Справа № 0670/6660/11
Суддя: Заїка М.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/11332/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Заїки М.М.,

суддів
Стародуба О.П.,

Штульман І.В.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Міністерства оборони України на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Міністерства оборони
України, Державного казначейства
України про зобов'язання вчинити певні
дії,

встановила:

У липні 2011 року ОСОБА_2 звернувся
до суду з позовом до Міністерства
оборони України, Державного
казначейства України, в якому просив
стягнути з Міністерства оборони
України на його користь одноразову
грошову допомогу при звільненні з
військової служби в сумі 78786,35 грн та
зобов'язати Державне казначейство
України провести видатки з Державного
бюджету України для проведення такої
виплати.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2011
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 28 жовтня 2011
року, позов ОСОБА_2 задоволено.

У касаційній скарзі, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, представник
Міністерства оборони України просить
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій скасувати та ухвалити нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову ОСОБА_2 Крім того, вказує, що
Міністерство оборони України не має
повноважень нараховувати та
виплачувати одноразову грошову
допомогу при звільненні суддям
військових судів, отже не є належним
відповідачем у даній справі.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга Міністерства оборони України
задоволенню не підлягає, оскільки
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій постановлені з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими і не дають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України, для зміни чи скасування
судових рішень.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач ОСОБА_2
проходив службу на посаді судді
військового місцевого суду
Житомирського гарнізону, мав звання -
підполковник юстиції та входив до
чисельного складу Збройних Сил
України. Загальний термін його служби
складав 19 років 4 місяці та 26 днів.

Згідно з Указом Президента України
№900/2010 від 14 вересня 2010 року «Про
ліквідацію військових апеляційних та
військових місцевих судів» військовий
місцевий суд Житомирського гарнізону
було ліквідовано.

10 листопада 2010 року наказом Міністра
оборони України ОСОБА_2 було звільнено
з військової служби у запас за пунктом
«г» частини шостої статті 26 Закону
України «Про військовий обов'язок і
військову службу» (у зв'язку із
проведенням організаційних заходів).
Виключено із списків особового складу
військовослужбовців військового
місцевого суду Житомирського
гарнізону та знято з усіх видів
забезпечення військовослужбовця з 26
грудня 2010 року.

Також, відповідно до вищезазначеного
наказу підполковнику юстиції ОСОБА_2
необхідно було виплатити згідно пункту
2 статті 15 Закону України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей» одноразову грошову допомогу в
розмірі 50% місячного грошового
забезпечення за кожний повний
календарний рік служби (19 років) в сумі
78786,35 грн. Проте, Міністерством оборони
України при звільненні позивача
вказану допомогу виплачено не було.

Пунктом 4 розділу ХIII Перехідних
положень Закону України «Про
судоустрій і статус суддів»
передбачено, що, суддям військових
судів гарнізонів, які звільнені з
військової служби, виплачується
грошова допомога при звільнені з
військової служби в порядку і розмірі,
встановлених Законом України «Про
соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей».

Положеннями частини другої статті 15
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» визначено, що
військовослужбовцям, крім
військовослужбовців строкової служби,
які звільняються з військової служби
за віком, станом здоров'я чи у зв'язку зі
скороченням штатів або проведенням
організаційних заходів, після
закінчення строку контракту, у зв'язку
із систематичним невиконанням умов
контракту командуванням, виплачується
одноразова грошова допомога в розмірі
50% місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

Абзацом 4 вказаної норми встановлено
перелік осіб, уповноважених
здійснювати таку виплату, зокрема,
виплата військовослужбовцям
зазначеної в цьому пункті одноразової
грошової допомоги при звільненні їх з
військової служби здійснюється
Міністерством оборони України, іншими
утвореними відповідно до законів
України військовими формуваннями та
правоохоронними органами за рахунок
коштів Державного бюджету України,
передбачених на їх утримання.
http://search.ligazakon.ua/l_doc2.nsf/link1/ed_2013_05_14/pravo1/T201100
.html?pravo=1

За таких обставин, доводи касаційної
скарги про те, що Міністерство оборони
України не є належним відповідачем у
даній справі не спростовують висновків
судів, так як в силу наведеної норми
закону Державна судова адміністрація
України не має права здійснювати
виплати, передбачені Законом України
«Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей».

В свою чергу, відповідно до статті 48
Бюджетного Кодексу України та пункту 1
частини четвертої Положення про
Державне казначейство України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№1232, Державне казначейство України
здійснює розрахунково-касове
обслуговування розпорядників
бюджетних коштів.

Таким чином, суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли правильно висновку
про те, що Міністерством оборони
України безпідставно не було виплачено
ОСОБА_2 одноразову грошову допомогу при
звільненні з військової служби та
зобов'язали його виплатити позивачу
таку допомогу.

Відповідно до частини першої статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
перевіряє правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права, правової оцінки обставин у
справі і не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

На підставі викладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає. Постанову Житомирського
окружного адміністративного суду від 25
липня 2011 року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 жовтня 2011 року необхідно
залишити без змін, оскільки вони є
законними і обґрунтованими та
постановлені з дотриманням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Міністерства оборони
України залишити без задоволення, а
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 25 липня 2011
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 28 жовтня 2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Міністерства оборони
України, Державного казначейства
України про зобов'язання вчинити певні
дії - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
М.М. Заїка

Судді
О.П. Стародуб

І.В.
Штульман