Справа № 2а-47570/09/1670
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року
м. Київ К/9991/5114/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Борисенко І.В.

Шипуліної Т.М.

розглянувши попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Української універсальної біржи

на постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.07.2010

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2010

у справі № 2а-45570/09/1670

за позовом Української
універсальної біржи

до Державної податкової інспекції
у м. Полтаві

про визнання нечинними,
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

Українська універсальна біржа (далі по
тексту - позивач) звернулася до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
податкової інспекції в м. Полтаві (далі
по тексту - відповідач, ДПІ в м. Полтаві)
про визнання нечинними, протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень: №/0 від 02.06.2009,
№ /1 від 04.09.2009 про визначення
податкового зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників в сумі
2673,12 грн., в тому числі основний платіж
891,00 грн. та штрафні санкції в сумі 1782,00
грн.; №/0 від 02.06.2009 про визначення
податкового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств в сумі 47403,20 грн., в
тому числі основний платіж 39169,00 грн. та
штрафні санкції 8234,20 грн. та №/1
від 31.08.2009 про визначення податкового
зобов'язання з податку на прибуток
підприємств в сумі 44503,20 грн., в тому
числі основний платіж 37086,00 грн. та
штрафні санкції 7417,20 грн.; №/0 від
02.06.2009 про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 45625,50 грн., в тому числі
основний платіж 30417,00 грн. та штрафні
санкції 15208,50 грн. та № /1 від 31.08.2009
про визначення податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 44503,50 грн., в тому числі
основний платіж 29669,00 грн. та штрафні
санкції 14834,50 грн.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.07.2010, яка
залишена без змін ухвалою Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 06.12.2010, у задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції і прийняти нове
рішення про задоволення позову,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що перевіркою встановлено
порушення позивачем пп. 5.3.9 п. 5.3. ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість», а саме: до складу валових
витрат віднесено вартість
консультаційних послуг, отриманих від
ТОВ «Компані Стріт», ТОВ «Альвейск 07»,
ТОВ «Сана Юг», ТОВ «Дніпро Інвест Груп»
в сумі 148345,00 грн., до податкового
кредиту з податку на додану вартість
віднесено 29669,00 грн. на підставі
зазначених операцій по отриманню
консультаційних послуг. Як вбачається
з акту перевірки Українською
універсальною біржею не було надано
для перевірки договорів, на підставі
яких отримувалися консультаційні
послуги по веденню бухгалтерського та
податкового обліку, а надані лише
належним чином оформлені акти
приймання виконаних робіт. В актах не
розкрито суті консультаційних послуг,
тобто з яких саме питань
бухгалтерського та податкового обліку
проводилися консультації та не
зазначено хто саме із співробітників
підприємства отримував дані послуги,
кількість послуг, що необхідно для
підтвердження їх фактичного отримання
та використання у господарській
діяльності підприємства. Крім того для
перевірки не надано жодного належним
чином оформленого первинного
документа, що підтверджує надання
послуг.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій виходили з
наступного, з чим погоджується суд
касаційної інстанції.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (із змінами та доповненнями)
податковий кредит звітного періоду
визначається за договірною вартістю
товарів (послуг) і складається із сум
податків нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподаткованих операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 зазначеного
Закону не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними
деклараціями(іншими подібними
документами згідно з підпунктом 7.2.6
цього пункту).

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Правові наслідки у вигляді виникнення
права платника податку на формування
витрат та податкового кредиту з ПДВ
наступають лише у разі реального
(фактичного) вчинення господарських
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), що пов'язані з рухом активів,
зміною зобов'язань чи власного
капіталу платника, та відповідають
економічному змісту, відображеному в
укладених платником податку договорах,
а не лише оформлення відповідних
документів або рух грошових коштів на
рахунках платників податку.

При цьому, для формування податкового
кредиту мають значення податкові
накладні та інші первинні документи,
які, виходячи з наведеного, видаються
на підтвердження реально вчиненої
операції. Однак, наявність податкових
накладних є необхідною, але не
безумовною підставою для отримання
платником податку права на податковий
кредит з податку на додану вартість.

Оскільки, позивачем під час розгляду
справи не надано доказів на
підтвердження надання консультаційних
послуг, а саме належним чином
оформлених актів прийому-передачі
товару, актів виконаних робіт,
рахунків-фактур та інших даних, що
свідчать про реальність здійснюваних
операцій, зокрема і
фінансово-господарські документи, що
підтверджують сплату коштів платіжні
доручення, виписки банківських установ
тощо, а також реєстрів отриманих та
виданих податкових накладних, рішення
судів попередніх інстанцій щодо
відмови у позові є цілком
обґрунтованими.

Щодо правомірності віднесення до
складу валових витрат позивача
вартості консультаційних послуг,
наданих ТОВ «Компані Стріт», ТОВ
«Альвейск 07», ТОВ «Сана Юг», ТОВ «Дніпро
Інвест Груп», колегія суддів зауважує,
ст. 5 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» під валовими
витратами виробництва та обігу (далі -
валові витрати) розуміється сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Судами попередніх інстанцій вірно
надано правову оцінку зв'язку між
фактом придбання послуг і
господарською діяльністю позивача,
зокрема надано належну оцінку
висновкам податкового органу щодо
відсутності у позивача ділової мети, а
саме, використання позивачем у свої
діяльності послуг, які не можуть мати
позитивного впливу на результати
господарської діяльності.

Стосовно податкових
повідомлень-рішень №/0 від 02.06.2009,
№/1 від 04.09.2009 про визначення
податкового зобов'язання з податку з
доходів найманих працівників в сумі
2673,12 грн., то судами зазначено наступне.

Згідно з наданими позивачем платіжними
дорученнями, перерахування
здійснювалося із помилковим
зазначенням призначення платежу
«податок на прибуток за відповідний
період» та на інший розрахунковий
рахунок. На дату розгляду справи
позивач до ДПІ у м. Полтаві не звертався
із заявою про повернення надмірно
сплачених коштів з податку на прибуток
підприємств чи про врахування їх по
інших податкових зобов'язаннях, тому за
даними АРМ «Облік податків» позивач
має заборгованість з податку з доходів
фізичних осіб. Оскільки, інших доказів
та обґрунтувань позивачем не надано,
правомірним є висновок судів
попередніх інстанцій щодо відмови у
позові в цій частині.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами першої та
апеляційної інстанцій належним чином
з'ясовані обставини справи та надано їм
правильну юридичну оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли б призвести до зміни чи
скасування рішень судів першої та
апеляційної інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Української
універсальної біржи відхилити.

Постанову Полтавського окружного
адміністративного суду від 15.07.2010 та
ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 06.12.2010
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)І.В. Борисенко (підпис)Т.М.
Шипуліна