Справа № 804/13755/13-а
Суддя: Єфанова Ольга Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-16 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

16 січня 2014 р. Справа № 804/13755/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Єфанової О.В.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Дніпропетровський завод
"Дніпровентилятор" до Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
завод "Дніпровентилятор" до Державної
податкової інспекції в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби, в
якому позивач просить:

визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» за №, винесене Державною
податковою інспекцією у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
яким Товариству з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровський
завод Дніпровентилятор» збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
суму 90597 грн.;

визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення Форми
«Р» за №, винесене Державною
податковою інспекцією у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
яким Товариству з обмеженою
відповідальністю «Дніпропетровський
завод «Дніпровентилятор» збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток
підприємств на суму 138730,00 грн.

В обґрунтування позову позивач
зазначив, що Державною податковою
інспекцією у Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку ТОВ "Дніпропетровський завод
"Дніпровентилятор" з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість та податку
на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ
«РИВС» за період з 01.05.2012 р. по 31.08.2012 р.,
ТОВ «ФЕРРІТ Д» за період з 01.10.2012 р. по
31.10.2012 р., ТОВ «АНГСТРЕМ КОНТИНЕНТАЛЬ»
за період з 01.10.2012 р. по 31.10.2012 p., за
результатами якої складено акт від
15.03.2013 року №898/222/31596032. На підставі акту
перевірки винесені податкові
повідомлення-рішення № від 30.04.2013
року, яким визначено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 138730,00
грн. та № від 30.04.2013 року, яким
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
90597,00 грн. Позивач вважає висновки
податкового органу в акті перевірки
безпідставними та необґрунтованими, а
тому винесені податкові
повідомлення-рішення підлягають
скасуванню.

Відповідач проти позову заперечував,
посилаючись на те, що за результатами
перевірки податковий орган прийшов до
висновків щодо порушення позивачем
податкового законодавства, які є
обґрунтованими та підтверджені
письмовими доказами, а тому Державна
податкова інспекція в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
при прийнятті податкових
повідомлень-рішень № від 30.04.2013
року та № від 30.04.2013 року діяла на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України. На підставі
вищенаведеного, просить суд у
задоволенні позову відмовити у повному
обсязі.

В подальшому первинного відповідача
замінено на Державну податкову
інспекцію в Амур-Нижньодніпровському
районі м. Дніпропетровська Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області.

В судове засідання представник
позивача не з'явився, повідомлений
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи, надав клопотання
про розгляд справи за відсутності
представника

Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити в задоволенні
адміністративного позову.

Відповідно до ч.6 ст.128 КАС України якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.

Судом встановлено, що Державною
податковою інспекцією в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ
"Дніпропетровський завод
"Дніпровентилятор" з питань дотримання
вимог податкового законодавства з
податку на додану вартість та податку
на прибуток по взаємовідносинах з ТОВ
«РИВС» за період з 01.05.2012 р. по 31.08.2012 р.,
ТОВ «ФЕРРІТ Д» за період з 01.10.2012 р. по
31.10.2012 р., ТОВ «АНГСТРЕМ КОНТИНЕНТАЛЬ»
за період з 01.10.2012 р. по 31.10.2012 p.

Перевіркою встановлено порушення:

частини 1, 5 ст.203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 228
Цивільного кодексу України в частині
недодержання в момент правочину вимог,
які не спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
(п. 5 ст. 203 ЦК України) по правочинах,
здійснених ТОВ "Дніпропетровський
завод "Дніпровентилятор" при придбанні
товарів та робіт у ТОВ «РИВС» (код за
) у травні, червні, серпні 2012
р., та товарів у ТОВ «АНГСТРЕМ
КОНТИНЕНТАЛЬ» (код за ) у
жовтні 2012 р. - зазначені правочини мають
ознаки нереальності;

абз. «а» п. 185.1. ст. 185, п. 187.1. ст. 187, абз.
«а» п. 198.1., п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України від 02.12.10 № 2755-VI, що
призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму 60398,00
грн., у т.ч. по деклараціям: за травень
2012р. на суму 7411,00 грн., за червень 2012р. на
суму 3428,00 грн., за серпень 2012р. на суму
28026,00 грн., за жовтень 2012р. на суму 21533,00
грн.;

п.п.14.1.27, ст.138, ст. 140, ст. 142, ст. 143, п.п.
135.5.4. п. 135.5. ст. 135 Податкового Кодексу
України від 02.12.10 № 2755-VI в результаті
чого занижено податок на прибуток за
II-IV квартали 2012 р. на сумує 110970,00 грн.,
т.ч.: за II квартал 2012 р. на суму 11381,00 грн.,
за III квартал 2012 р. на суму 49849,00 грн., за IV
квартал 2012 р. на суму 49740 грн.

За результатами перевірки складено Акт
від 15.03.2013 року №898/222/31596032 на підставі
якого винесені податкові
повідомлення-рішення № від 30.04.2013
року, яким визначено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств в розмірі 138730,00
грн. та № від 30.04.2013 року, яким
визначено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
90597,00 грн.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
завод "Дніпровентилятор" (Замовник) та
ТОВ «РИВС» (Виконавець) укладено
договори на виготовлення
комплектуючих до промислових
вентиляторів №135 від 01.08.2012 року, №44 від
25.04.2012 року, №54 від 03.05.2012 року, №122 від
04.06.2012 року.

Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
завод "Дніпровентилятор" отримано від
ТОВ «РИВС» накладні, акти
приймання-передачі готової продукції
та виконаних робіт за зазначеними
договорами та податкові накладні, що
підтверджується актом перевірки.

Також, між Товариством з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
завод "Дніпровентилятор" та ТОВ
«Ангстрем Континеталь» укладено
договір №184 від 26.09.2012р.

На підставі рахунків-фактур від 22.10.2012р.
№ 5732 та від 25.10.2012р. № 5733 від ТОВ
«Ангстрем Континеталь» отримано
накладні та податкові накладні: №5732
від 22.10.2012 року, №5733 від 25.10.2012 року, №5734
від 30.10.2012 року, №631 від 22.20.2012 року, №632
від 25.10.2012 року, №633 від 30.10.2012 року.

Для перевірки надано платіжні
доручення, згідно яких здійснювались
розрахунки з ТОВ «Ангстрем
Континеталь»: №4625 від 30.10.2012 року, №4664
від 25.12.2012 року.

Як вбачається з акту перевірки,
підставою для встановлення порушень з
боку позивача стало те, що Державною
податковою інспекцією в
Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби
при перевірці використано наступні
акти перевірок, а саме:

акт від 21.12.2012р. за №7211/224/34914473 „Про
результата документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Ривс» () щодо
документального підтвердження
господарських відносин із платниками
податків ТОВ «Пасіфік»
за вересень 2011 року, ТОВ «Будівництво
та реконструкція» за
листопад 2011 року. ТОВ «Олимп» за вересень 2011 року, ПП «СВ
Гермес» за березень 2011
року, БПП «Сура» за
вересень 2011 року, ТОВ «Хімагросервіс»
за листопад 2011 року, ТОВ
«Кафепродакшн» за
січень 2011 року, ТОВ «Інфотерм» за червень 2011 року, ПВП
«Форест» за червень 2011
року, їх реальності та повноти
відображення в обліку ";

акт від 21.12.2012р. за № 7208/224/33906299 „Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Ангстрем Континеталь» () щодо документального
підтвердження господарських відносин
із платниками податків ТОВ «Інфотерм»
за червень 2011р., ТОВ
«ФОРЕСТ» за червень
2011р., ТОВ «ПАСІФІК» 1 за
вересень 2011р., ПП СВ «Гермес» за березень 2011р. БПП «Сура» за вересень, листопад 2011р.,
їх реальності та повноти відображення
в обліку", складений фахівцями ДПІ у
Бабушкінському районі
Дніпропетровської області ДПС та
надісланий листом від 21.12.2012р.
№33711/7/22-421.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п.п.14.1.36 п.14.1 ст.14
Податкового Кодексу України
господарська діяльність - діяльність
особи, що пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

Згідно п.п.134.1.1 п.134.1 ст.134 Податкового
Кодексу України об'єктом оподаткування
є прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 Податкового
Кодексу України, із змінами та
доповненнями, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
ПКУ, з урахуванням правил, встановлених
ст.152 ПКУ.

Відповідно до п.135.1 ст.135 Податкового
Кодексу України доходи, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до ст.137 ПКУ, на підставі
документів, зазначених у п.135.2 ст.135 ПКУ ,
та складаються з:

доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до п. 135.4
ст.135 ПКУ;

інших доходів, які визначаються
відповідно до п.135.5 ст.135 ПКУ, за
винятком доходів, визначених у п.135.3
ст.135 та у ст.136 ПКУ.

Згідно п. 135.2 ст.135 Податкового Кодексу
України доходи визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують отримання платником
податку доходів, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II ПКУ.

Відповідно до п.п.135.5.4 п. 135.5 ст.135
Податкового Кодексу України інші
доходи включають, зокрема, вартість
товарів, робіт, послуг, безоплатно
отриманих платником податку у звітному
періоді, визначена на рівні не нижче
звичайної ціни, суми безповоротної
фінансової допомоги, отриманої
платником податку у звітному
податковому періоді, безнадійної
кредиторської заборгованості, крім
випадків, коли операції з
надання/отримання безповоротної
фінансової допомоги проводяться між
платником податку та його
відокремленими підрозділами, які не
мають статусу юридичної особи.

Згідно п. 138.1 ст.138 Податкового кодексу
України витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності. Витрати операційної
діяльності включають: собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2-140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

Відповідно до п. 138.2 ст.138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно пп.139.1.9. п.139.1 ст.139 Податкового
кодексу України не включаються до
складу витрат, зокрема, витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Згідно з пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

За змістом п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами п. 198.3 статті 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг з метою їх
використання в господарській
діяльності.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
передбачено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, попередньо
включені до складу податкового
кредиту, залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Згідно з п. 44.1 ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Як встановлено абз. 5 ст. 1 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 № 996-ХІV (далі - Закон № 996-ХІV)
господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону № 996-ХІV
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

За змістом ч. 1 ст. 9 вищезазначеного
Закону підставою для бухгалтерського
обліку господарських операцій є
первинні документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Частиною 2 ст. 9 Закону № 996-ХІV
передбачені обов'язкові реквізити, які
мають містити первинні та зведені
облікові документи.

Відповідно до п. 2.15 та 2.16 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 (далі - Положення)
первинні документи підлягають
обов'язковій перевірці працівниками,
які ведуть бухгалтерський облік, за
формою і змістом, тобто перевіряється
наявність у документі обов'язкових
реквізитів та відповідність
господарської операції чинному
законодавству, логічна ув'язка окремих
показників. Забороняється приймати до
виконання первинні документи на
операції, що суперечать
нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Пунктом 2.4 Положення визначено, що
первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Із матеріалів справи вбачається, що у
позивача наявні всі необхідні первинні
документи, на підставі яких позивачем
задекларовано грошові зобов'язання з
податку на прибуток та з податку на
додану вартість (договір, податкові
накладні, видаткові накладні, платіжні
доручення, товарно-транспортні
накладні), а придбаний позивачем товар
в подальшому був використаний у
власній господарській діяльності.
Складені контрагентом податкові
накладні відповідають вимогам
законодавства України стосовно форми і
порядку їх оформлення, що не
заперечується матеріалами перевірки.

Таким чином, зобов'язання контрагентів
позивача не спричиняють
цивільно-правових чи податкових
наслідків для позивача, так само
позивач не може нести відповідальність
за будь-які порушення законодавства
вчинені його контрагентами.

Крім того, податковим органом в акті
перевірки зазначено, що правочини
відповідно до положень Цивільного
кодексу України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Частинами 1 та 5 статті 203 Цивільного
кодексу України передбачено, що зміст
правочину не може суперечити Кодексу,
іншим актам цивільного законодавства,
а також моральним засадам суспільства.
Правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним.

Згідно ст. 204 Цивільного кодексу
України зазначено, що правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним, тобто
презумпція правомірності правочину.

Відповідно до ч. 2 ст. 215 Цивільного
кодексу України недійсним є лише
правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Згідно зі ст. 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

В постанові Пленуму Верховного суду
України № 9 від 06.11.2009 р. "Про судову
практику розгляду цивільних справ про
визнання правочинів недійсними"
зазначено перелік правочинів, які є
нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтею
228 ЦК:

правочини, спрямовані на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина;

правочини, спрямовані на знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31.01.2011 року №
14/11 у справі за позовом закритого
акціонерного товариства «Мукачівський
лісокомбінат» до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що «чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання, зокрема, тим, який не
був постачальником товарів (послуг), на
вартість яких нарахований ПДВ, що
включений платником податку до
податкового кредиту.

Верховний Суд України у вказаному
рішенні також наголосив, що такий
висновок «узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС»АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності».

Також суд звертає увагу на рішення
Європейського Суду з прав людини від 9
січня 2007 року, про порушення Україною
статті 1 Першого протоколу у справі
«Інтерсплав проти України».

Так, у п. 37 рішення вказується: «Заявник
стверджував, що він сплачував податки
відповідно до Закону і ці платежі
перевірялись декілька разів
державними органами. Він зазначив, що
він не несе відповідальності за
діяльність інших компаній, у яких він
купував металевий брухт, ціна на який
включала ПДВ. Обов'язок сплачувати це
ПДВ покладався на ці компанії, а не на
заявника. Заявник підкреслив, що він не
мав ні компетенції, ні можливості
контролювати господарську діяльність
інших підприємств і ситуація, на яку
посилається Уряд, вказує на
незадовільну діяльність податкових
органів, за які заявник не повинен
нести відповідальність. Він далі
підкреслював, що численні перевірки
його діяльності які здійснювалися
податковими органами, не виявили
порушень, на підставі яких останні
могли б ґрунтувати свої відмови».

Відповідно до п. 38 рішення зазначено:
«На думку Суду, коли державні органи
володіють будь-якою інформацією про
зловживання в системі відшкодування
ПДВ, що здійснюються конкретною
компанією, вони можуть вжити
відповідних заходів для запобігання
або усунення таких зловживань. Суд,
однак, не може прийняти зауваження
Уряду щодо загальної практики з
відшкодування ПДВ за відсутності
будь-яких ознак, які б указували на те,
що заявник був безпосередньо залучений
до таких зловживань».

Відповідно до ст. 69 КАС України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна, довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч.1 ст.94 КАС України якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про обгрунтованість позовних
вимог, а тому позов має бути
задоволений.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення форми
«Р» за № , винесене Державною
податковою інспекцією у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
яким Товариству з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
завод "Дніпровентилятор" збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на додану вартість на
суму 90597 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення Форми
«Р» за № , винесене Державною
податковою інспекцією у
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська Дніпропетровської
області Державної податкової служби,
яким Товариству з обмеженою
відповідальністю "Дніпропетровський
завод "Дніпровентилятор" збільшено
суму грошового зобов'язання за
платежем податок на прибуток
підприємств на суму 138730,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати в
розмірі 2294,00 грн.

Постанова суду може бути
оскаржена до Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання апеляційної скарги
через Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя О.В. Єфанова