Справа № 670/1257/13-а
Суддя: Біла Л.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 670/1257/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Потапова О.О.
Суддя-доповідач: Біла Л.М.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білої Л.М.

суддів: Загороднюка А.Г. Матохнюка Д.Б.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Віньковецького районного
суду Хмельницької області область від
30 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Нетечинецької сільської ради
Віньковецького району Хмельницької
області про зобов'язання вчинити певні
дії та відшкодування моральної шкоди , -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2013 року ОСОБА_2 звернулась до
суду з адміністративним позовом до
Нетечинецької сільської ради
Віньковецького району Хмельницької
області, в якому просить зобов'язати
сільську раду прийняти законне рішення
після скасування його судом, також
просить стягнути з відповідача
моральну шкоду в розмірі 5000 грн.

Постановою Віньковецького районного
суду Хмельницької області від 30.01.2014
року в задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
позивач подала апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, а також на
неповне з'ясування судом всіх обставин,
що мають значення для вирішення справи,
просив скасувати постанову
Віньковецького районного суду
Хмельницької області від 30.01.2014 року та
прийняти нову, якою позов задовольнити
в частині відшкодування моральної
шкоди.

Позивач в судове засідання не
з'явилась, хоча повідомлялася про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи.

Представник відповідача у справі
повноваженого представника в судове
засідання не направив, хоча
повідомлявся про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, що
підтверджується матеріалами справи.

Відповідно до п.2 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, надавши правову
оцінку наявним у справі доказам,
колегія суддів приходить до висновку
про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги
позивача та необхідності залишення в
силі постанову Віньковецького
районного суду Хмельницької області
від 30.01.2014 року, враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, 23 січня 2013 року ОСОБА_2
звернулася із заявою до Нетечинецької
сільської ради про надання дозволу на
приватизацію земельної ділянки, яка
знаходиться біля земельної ділянки
ОСОБА_4, а також межує з земельною
ділянкою ОСОБА_5 по АДРЕСА_1.

Згідно витягу з протоколу двадцять
другої сесії Нетечинецької сільської
ради від 05 квітня 2013 року, заяву ОСОБА_2
відхилено в зв'язку з тим, що по
земельній ділянці, на яку претендує
ОСОБА_4, проходить дорога і ця земельна
ділянка не призначена для ведення
особистого селянського господарства.

Рішення сесії скасовано судом.
Вважаючи протиправними дії суб'єкта
владних повноважень, оскільки на час
звернення до суду, рішення про
виділення земельної ділянки не
прийнято, позивач звернувся до суду з
відповідним позовом.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову ОСОБА_2 прийшов до
висновку, що вимога позивача
зобов'язати Нетечинецьку сільську раду
винести законне рішення по питанню
ненадання їй земельної ділянки по вул.
АДРЕСА_1 не підлягає задоволенню,
оскільки суб'єкт владних повноважень,
відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України зобов'язаний діяти в межах
повноважень та у спосіб, передбачений
Конституцією і законами України. Окрім
того, з повідомлення голови сільської
ради 25.12.2013 року слідує, що відповідачем
винесено рішення, яким відмовлено
ОСОБА_2 у задоволенні заяви про надання
земельної ділянки.

Також суд першої інстанції прийшов до
висновку, що не підлягає задоволенню
вимога позивача про порушення справи
відносно посадових осіб сільської ради
за невиконання судового рішення,
винесеного 10.09.2013 року, оскільки така
вимога заявлена поза межами
адміністративної юрисдикції і
розглядається в порядку кримінально-
процесуального законодавства, а також
не підлягає до задоволення позовна
вимога стосовно відшкодування
моральної шкоди, оскільки позивач не
надала жодного доказу в чому саме
полягають страждання, їх характер,
тривалість, причинний зв'язок, закон,
який регулює відшкодування моральної
шкоди.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції і
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Частиною 1 ст.195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Відповідно до ч.2 ст. 21 КАС України,
вимоги про відшкодування шкоди,
заподіяної протиправними рішеннями,
діями чи бездіяльністю суб'єкта
владних повноважень або іншими
порушеннями прав, свобод та інтересів
суб'єктів публічно - правових відносин,
розглядаються адміністративним судом,
якщо вони заявлені в одному
провадженні з вимогою вирішити
публічно - правовий спір.

Статтею 56 Конституції України
передбачено, що кожен має право на
відшкодування за рахунок держави чи
органів місцевого самоврядування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої незаконними рішеннями, діями
чи бездіяльністю органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їх посадових і
службових осіб при здійсненні ними
своїх повноважень.

Відповідно до ст.23 Цивільного кодексу
України особа має право на
відшкодування моральної шкоди,
завданої внаслідок порушення її прав.

Моральна шкода полягає: у фізичному
болю та стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку з протиправною
поведінкою щодо неї самої, членів її
сім'ї чи близьких родичів; у душевних
стражданнях, яких фізична особа
зазнала у зв'язку із знищенням чи
пошкодженням її майна; у приниженні
честі та гідності фізичної особи, а
також ділової репутації фізичної або
юридичної особи.

Відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність факту такої шкоди;
протиправність діяння її заподіювання;
наявність причинного зв'язку між
шкодою і протиправним діянням
заподіювача; вини останнього в її
заподіянні.

Згідно з п.п.1, 2 п. 5 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 31.03.1995 року
№4 "Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди", відповідно до загальних підстав
цивільно-правової відповідальності
обов'язковому з'ясуванню при вирішенні
спору про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди підлягають:
наявність такої шкоди, протиправність
діяння її заподіювана, наявність
причинного зв'язку між шкодою і
протиправним діянням заподіювача та
вини останнього в її заподіянні. Суд,
зокрема, повинен з'ясувати, чим
підтверджується факт заподіяння
позивачеві моральних чи фізичних
страждань або втрат немайнового
характеру, за яких обставин чи якими
діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в
якій грошовій сумі чи в якій
матеріальній формі позивач оцінює
заподіяну йому шкоду та з чого він при
цьому виходить, а також інші обставини,
що мають значення для вирішення спору.

Наявність моральної шкоди доводить
потерпіла особа, зазначаючи у позовній
заяві, які негативні наслідки мають
місце, у чому саме полягають моральні
втрати, чим обґрунтовано розмір їх
відшкодування. Письмовими доказами на
ствердження наявності моральної шкоди
можуть бути, зокрема, медичні довідки
про виникнення захворювання чи інше
погіршення стану здоров'я у зв'язку з
хвилюваннями, спричиненими посяганням
на права потерпілого; висновки лікарів
чи медичних комісій про ступінь втрати
працездатності, про необхідність
проведення хірургічної операції;
довідки про відрахування з вузу тощо.

Як слідує з встановлених судом першої
інстанції фактичних даних, позивачем
не подано доказів на підтвердження
того, що їй завдано саме моральної
шкоди; позивач не вказала в чому саме
полягає заподіяна їй моральна шкода, з
яких міркувань остання виходила,
визначаючи її розмір та не надала
доказів на підтвердження своїх
доводів, отже, в даному разі відсутні
передбачені законом підстави для
стягнення компенсації за заподіяну
моральну шкоду.

У документі медичного характеру має
бути зазначено, коли виникло
захворювання, в результаті чого, чи
могло воно стати наслідком психічних
переживань через порушення
конкретного права, мало місце
погіршення загального стану чи сталося
загострення хронічної хвороби у
визначений період часу тощо.

Факт завдання моральної шкоди може
бути підтверджений також показаннями
свідків, зокрема, про важкий душевний
стан потерпілого, спричинений
правопорушенням, його переживання,
хвилювання, зміни в самопочутті,
загальному душевному настрої тощо,
стані здоров'я, способі життя,
спілкування, звичках, працездатності.

Верховний суд України в своїй
Постанові Пленуму від 31.03.1995 року №4
"Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди" (п.4) зазначає, що у позовній заяві
про відшкодування моральної
(немайнової) шкоди має бути зазначено, в
чому полягає ця шкода, якими
неправомірними діями чи бездіяльністю
її заподіяно позивачеві, з яких
міркувань він виходив, визначаючи
розмір шкоди, та якими доказами це
підтверджується.

В обґрунтування даних вимог позивачем
не надано жодних доказів щодо розміру
моральної шкоди та доказів, що
підтверджують моральні страждання
позивача.

Враховуючи зазначене, колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції, відмовляючи в задоволенні
позовних вимог ОСОБА_2 дійшов вірних
юридичних висновків і правильно
застосував до спірних правовідносин
сторін норми матеріального та
процесуального права.

Надавши правову оцінку діям
відповідача, дослідивши матеріали
справи, оцінивши докази в їх
сукупності, колегія суддів повністю
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає їх обґрунтованими
та повноцінно вмотивованими судом в
рішенні від 30.01.2014 року.

Доводи апелянта, викладені в
апеляційній скарзі не спростовують
висновків суду першої інстанції та є не
обґрунтованими, у зв'язку з чим, колегія
суддів приходить до висновку про
відмову в задоволенні апеляційної
скарги позивача та залишення в силі
постанови Віньковецького районного
суду Хмельницької області від 30.01.2014
року.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Так, відповідно до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 159 КАС України, законним
є рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм адміністративного
процесуального права.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.198, ст.200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак, підстав для скасування такого
рішення не вбачається.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити
без задоволення, а постанову
Віньковецького районного суду
Хмельницької області область від 30
січня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
/підпис/ Біла Л.М.

Судді
/підпис/ Загороднюк А.Г.

/підпис/ Матохнюк Д.Б.

З оригіналом згідно:

секретар