Справа № 758/15648/13-а
Суддя: Васильченко О. В.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П ОС Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 березня 2014 року Подільський районний
суд міста Києва у складі:

головуючого судді - Васильченка О.
В.,

при секретарі - Дмитренко Ю.
В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Подільському районі м. Києва про
визнання дій протиправними,
зобов'язання здійснити певні дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернувся до суду із позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Подільському районі м. Києва про
визнання дій протиправними,
зобов'язання здійснити певні дії.

Позовні вимоги обґрунтовані
посиланням на те, що позивач є
пенсіонером, інвалідом ІІ-ої групи, а
тому норм ч. 1 ст. 50, ч. 4 ст. 54 Закону
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок аварії на ЧАЕС» має право на
отримання державної пенсії та
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю.

Позивач звернувся до Управління
Пенсійного фонду України у
Подільському районі м. Києва із заявою
про призначення пенсії відповідно до
ст.ст. 50, 54 Закону України «Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок аварії на ЧАЕС»,
однак у відповідь отримав відмову.
Оскільки, відповідачем було відмовлено
у здійснені вказаного перерахунку та
виплаті пенсії, позивач і звернувся до
суду за захистом своїх порушених прав
та просить суд: визнати дії Управління
Пенсійного фонду України у
Подільському районі м. Києва щодо
відмови в перерахунку та виплаті йому
пенсії; зобов'язати відповідача
здійснити перерахунок та виплату
державної пенсії та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю.

До початку судового засідання
представник позивача звернувся із
заявою, в якій позовні вимоги підтримав
та просив їх задовольнити в повному
обсязі.

Представник відповідача свого права на
участь у судовому засіданні не
використала, про дату, час та місце
розгляду справи Управління було
повідомлено належним чином (а.с. 17, 24, 64).

Суд, вивчивши матеріали справи,
оцінивши докази за своїм внутрішнім
переконанням, вважаю, що позов підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є пенсіонером, учасником
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС та має право на
пільги і компенсації, встановлені
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (а.с. 8).

29.08.13р. ОСОБА_1 звернувся до Управління
Пенсійного фонду України у
Подільському районі м. Києва із заявою
про призначення та виплату призначеної
пенсії, яка визначена Законом України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (а.с. 11).

26.09.13р. Управління Пенсійного фонду
України у Подільському районі м. Києва
направило на адресу ОСОБА_1 лист, згідно
якого ОСОБА_1 призначено пенсію згідно
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (а.с. 12).

Згідно ст. 13 Закону України «Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» держава взяла на себе
відповідальність за завдану шкоду
громадянам та зобов'язалась
відшкодувати її за пошкодження
здоров'я або втрату працездатності
громадянами та їх дітьми, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи та за втрату годувальника,
якщо його смерть пов'язана з
Чорнобильською катастрофою.

Відповідно до ст. 46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 49 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4,
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до ст. 50 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», особам,
віднесеним до категорії 1, які є
інвалідами ІІ групи, призначається
щомісячна додаткова пенсія за шкоду,
заподіяну здоров'ю, у розмірі 75 %
мінімальної пенсії за віком.

Згідно зі ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», в усіх
випадках розмір пенсій для інвалідів
другої групи, щодо яких встановлено
зв'язок з Чорнобильською катастрофою,
не може бути нижчим 8 мінімальних
пенсій за віком.

Ч. 2 ст. 19 Конституції України органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

З матеріалів пенсійної справи ОСОБА_1,
вбачається, що ОСОБА_1 перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України у Подільському районі м. Києва
та отримує пенсію згідно Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
однак, в меншому розмірі, ніж це
передбачено вказаним Законом, однак, в
меншому розмірі, ніж це передбачено
вказаним Законом.

Наділивши зазначеною соціальною
гарантією осіб визначених Законом
України «Про статус та соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
держава таким чином взяла на себе
публічне зобов'язання забезпечити їх
належний матеріальний рівень тобто,
між позивачем і державою встановлено
певний правовий зв'язок у визначеній
сфері життєдіяльності, який
характеризується наявністю
зобов'язання держави забезпечити
соціальний захист учасників
ліквідації аварії на Чорнобильській
АЕС.

Конституційний Суд України
неодноразово розглядав проблему,
пов'язану з реалізацією права на
соціальний захист, неприпустимістю
обмеження конституційного права
громадян на достатній життєвий рівень
(про що, зокрема, зазначено у Рішенні
Конституційного Суду України від 11
жовтня 2005 року № 8-рп/2005). При цьому
сформулював правову позицію, згідно з
якою Конституція та закони України
відокремлюють певні категорії
громадян України, що потребують
додаткових гарантій соціального
захисту з боку держави. До них, зокрема,
належать громадяни, яким пенсія
призначається за спеціальними
законами. У рішеннях Конституційного
Суду України зазначалося, що пільги,
компенсації, гарантії є видом
соціальної допомоги і необхідною
складовою конституційного права на
достатній життєвий рівень, тому
звуження змісту та обсягу цього права
шляхом прийняття нових законів або
внесення змін до чинних законів
статтею 22 Конституції України не
допускається.

Відповідно до ч. 1 ст. 71, ч. 2 ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідно
до ч. 1, 2 ст. 69 КАС України доказами в
адміністративному судочинстві є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення осіб, які беруть
участь у справі, та інші обставини, що
мають значення для правильного
вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів. Докази суду надають особи,
які беруть участь у справі.

Відповідачем в порушення вимог ст. 71
КАС України не надано жодних доказів
щодо правомірності своїх дій.

Враховуючи вищевикладене, приходжу до
висновку, що викладені в позовній заяві
доводи позивача є обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню,
оскільки застосування в даному випадку
норм матеріального права відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, висловленій у постановах від 23
квітня 2012 року № 21-239а11 та 19 березня 2013
року № 21-53а13.

На підставі викладеного, ст.ст. 19, 46
Конституції України, ст.ст. 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ст. 10 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», ст. ст. 5, 6, 17, 69, 71, 72, 159-163
КАС України,

П О С Т А Н О В И В :

Позовну заяву ОСОБА_1 - задовольнити.

Визнати дії Управління Пенсійного
фонду України в Подільському районі м.
Києва щодо не нарахування та невиплати
ОСОБА_1 пенсії передбаченої ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - протиправними.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Подільському районі м.
Києва призначити та в подальшому без
обмеження по строкам виплачувати
ОСОБА_1 державну пенсію, передбачену
статтею 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», в розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком; додаткову пенсію за
шкоду, заподіяну здоров'ю, передбачену
статтею 50 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» в розмірі 75% мінімальної
пенсії за віком, починаючи з 29 серпня 2013
року.

Апеляційна скарга на постанову
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Подільський районний суд м. Києва у
строки передбачені ст. 186 КАС України.

Суддя О. В. Васильченко