Справа № 2а-217/33/13
Суддя: Стрелець Т.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/800/42994/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді: суддів: Стрелець
Т.Г., Голяшкіна О.В., Зайця В.С.,

розглянувши в письмовому провадженні
касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року

у справі № 2а-217/33/2013

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4

до Управління Пенсійного
фонду України в м. Авдіївка Донецької
області

про визнання дій
протиправними та скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У лютому 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до
адміністративного суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Авдіївка Донецької області,
відповідно до якого просив: скасувати
рішення відповідача № 390 від 09 серпня
2012 року «Про застосування фінансових
санкцій за несвоєчасне подання
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку», як
незаконне. Згодом позивач уточнив свої
позовні вимоги та просив визнати дії
працівників відповідача в частині
застосування до нього фінансових
санкцій в розмірі 850 гривень, як такі, що
суперечать діючому законодавству.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року у справі № 2а-217/33/2013, залишеною без
змін ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року, у задоволенні позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, Фізична
особа-підприємець ОСОБА_4 звернувся до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального права, просить
вищевказані рішення скасувати та
ухвалити нове.

Справу розглянуто в порядку письмового
провадження, встановленого пунктом 1
частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши і обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права
і наданої ними правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судами встановлено, що на виконання
своїх повноважень, Пенсійним фондом
була проведена перевірка та складений
відповідний акт від 09 серпня 2012 року
про неподання (несвоєчасне подання)
звітності про нарахування збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування, відповідно до якого
позивачем несвоєчасно були подана
звітність за 2004-2008р., а саме:

- граничний строк подання -
01.04.2005р., фактично надана - 31.05.2010р;

- граничний строк подання -
01.04.2006р., фактично надана - 08.06.2010р;

- граничний строк подання -
01.04.2007р., фактично надана - 31.05.2010р;

- граничний строк подання -
01.04.2008р., фактично надана - 31.05.2010р;

- граничний строк подання -
01.04.2009р., фактично надана - 31.05.2010р.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки та пункту 5 частини 9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», відповідачем прийняте
рішення № 390 від 09 серпня 2012 року про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку на суму 850,00
грн. (за кожний рік по 170,00грн.).

Проте, як вбачається з позову,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_4
звертав увагу суду на ту обставину, що
рішенням відповідача №35/14-45 від 02.06.2010
року, за несвоєчасне подання звітності
за 2009 року, до позивача застосовано
фінансові санкції у розмірі 170гривень.

Таким чином до позивача двічі
застосовані фінансові санкції за
правопорушення, вчинене в один і той же
період.

Суди попередніх інстанцій на
зазначене увагу не звернули та не
перевірили наведені позивачем доводи у
позові.

Акт про несвоєчасне подання
відомостей, що використовують в
системі персоніфікованого обліку в
органах Пенсійного фонду від 02 червня
2010 року та рішення № 35/14-45 про
застосування фінансових санкцій за
несвоєчасне подання відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку від 02 червня
2010 року, знаходяться в матеріалах
справи, проте не досліджені судами
попередніх інстанцій та не враховані
при вирішенні спору.

З огляду на наведене, колегія
суддів вважає, що судами першої та
апеляційної інстанцій не
забезпеченого повного та всебічного
з'ясування обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи, що є
порушенням норм процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 227
Кодексу адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Виходячи з наведеного, колегія суддів
вважає, що рішення судів попередніх
інстанцій підлягають скасуванню, а
справа направленню на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 червня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 06 серпня 2013
року у справі №2а-217/33/2013 скасувати.

Направити справу на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: