Справа № 810/5127/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/5127/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Лиска І.Г.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Киричуку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю Спільне
підприємство «Украінская Восточная
Рибная Компанія» на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю Спільне
підприємство «Украінская Восточная
Рибная Компанія» до Київської митниці
Міндоходів, Головного управління
Державної казначейської служби
України в Київській області про
визнання протиправними та скасування
рішень,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 12 листопада
2013 року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про задоволення
позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, на виконання умов
зовнішньоекономічного контракту №0408/07
від 04.08.2007 року, укладеного між
позивачем та компанією Marine Harvest Norway AS
(Норвегія), для здійснення митного
оформлення (електронне декларування)
товару лосось (сьомга) атлантичний
охолоджений, цілий, з головою, з
зябрами, з хвостом, патраний, без
харчових добавок та приправ, якість
SUPERIOR (SUP) та ORDINARY (ORD) виду «SALAMO SALAR» в
режимі імпорт, до Київської обласної
митниці позивачем було подано митні
декларації МД від 25.06.2013 року
№125110007/2013/375470, МД від 10.06.2013 року
№125110007/2013/374994, №125110007/2013/374989.

Проте, Київською обласною митницею
прийняте рішення про коригування
митної вартості товарів № 125110007/2013/910047/2
від 25.06.2013 року, № 125110007/2013/910034/2 від
10.06.2013 року, № 125110007/2013/910031/2 від 10.06.2013
року, згідно з яким вартість
задекларованого товару митний орган
визначив за резервним методом.

Разом з тим, митним органом прийнято
картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні чи
пропуску товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №
125110007/2013/00040, № 125110007/2013/00056, №125110007/2013/00245
згідно з якою позивачу відмовлено в
митному оформленні товару за наданою
ВМД.

З метою випуску задекларованих товарів
у вільний обіг, позивач подав митному
органу заяви про митне оформлення
товару, здійснив коригування їх митної
вартості згідно з рішеннями митного
органу, подавши нові митні декларації,
в яких задекларував цей же товар за
митною вартістю, що визначена з
урахуванням рішення митного органу про
коригування митної вартості товарів,
сплатив всі митні платежі згідно з
митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом, перерахував на
спеціальний рахунок державного
казначейства різницю між сумою митних
платежів, обчисленою згідно з митною
вартістю товарів, визначеною
декларантом, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною митним органом
(дані обставини підтверджується
відповідними відмітками на ВМД.)

Як вбачається з відміток на вказаній
вантажній митній декларації, товар
пропущено на митну територію України
та випущено у вільний обіг.

Не погоджуючись із зазначеними
рішеннями Митного органу про
коригування митної вартості товарів та
картками відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів, транспортних
засобів комерційного призначення,
позивач звернувся до
адміністративного суду із даним
позовом.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що митна вартість імпортованих
товарів не могла бути визначена за
ціною договору щодо товарів, які
імпортуються, оскільки Митницею, під
час здійснення контролю наявності в
підтверджуючих документах усіх
відомостей, використаних при
обчисленні митної вартості, було
встановлено, що документи, які
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості, не містять всіх даних
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості та містили
розбіжності.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Так, засади організації та здійснення
митної справи в Україні, регулює
економічні, організаційні, правові,
кадрові та соціальні аспекти
діяльності митної служби України
визначаються Митним кодексом України.

Відповідно до ст. 259 МК України митною
вартістю товарів, які переміщуються
через митний кордон України, є їх ціна,
що була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, обчислена
відповідно до положень цього Кодексу.

Приписи ст. 260 МК України визначають, що
митна вартість товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до положень цього Кодексу.

Порядок та методи визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України, та умови
їх застосування встановлюються цим
Кодексом.

Згідно ч. 1 ст. 261 МК відомості про митну
вартість товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
використовуються для нарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів), ведення митної статистики, а
також у відповідних випадках для
розрахунків у разі застосування
штрафів, інших санкцій та стягнень,
встановлених законами України.

Статтею 262 МК України передбачено, що
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості. Порядок на
умови декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, встановлюються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ч. 1 - 3 ст. 264 МК України
заявлена декларантом митна вартість
товарів і подані ним відомості про її
визначення повинні базуватися на
об'єктивних, документально
підтверджених даних, що піддаються
обчисленню.

Згідно ч. 1 ст. 266 МК України визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, здійснюється
за такими методами: 1) за ціною договору
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) за ціною договору
щодо ідентичних товарів; 3) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; 4) на основі віднімання
вартості; 5) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); 6)
резервного.

При цьому, основним є метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції)(ч. 2 ст.
266 МК України).

Однак, у разі неможливості визначення
митної вартості товарів, які
імпортуються в Україну, відповідно до
вимог ст.ст. 268 і 269 цього Кодексу за
основу може братися або ціна, за якою
оцінювані ідентичні або подібні
(аналогічні) товари були продані в
Україні не пов'язаному з продавцем
покупцю відповідно до вимог ст.. 271, або
обчислена відповідно до вимог ст.. 272
цього Кодексу вартість товарів. При
цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.
Методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на розсуд
декларанта. У разі якщо неможливо
застосувати жоден із зазначених
методів, митна вартість визначається
за резервним методом відповідно до
вимог, установлених ст. 273 цього Кодексу
(ч.ч. 4-7 ст. 266 МК України).

У разі потреби у підтвердженні
заявленої митної вартості товарів
декларант зобов'язаний подати митному
органу необхідні для цього відомості
та забезпечити можливість їх перевірки
відповідно до порядку, що
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

У разі виникнення потреби в уточненні
заявленої митної вартості товарів або
в разі незгоди декларанта з митною
вартістю, визначеною митним органом,
декларант має право звернутися до
митного органу з проханням випустити
товари, що декларуються, у вільний обіг
під гарантію уповноваженого банку або
сплатити податки і збори (обов'язкові
платежі) згідно з митною вартістю цих
товарів, визначеною митним органом.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
відповідачем було проаналізовано
інформацію, що містилась у
товаросупровідних документах, наданих
до митного оформлення згідно митних
декларацій МД від 10.06.2013 року та 25.06.2013
року № 125110007/2013/375470, МД №125110007/2013/374994,
№125110007/2013/374989, цінову інформацію Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби України на товари, що
ввозились на митну територію України у
період заявлення товару до митного
оформлення.

За результатами даного аналізу та
здійсненого контролю було встановлено,
що митна вартість товарів, заявлена
позивачем значною мірою відрізнялась
від середньоконтрактної вартості, що
була визначена митницею під час
порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з наявною у митного
органу інформацією про рівень цін на
такі товари. Відповідно до Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
ДМСУ наявна інформація, стосовно ціни
митного оформлення товарів, які ввозив
позивач, більше заявленої.

Також, прайс-лист виробника наданий
декларантом ТОВ СП «УВРК» для
підтвердження заявленої митної
вартості виданий для покупців на
конкретних умовах поставки - FСА -
GARDERМОЕN.

Крім того, прайс-лист містить ціни лише
на конкретні розмірні ряди продукції, а
напроти інших порожнє місце. Таким
чином, даний прайс-лист суперечать
самій суті прайс-листа як комерційної
пропозиції. Прайс-лист виставляється
виробником на загальних умовах для
майбутніх покупців певного ринку даної
продукції без визначених умов
поставки, без будь-яких обмежень.

Домовленість між двома сторонами може
містити в собі зацікавленість кожної
зі сторін включаючи надання знижок або
переваг на умовах інших видів
взаєморозрахунків та свідчить про
можливий існуючий але прихований
взаємозв'язок між покупцем та
продавцем, який міг вплинути на
заявлену декларантом ТОВ СП «УВРК»
митну вартість товарів.

Крім того, при дослідженні
товаросупровідних документів,
встановлено, що дата видачі
сертифікатів походження товарів
співпадає з датою відправлення товару,
що підтверджується експортною МД: по МД
від 25.06.2013 року № 125110007/2013/375470 копія
митної декларації країни відправлення
№ від 21.06.2013р., при цьому
сертифікат про походження товарів
також датовано 21.06.2013р.;по МД від 10.06.2013р.
№125110007/2013/374994 копія митної декларації
країни відправлення № від 07.06.2013р,
при цьому сертифікат про походження
товарів також датовано 07.06.2013р.;по МД
від 10.06.2013р. №125110007/2013/374989 копія митної
декларації країни відправлення №
від 07.06.2013р., при цьому сертифікат про
походження товарів також датовано
07.06.2013р..

Тобто, проведення сертифікації
продукції її митне оформлення та
відвантаження в один день викликає
певні сумніви.

З урахуванням профілю ризику
спрацьованого АСАУР (перевірка
правильності визначення митної
вартості товарів), аналізу інформації,
що міститься у поданих до митного
оформлення документах, перевірки
цінової інформації на товари, які
ввозились на митну територію України
та міститься у ЄАІС ДМСУ, консультації
з декларантом, у відповідності до п.2.2
наказу Міністерства Фінансів України
від 30.05.12 №631 та ст. 53 МКУ декларанту ТОВ
СП «УВРК» в електронному виді
(повідомлення декларанту) до митної
декларації від 25.06.2013 року
№125110007/2013/375470, МД від 10.06.2013 року
№125110007/2013/374994, №125110007/2013/374989 було
запропоновано надати додаткові
документи для підтвердження заявленої
митної вартості товарів, а саме:
прайс-листи фірми виробника товару,
виписку з бухгалтерської документації,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими
експертнимиорганізаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Згідно п.1, 3 ч.1 ст. 266 МКУ, декларант
зобов'язаний здійснити декларування
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення відповідно
до порядку, встановленого цим Кодексом,
надати митному органу передбачені
законодавством документи і відомості,
необхідні для виконання митних
формальностей.

Не використовуючи своє право, надане
законодавцем (ч.3 ст.53 МКУ - у
підприємства було 10 днів, щоб подати
додатково витребувані документи)
листом від 17.06.2013 року позивач зазначив,
що з підвищенням митної вартості не
згоден, всі необхідні документи, що
вимагаються для підтвердження митної
вартості, були надані безпосередньо з
ВМД та просив здійснити оформлення
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що неподання додаткових
документів, згідно витребуваного
переліку, позбавляють митний орган
можливості підтвердити заявлену митну
вартість товарів.

Враховуючи все вище наведене, колегія
суддів приходить до висновку, що
оскільки позивачем у встановленому
порядку не підтверджено заявлену ним
митну вартість товару, як того вимагає
закон, а саме декларантом не надано
додаткових документів, які б
підтвердили заявлену митну вартість
товарів, то застосувати перший метод
визначення митної вартості було
неможливо, а отже, визначення митної
вартості здійснювалось відповідно до
вимог ст.. 57 Митного кодексу України
шляхом послідовного використання
методів визначення митної вартості.

Таким чином, доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Отже, колегія суддів вирішила згідно
ст. 200 КАС України залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, з урахуванням того, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206 КАС
України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю Спільне
підприємство «Украінская Восточная
Рибная Компанія» - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від 12
листопада 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено 25.03.2014
року.

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.