
податкові накладні № 7230802 від 23.08.2011р.
на загальну суму 79728,00 грн., в тому числі
ПДВ 13288,00 грн., № 7171102 від 17.11.2011р. на
загальну суму 76972,90 грн., в тому числі
ПДВ 12828,82 грн., № 7301102 від 30.11.2011р. на суму
35079,10 грн. в тому числі ПДВ 5846,52 грн., №
7011201 від 01.12.2011р. на суму 8429,86 грн. в тому
числі ПДВ 1404,96 грн., № 7021201 від 02.12.2011р. на
суму 18817,80 грн. в тому числі ПДВ 3136,30 грн.,
№ 7021202 від 02.12.2011р. на суму 40784,64 грн., в
тому числі ПДВ 6797,44 грн., № 7021203 від
02.12.2011р. на суму 40300,00 грн. в тому числі
ПДВ 6716,67 грн., № 7051201 від 05.12.2011р. на суму
18313,36 грн., в тому числі ПДВ 3052,23 грн., №
7051202 від 05.12.2011р. на суму 29033,56 грн., в тому
числі ПДВ 4838,93 грн., № 7051203 від 05.12.2011р. на
суму 35862,00 грн. в тому числі ПДВ 5977,00 грн.,
№ 7061202 від 06.12.2011р. на суму 48300,00 грн. в
тому числі ПДВ 8050,00, № 7071201 від 07.12.2011р.
на суму 54000,00 грн. в тому числі ПДВ 9000,00
грн., №7071202 від 07.12.2011р. на суму 61000,00 грн.
в тому числі ПДВ 10166,67 грн., № 7081203 від
08.12.2011р. на суму 65800,00 грн. в тому числі
ПДВ 10966,67 грн., № 7091201 від 09.12.2011р. на суму
69199,99 грн. в тому числі ПДВ 11533,33 грн., №
7121201 на суму 71000,00 грн. в тому числі ПДВ
11833,33 грн., № 7121202 від 12.12.2011р. на суму
73399,99 грн. в тому числі ПДВ 12233,33 грн., №
7141201 від 14.12.2011р. на суму 78000,00 грн. в тому
числі ПДВ 13000,00 грн., № 7151201 від 15.12.2011р.
на суму 80000,00 грн. в тому числі ПДВ 13333,33
грн., № 7151202 від 15.12.2011р. на суму 79000,00 грн.
в тому числі ПДВ 13166,67 грн., № 7201201 від
20.12.2011р. на суму 83000,00 грн. в тому числі
ПДВ 13833,33 грн., № 7301206 від 30.12.2011р. на суму
292500,00 грн. в тому числі ПДВ 48750,00 грн.

Обладнання - насоси для відкачування
води, були передані позивачу на
підставі акту № 1 від 30.11.2011р. та
податкової накладної № 7301103 від 30.11.2011р.

На підставі видаткової накладної №
РН-5-23002 від 23.05.2012р., та податкової
накладної № 100 від 10.05.2012р., позивачем
отримано від ТзОВ «Маштрейд» прожектор
вуличний 50кВт на загальну суму 81000,00
грн., в тому числі ПДВ 13500,00 грн.

Оплата за поставлений вказаними
контрагентами товар проведена
позивачем в повному обсязі, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи копіями виписок за
особовими рахунками та висновками акту
перевірки.

Наявність вказаних документів на
момент проведення перевірки та їх
відповідність вимогам нормативних
документів, які регламентують їх
оформлення не заперечується
відповідачем та підтверджується
висновками акту перевірки.

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Згідно із статтею 9 Закону № 996-XIV
первинні документи мають мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст і обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 996-XIV
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Для контролю та впорядкування
оброблення даних на підставі первинних
документів можуть складатися зведені
облікові документи. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документу; дату і
місце складання; назву підприємства,
від імені якого складається документ;
зміст та обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за № 168/704 (далі - Положення),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно пункту 2.2 Положення первинні
документи повинні бути складені у
момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Пунктом 2.4 Положення передбачено, що
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1 ст. 134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування податком на прибуток
підприємств, зокрема, є прибуток із
джерелом походження з України та за її
межами, який визначається шляхом
зменшення суми доходів звітного
періоду, визначених згідно зі статтями
135-137 цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138-143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п. 138.1 ст. 138 зазначеного
Кодексу витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4,
138.6-138.9, підпунктами 138.10.2-138.10.4 пункту
138.10, пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

При цьому, виходячи з положень пп. 138.1.1.
п. 138.1 ст. 138 Кодексу витрати операційної
діяльності включають, в тому числі,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку; витрати
банківських установ.

Згідно з п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 138.4 вищезгаданої статті
передбачено, що витрати, що формують
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг, крім
нерозподільних постійних
загальновиробничих витрат, які
включаються до складу собівартості
реалізованої продукції в періоді їх
виникнення, визнаються витратами того
звітного періоду, в якому визнано
доходи від реалізації таких товарів,
виконаних робіт, наданих послуг.

Відповідно до пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, не
включаються до складу витрат.

Згідно з п. 185.1 ст. 185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
податком на додану вартість, зокрема, є
операції платників податку з
постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Виходячи з положень п. 187.1 ст. 187 Кодексу
датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п. 198.1. ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту,
зокрема, виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Пунктом 198.2. ст. 198 Податкового кодексу
України передбачено, що датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 цього Кодексу
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Відповідно до ст. 201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Позивачем долучено до матеріалів
справи реєстри виданих та отриманих
податкових накладних, в яких належним
чином відображені отримані від ТзОВ
НВП «Альком Корпорейшн» та ТзОВ
«Маштрейд» податкові накладні.

За результатами системного аналізу
вказаних норм законодавства,
дослідження долучених до матеріалів
справи первинних документів, суд
дійшов висновку, що позивачем
правомірно відображені операції по
придбанню в ТзОВ НВП «Альком
Корпорейшн» будівельних матеріалів у
складі валових витрат та податкового
кредиту.

Суд вважає безпідставним оцінювати
правовідносини між ПП
«Будкомплект-плюс» та ТзОВ НВП «Альком
Корпорейшн» через оцінку
правовідносин останнього з ПП «СМУ-600»,
ТзОВ «Лідерком», ПП «Біко Агротрейд»,
ТзОВ «Ейс Констракшен менеджмент»,
ТзОВ «АРС Трейд» та ТзОВ «Викуп», які не
мають відношення до позивача.

Оцінюючи ці факти, суд надає перевагу
письмовим доказам (первинним
документам) та поясненням сторін, а
також враховує, що про реальність
господарських операцій позивача з ТзОВ
НВП «Альком Корпорейшн» та ТзОВ
«Маштрейд» свідчить те, що отримані від
вказаних контрагентів товари
(будівельні матеріали), були
використані ПП «Будкомплект-плюс» у
власній господарській діяльності - під
час виконання будівельних та ремонтних
робіт для інших контрагентів, що
підтверджується долученими до
матеріалів справи довідками про
вартість виконаних підрядних робіт,
актами приймання виконаних
будівельних робіт та відомостями
ресурсів. Такі операції вплинули на
формування сукупного валового доходу
позивача та на склад податкових
зобов'язань останнього.

При цьому, судом враховано, що
контрагент позивача - ТзОВ НВП «Альком
Корпорейшн» відобразив операції по
відвантаженню будівельних матеріалів
ПП «Будкомплект-плюс» у складі
податкових зобов'язань в податковій
звітності в повному обсязі, що
підтверджується висновками акту
перевірки ДПІ у Шевченківському районі
м.Львова № 2/120/22-40/22331803 від 05.07.2013р. та не
заперечується представником
відповідача.

Щодо доводів Відповідача про порушення
податкового законодавства
контрагентами Позивача, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст ст. 46-49 ПК України,
ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку.
При цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача у подальшому
не дотримувався у своїй діяльності
законодавчих норм, це тягне негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
нарахування позивачу додаткових
платежів у разі якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
віднесення сплачених сум до
податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
підтвердження.

Позивач, як платник податків, не може
нести відповідальності за дії
контрагентів за відсутності вини,
інакше порушуються основні
конституційні засади: дотримання
принципу справедливості як
невід'ємного елемента верховенства
права (статті 8 Конституції України),
індивідуальний характер
відповідальності - відповідати має
саме той, хто припустився порушення
(стаття 61 Конституції України),
забезпечення доведеності вини (стаття
129 Конституції України).

Таким чином, діючим законодавством
України не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами. Закон не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання податкового
кредиту поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

Відтак, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
необхідність скасування оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень.

Доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 15.11.2013 року
у справі № 813/7616/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 01.04.2014 року