Справа № 802/406/14-а
Суддя: Мультян Марина Бондівна
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

26 березня 2014 р.
Справа № 802/406/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Мультян Марини
Бондівни,

секретаря судового засідання: Середюка
Миколи Анатолійовича

представників сторін:

позивача: Тишківського С.Л. -
представник на підставі довіреності

відповідача: Мировського В.А. -
представник на підставі довіреності

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: товариства з обмеженою
відповідальністю "Віндор"

до: Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернулось
товариство з обмеженою
відповідальністю "Віндор" (далі - ТОВ
"Віндор") до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області (далі - Вінницька
ОДПІ) про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач
зазначив, що не погоджується з
висновками податкового органу,
викладеними у акті перевірки №
51/22-03/33448963 від 17 січня 2014 року та,
відповідно, із прийнятим податковим
повідомленням-рішенням № від 29
січня 2014 року, вважає його
протиправним та просить скасувати.

В судовому засіданні представник
позивача позов підтримав та просив суд
задовольнити його у повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві.

Представник відповідача проти
задоволення адміністративного позову
та просив відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Заслухавши пояснення учасників
судового засідання, оцінивши наявні у
справі докази, на засадах всебічного,
повного і об'єктивного розгляду в
судовому процесі всіх обставин справи
в їх сукупності, судом встановлено
наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Віндор"
зареєстроване виконавчим комітетом
Вінницької міської ради 04 березня 2005
року за № 0001088. На податковий
облік у Вінницькій ОДПІ взято 15 березня
2005 року.

27 грудня 2013 року Вінницькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області на адресу
товариства з обмеженою
відповідальністю "Віндор" направлено
запит №11087/10/22-03 про надання інформації
та її документального підтвердження по
взаєморозрахунках ПП "Пробуд" за липень
2013 року.

Листом від 14 січня 2014 року позивачем
надано відповідь на запит №11087/10/22-03, а
саме для документального
підтвердження повноти відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
із відповідним відображенням у
податкових деклараціях результатів
операцій по господарській діяльності
із підприємством "Пробуд" у липні 2013
року надано належним чином завірені
документи: картка 201 рахунку за липень
2013 року, картка 201 рахунку за період з
01.07.2013 року по 31.12.2013 року, картка
рахунку 631 по ПП "Пробуд" за липень 2013
року, картка рахунку 631 по ПП "Пробуд" за
період з 01.07.2013 року по 31.12.2013 року, лист
№ 4 від 14.01.2014 року про основну
інформацію по ТОВ "Віндор" та руху ТМЦ,
договір оренди № 04/13 від 04.01.2013 року,
договір оренди техніки № 14/01 від 14.01.2013
року, реєстри виданих і отриманих
податкових накладних за липень 2013 року.
Також, листом вих. № 4 від 14 січня 2014
року товариство з обмеженою
відповідальністю "Віндор" повідомило
Вінницьку ОДПІ про те, що ТМЦ придбані
у ПП "Пробуд" в липні 2013 року були
частково використані у виробництві за
період з липня по грудень 2013 року, а
залишки знаходяться на території
підприємства у спеціально відділених
місцях для його зберігання.

17 січня 2014 року головним державним
ревізором-інспектором відділу
перевірок з окремих питань управління
податкового аудиту Вінницької ОДПІ
Міндоходів у Вінницькій області
Нікітіною Наталією Євгенівною,
керуючись статтею 20 на підставі пп. 75.1.2
п. 75.1 ст. 75, пп. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78, п. 79.2 ст. 79
Податкового кодексу України №2755-VI від
02 грудня 2010 року, відповідно до наказу
Вінницької ОДПІ Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області № 31
від 14 січня 2014 року проведена
позапланова невиїзна документальна
перевірка товариства з обмеженою
відповідальністю "Віндор" з питань
своєчасності, достовірності та повноти
нарахування податку на додану вартість
по взаємовідносинах з ПП "Пробуд" за
липень 2013 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено акт № 51/22-03/33448963
від 17 січня 2014 року, висновками якого
встановлено порушення п.200.1 та п. 200.2 ст.
200 Податкового кодексу України №2755-VI
від 02 грудня 2010 року в результаті чого
ТОВ "Віндор" занижено суму податку на
додану вартість, яка підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету за липень 2013
року на 116667 грн.

Позивачем були подані заперечення від
23 січня 2014 року на акт перевірки акт №
51/22-03/33448963 від 17 січня 2014 року (а.с. 32-33),
проте згідно відповіді № 2060/10/22-03 від 28
січня 2014 року Вінницька ОДПІ залишає
заперечення без задоволення, а акт
перевірки без змін (а.с. 34-41).

На підставі зазначеного акту перевірки
29 січня 2014 року Вінницькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Вінницької області Державної
податкової служби винесено податкове
повідомлення-рішення № у зв'язку
з чим збільшено суму грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість із вироблених в
Україні товарів на суму 175001 грн. в тому
числі за основним платежем на суму 116667
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями на суму 58334 грн.

Суд, визначаючись щодо заявлених
позовних вимог, заперечень відповідача
та наданих у справу доказів, виходив з
наступного.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом. При цьому,
юридична відповідальність особи,
згідно із статтею 61 Конституції
України, має індивідуальний характер.

Для цілей оподаткування, згідно п.44.1 ст.
44 ПК України, платники податків
зобов'язані вести облік доходів,
витрат та інших показників, пов'язаних
з визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних,
не підтверджених документами.

В силу ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію
та підтверджує її здійснення. В свою
чергу, господарська операція - це дія
або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Згідно п. п. 14.1.181 ст. 14 ПК України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Порядок формування податкового
кредиту з податку на додану вартість
визначений статтею 198 Податкового
кодексу України.

Так, відповідно до п.198.1 ст. 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг.

Згідно із п. 198.2. статті 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг, дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.3. ст.198 Податкового кодексу
України визначено, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Пунктом 198.6. ст. 198 Податкового кодексу
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу).

Згідно до п.п.200.1, 200.2 та 200.3 ст. 200
Податкового кодексу України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом. При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Разом з тим, згідно з п.201.11 ст. 201
Податкового кодексу України, підставою
для нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту без
отримання податкової накладної, також
є: а) транспортний квиток, готельний
рахунок або рахунок, який
виставляється платнику податку за
послуги зв'язку, інші послуги, вартість
яких визначається за показниками
приладів обліку, що містять загальну
суму платежу, суму податку та
податковий номер продавця, крім тих,
форма яких встановлена міжнародними
стандартами; б) касові чеки, які містять
суму отриманих товарів/послуг,
загальну суму нарахованого податку (з
визначенням фіскального номера та
податкового номера постачальника). При
цьому з метою такого нарахування
загальна сума отриманих товарів/послуг
не може перевищувати 200 гривень за день
(без урахування податку).

Правовий аналіз наведеного
нормативного положення свідчить про
те, що право платника податків на
податковий кредит виникає у випадку
підтвердження господарських операцій
податковими накладними чи іншими
первинними документами.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Віндор" Вінницької
ОДПІ подано податкову декларацію з
податку на додану вартість за липень 2013
року уточнюючим розрахунком додатком
№ 5 до декларації ПДВ "Розшифровки
податкових зобов'язань та податкового
кредиту в розрізі контрагентів" в
розділі ІІ податковий кредит віднесено
до складу придбання будівельних
матеріалів від ПП "Пробуд" за липень 2013
року в сумі 700000,75 грн. в т.ч. ПДВ - 116666,76
грн.

Обґрунтовуючи висновки акту перевірки
позивача щодо його операцій з ТОВ
"Пробуд" податковий орган у зв'язку з не
підтвердженням у ТОВ "Пробуд" об'єктів
оподаткування податком на додану
вартість по операціях з придбання
товарів, відсутні об'єкти
оподаткування податком на додану
вартість по операціях з реалізації
товарів безпідставно сформувало
податковий кредит за період липень 2013
року від контрагента-постачальника ТОВ
"Пробуд". Окрім того, податковий орган
послався на довідку № 989/22-03/35823567 від 31
жовтня 2013 року про результати
зустрічної звірки ПП "Пробуд" щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків ТОВ "УкрЦемент" за липень 2013
року та ТОВ "Віннцемент" за липень 2013
року.

Суд не погоджується з висновками
податкового органу викладеними в акті
перевірки з огляду на наступне.

Оцінюючи взаємовідносини позивача з
ТОВ "Пробуд" суд виходить із того, що в
межах дослідження питання про
правомірність формування податкового
кредиту, визначення суми податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету, варто враховувати наявність,
по-перше, належних договорів на надання
певних послуг, по-друге, відповідних
документів на підтвердження виконання
таких договорів та зв'язку понесених
витрат з господарською діяльністю
підприємства, по-третє, податкової
накладної на оплату послуг, платіжних
доручень, рахунки-фактури, видаткові
накладні, товарно-транспортні накладні

Суд, досліджуючи взаємовідносини
позивача з ТОВ "Пробуд", встановив
наступні факти, які свідчать про
реальність господарських операцій між
ними.

Досліджені матеріали адміністративної
справи свідчать, що видами діяльності,
які мало право здійснювати товариство
з обмеженою відповідальністю "Віндор"
за період, що перевірявся є будівництво
доріг і автострад; виробництво
бетонних розчинів готових для
використання; діяльність у сфері
інжинірингу, геології та геодезії,
надання послуг технічного
консультування в цих сферах;
будівництво інших споруд, н.в.і.у.;
вантажний автомобільний транспорт.

12 липня 2013 року приватне підприємство
"Пробуд" (Постачальник) з однієї сторони
і товариство з обмеженою
відповідальністю "Віндор" (покупець) з
іншої сторони уклали договір поставки
№ 103/1 (а.с. 126-127).

Відповідно до п. 1.1 зазначеного
договору Постачальник поставляє
Покупцю будівельні матеріали згідно
відповідних накладних, а Покупець
зобов'язаний приймати товар,
оплачувати на встановлених договором
умовах.

Пунктом 2.1 договору, визначено, що
договір вступає в дію з моменту його
підписання повноважними
представниками обох сторін. Договір
діє до 31 грудня поточного року (року
протягом якого був укладений договір)
включно (п. 2.1). Покупець зобов'язаний
провести 100% передплату за товар згідно
рахунку-фактури, якщо інше не вказано в
рахунку-фактурі.

Згідно до додаткової угоди №1 від 12.07.2013
року, у договір № 103/1 від 12.07.2013 року
внесено зміни, зокрема, визначено, що
розрахунок за поставлений товар
покупцем проводиться протягом двох
місяців від дати поставки товару
продавцем. Доставка товару
здійснюється на склад покупця, який
безоплатно зберігається покупцем до
його оприбуткування за видатковою
накладною після здійснення всіх
операцій по його транспортуванню, але
не більше одного місяця (а.с. 102).

Статтею 719 Цивільного кодексу України
визначено, що за договором поставки
продавець (постачальник), який здійснює
підприємницьку діяльність,
зобов'язується передати у встановлений
строк (строки) товар у власність
покупця для використання його у
підприємницькій діяльності або в інших
цілях, не пов'язаних з особистим,
сімейним, домашнім або іншим подібним
використанням, а покупець
зобов'язується прийняти товар і
сплатити за нього певну грошову суму.
До договору поставки застосовуються
загальні положення про купівлю-продаж,
якщо інше не встановлено договором,
законом або не випливає з характеру
відносин сторін. Законом можуть бути
передбачені особливості регулювання
укладення та виконання договорів
поставки, у тому числі договору
поставки товару для державних потреб.

На виконання умов зазначеного вище
договору, до перевірки та до матеріалів
справи долучено видаткові накладні:

- № РН-0001410 від 24.07.2013 року (а.с. 55);

- № РН-0001415 від 30.07.2013 року (а.с. 56);

- № РН-0001420 від 31.07.2013 року (а.с. 57);

- № РН-0001421 від 31.07.2013 року (а.с. 58);

- № РН-0001424 від 31.07.2013 року (а.с. 59);

- № РН-0001427 від 31.07.2013 року (а.с. 60);

- № 232 від 27.12.2013 року (а.с. 150);

- № 231 від 26.12.2013 року (а.с. 151).

податкові накладні:

- № 300 від 24.07.2013 року (а.с. 61);

- № 376 від 30.07.2013 року (а.с. 62);

- № 397 від 31.07.2013 року (а.с. 63);

- № 398 від 31.07.2013 року (а.с. 64);

- № 401 від 31.07.2013 року (а.с. 65)

- № 304 від 31.07.2013 року (а.с. 66)

Суми податку на додану вартість за
зазначеними податковими накладними
включено до податкового кредиту в
декларації з податку на додану
вартість за липень 2013 року та
відображені у реєстрі отриманих
податкових накладних, які відповідають
даним додатку 5 до податкових
декларацій з податку на додану
вартість за липень 2013 року (а.с. 67 а).

платіжними дорученнями:

- № 520 від 29 серпня 2013 року (а.с. 115);

- № 88 від 30 серпня 2013 року (а.с. 116);

- № 1 від 04 вересня 2013 року (а.с. 117);

карткою рахунку № 631 за червень-грудень
2013 року (а.с. 118).

Перевезення вантажу (цементу) від
постачальника ПП "Пробуд" до покупця
ТОВ "Віндор" (орендар) здійснював
приватний підприємець ОСОБА_4
(орендодавець) відповідно до договору
оренди автомобільної техніки № 1 (а.с.
95-96). Відповідно до п. 1.1 орендодавець
надає, а орендар приймає в строкове
платне користування наступне майно:
ЗИЛ ММЗ 130 В1, АРУП 8, ЗИЛ 441510, АРУП 8.

Фактичне перевезення товару
підтверджується
товарно-транспортними накладними:

- № АВЯ 952 від 12.07.2013 року (а.с. 67);

- № АВЯ 958 від 15.07.2013 року (а.с. 68);

- № АВЯ 925 від 16.07.2013 року (а.с. 69);

- № АВЯ 960 від 17.07.2013 року (а.с. 70);

- № АВЯ 969 від 19.07.2013 року (а.с. 71);

- № АВЯ 965 від 18.07.2013 року (а.с. 72);

- № АВЯ 974 від 22.07.2013 року (а.с. 73);

- № АВЯ 978 від 23.07.2013 року (а.с. 74);

- № АВЯ 982 від 24.07.2013 року (а.с. 75);

- № АВЯ 988 від 25.07.2013 року (а.с. 76);

- № АВЯ 994 від 26.07.2013 року (а.с. 77);

- № АВЯ 1013 від 29.07.2013 року (а.с. 78);

- № АВЯ 1016 від 30.07.2013 року (а.с. 79);

- № АВЯ 1022 від 31.07.2013 року (а.с. 80),

подорожніми листами:

- № 952 від 12.07.2013 року (а.с. 81);

- № 958 від 15.07.2013 року (а.с. 82);

- № 925 від 16.07.2013 року (а.с. 83);

- № 960 від 17.07.2013 року (а.с. 84);

- № 965 від 18.07.2013 року (а.с. 85);

- № 969 від 19.07.2013 року (а.с. 86);

- № 974 від 22.07.2013 року (а.с. 87);

- № 978 від 23.07.2013 року (а.с. 88);

- № 982 від 24.07.2013 року (а.с. 89);

- № 988 від 25.07.2013 року (а.с. 90);

- № 994 від 26.07.2013 року (а.с. 91);

- № 1013 від 29.07.2013 року (а.с. 92);

- № 1016 від 30.07.2013 року (а.с. 93);

- № 1022 від 31.07.2013 року (а.с. 94).

Як свідчать матеріали акту перевірки
від 17 січня 2014 року факт виготовлення
цементу і його реалізація
підтверджується вищезазначеними
документами, однак до перевірки
позивачем не було надано сертифікати
якості будівельних матеріалів
(цементу), крім того, за наслідками
дослідження товарно-транспортних
накладних водії ТОВ "Віндор" не мали
фактичної можливості здійснити
перевезення цементу від постачальника
до покупця, що на думку податкового
органу свідчить про заниження сум
сплати податку на додану вартість.

Визначаючись щодо вказаних посилань,
суд виходив з того, що згідно з ст. 662
Цивільного кодексу України, продавець
зобов'язаний передати покупцеві товар,
визначений договором купівлі-продажу.
Продавець повинен одночасно з товаром
передати покупцеві його приналежності
та документи (технічний паспорт,
сертифікат якості тощо), що стосуються
товару та підлягають переданню разом
із товаром відповідно до договору або
актів цивільного законодавства.

Тобто, даною нормою встановлено
обов'язок продавця передати покупцю
всі належні документи стосовно якості
товару.

Однак, суд зазначає, що відсутність
сертифікатів якості товару, не
спростовує факту проведення самої
господарської операції, на підставі
чого, посилання податкового органу не
беруться до уваги.

Крім того, не знаходять свого
підтвердження посилання податкового
органу щодо не можливості здійснення
водіями перевезень вантажу від
постачальника до покупця, адже за
наслідками дослідження
товарно-транспортних накладних та
подорожніх листів підтверджується
факт поставки водіями цементу
вантажовідправника ПП "Пробуд"
вантажоодержувачу ТОВ "Віндор".

Згідно з п.1 "Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні"
затвердженого Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14 жовтня 1997
року, товарно-транспортна накладна
єдиний для всіх учасників
транспортного процесу юридичний
документ, що призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом Замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів. Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом). Після прийняття
вантажу згідно з товарно-транспортною
накладною водій (експедитор) підписує
всі її екземпляри, що передбачає п.11.4 та
п.11.5 вказаних правил.

Тобто, товарно-транспортна накладна є
підставою для списання
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника і оприбуткування
їх у вантажоодержувача при перевезенні
вантажів у межах України, однак остання
не є єдиним та безумовним документом,
що підтверджує факт придбання або
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

Тому суд критично відноситься до
виявлених порушень з огляду на те, що
належних доказів на підтвердження
даного факту в ході судового розгляду
справи не надано, що свідчить про не
доведеність представниками
відповідача даної обставини в розрізі
ст. 71 КАС України.

Щодо посилань в акті перевірки на
довідку № 989/22-03/35823567 від 31 жовтня 2013
року про результати зустрічної звірки
ПП "Пробуд" щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платником податків ТОВ "УкрЦемент"
за липень 2013 року та ТОВ "Віннцемент" за
липень 2013 року, якою встановлено, що
господарські операції даних
контрагентів не містять факту
реального здійснення операцій; довідку
№ 704/22-03/37695502 від 25 жовтня 2013 року не
підтверджено реальність здійснення
господарських відносин ТОВ
"Віннцемент" з ПП "Пробуд" за липень 2013
року; довідку Вінницької ОДПІ
№811/22-03/38328714 від 25 жовтня 2013 року
звіркою ТОВ "УКР-Цемент" документально
не підтверджено реальність здійснення
господарських відносин із ПП "Пробуд"
за липень 2013 року.

Надаючи правову оцінку даним доказам,
суд виходив з того, що у відповідності
до постанови Верховного суду України у
справі № 21- 42а-10 від 31 січня 2011 року, не
виконання контрагентом свого
зобов'язання зі сплати ПДВ до бюджету
тягне відповідальність та негативні
наслідки сам для цієї особи.

Варто відмітити, що податковим
законодавством не ставиться в
залежність отримання результатів
перевірок контрагентів суб'єкта
оподаткування від підтвердження
правомірності нарахування сум податку
на додану вартість, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
та має всі документальні підтвердження
розміру такого податкового кредиту.

Водночас, надані до перевірки та до
суду податкові накладні, видаткові
накладні, платіжні доручення,
товарно-транспортні накладні,
підтверджують правомірність
формування податку на додану вартість
та спростовують правову позицію
податкового органу.

У відповідності до п. 44.1 ст. 44
Податкового кодексу України, для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Поняття "первинного документу"
визначено Законом України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", зокрема це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Положення ч.1 ст. 9 даного Закону
передбачають, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Таким чином, в контексті зазначено
судом встановлено, що податкові
накладні, видаткові накладні, платіжні
доручення, товарно-транспортні
накладні на виконання господарських
операцій згідно з договором поставки №
103/1 від 12 липня 2013 року є первинними
документами.

Вирішуючи питання щодо правомірності
заявлених позовних вимог, судом також
враховано той факт, що надані до суду
докази підтверджують не тільки
придбання товару, а й подальше
використання його у своїй
господарській діяльності, що
підтверджується зазначеними вище
первинними документами,
актами-переробки за липень-листопад 2013
року (а.с. 130-141) та звітами на вироблену
продукцію та витрат сировини за липень
- грудень 2013 року.

При прийнятті рішення, суд бере до
уваги правову позицію Вищого
адміністративного суду, викладену в
інформаційному листі № 742/11/13-11 від 06
травня 2011 року в якому зазначено, що
будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення операції.

Окрім того, постановою Верховного суду
України у справі 21-21а10 від 19 листопада
2010 року визначено, що не сплата
продавцем або його контрагентом ПДВ до
бюджету, у разі фактичного здійснення
господарської операції, не випливає на
формування податкового кредиту
покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру податкового кредиту.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
України та законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
зокрема: 1) на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ст. ст. 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, враховуючи вищезазначене,
суд вважає, що позивачем як під час
перевірки, так і під час розгляду даної
справи по суті підтверджено факт
реальності господарських операцій
первинними документами, які
відповідають вимогам законодавства

З обставин адміністративної справи
вбачається, що відповідачами не
доведено правомірність оскаржуваного
рішення, відтак позовні вимоги знайшли
своє підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

На підставі вищевикладеного, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню шляхом скасування
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення.

Понесені позивачем судові витрати зі
сплати судового збору відповідно до ст.
94 КАС України, у зв'язку із задоволенням
позову, підлягають відшкодуванню із
Державного бюджету України.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
прийняте Вінницькою об'єднаною
державною податковою інспекцією
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області № від 29 січня
2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Віндор" судовий збір
в розмірі 350 (триста п'ятдесят) гривень
шляхом його безспірного списання
органом Державної казначейської
служби України із рахунку Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Мультян Марина Бондівна