Справа № 2а/2570/2570/12
Суддя: Маринчак Н.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"11" березня 2014 р. м. Київ
К/800/58631/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого: Маринчак Н.Є.,

Суддів: Вербицької О.В., Блажівської Н.Є.

при секретарі: Горголь І.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

на постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року

та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 15 жовтня 2013
року

по справі №2а/2570/2570/2012

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (надалі - ФОП ОСОБА_1)

до Державної податкової інспекції у
м.Чернігові Державної податкової
служби (надалі - ДПІ у м.Чернігові ДПС)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

встановив:

У серпні 2012р. позивач звернувся до суду
з позовом про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень ДПІ у м.Чернігові
ДПС від 16.03.2012р. № та №.

Постановою Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13.09.2012р.,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.10.2013р., у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями попередніх
судових інстанцій, позивач звернувся
із касаційною скаргою до Вищого
адміністративного суду України, в якій
просить скасувати судові рішення та
постановити нове - про задоволення
позовних вимог, посилаючись на
неправильне застосування судами
попередніх інстанції норм
матеріального та порушення норм
процесуального права.

Заслухавши доповідь судді, пояснення
представника позивача, перевіривши
матеріали справи та обговоривши доводи
наведені у скарзі, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Як встановлено судами попередніх
інстанції, працівником ДПІ у м.
Чернігові була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ФОП ОСОБА_1 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.01.2009р. по 15.02.2012р., за
результатами якої складено акт
№853/17/НОМЕР_1 від 28.08.2012р., в якому, на
думку податкового органу, встановлено
порушення позивачем:

- п.9 Порядку видачі свідоцтва про
сплату єдиного податку, затвердженого
наказом ДПАУ від 29.10.1999 №599, а саме: ФОП
ОСОБА_1 несвоєчасно подала звіт
платника єдиного податку за 2009р.;

- п.4 ст.14 Декрету Кабінету Міністрів
України від 26.12.1992 №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян», а
саме: ФОП ОСОБА_1 не подала до ДПІ у
м.Чернігові декларації про доходи за
2009р., за 1 квартал 2010р., за 1 півріччя 2010р.,
за 9 місяців 2010р. та за 2010р.;

- п.1 Указу Президента України «Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва» (надалі - Указу
Президента), в результаті чого в період
з 01.01.2009р. по 31.12.2009р. занижено обсяг
виручки від реалізації послуг;

- п.1, п.5 Указу Президента, а саме: станом
на 01.10.2009р. відбулося перевищення
граничного рівня (500 тис. грн.) обсягу
виручки, який дозволяє платнику
застосувати спрощену систему
оподаткування, та ФОП ОСОБА_1 з 01.10.2009р.
не перейшла на загальну систему
оподаткування;

- ст.1 Указу Президента, ст.13, ст.14
Декрету та п.п.4.2.8 п.4.2 ст.4, п.5.2 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», внаслідок чого
ФОП ОСОБА_1 занижено оподатковуваний
дохід за 2009р. та 2010р.;

- п.п.4.1.4 «а» п.4.1 ст.4 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами» ФОП
ОСОБА_1 не подала до ДПІ у м. Чернігові
податкові декларації з податку на
додану вартість за жовтень - грудень
2009р., січень - грудень 2010р. та січень -
листопад 2011р.;

- п.п.7.3.1 п.7.3 ст.7, п.9.6 ст.9 Закону України
«Про податок на додану вартість» та
п.12.1 Положення про реєстрацію
платників податку на додану вартість, в
результаті чого ФОП ОСОБА_1 занижено
податок на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету.

На підставі зазначеного акту
відповідачем 16.03.2012р. були прийняті
податкові повідомлення-рішення:
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб; №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість.

Надаючи оцінку обставинам у справі
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
виходить з неповного з'ясування судами
попередніх інстанції усіх обставин
справи з огляду на наступне.

Так, положеннями ст.1 Указу Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва»
передбачено, що спрощена система
оподаткування, обліку та звітності
запроваджується, у тому числі, для
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів
їхніх сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень.

Відповідно до п.1 цього Указу, виручкою
від реалізації продукції (товарів,
робіт, послуг) вважається сума,
фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

З наведеного вбачається, що критеріями
малого підприємства для запровадження
спрощеної системи оподаткування,
обліку та звітності є встановлені цією
нормою межі середньооблікової
чисельності працюючих у суб'єкта
підприємницької діяльності осіб та
обсягу річної виручки від реалізації
продукції (товарів робіт, послуг).

Як зазначено судами попередніх
інстанції, протягом періоду 01.01.2009р. по
31.12.2010р. ФОП ОСОБА_1 господарську
діяльність здійснювала із
застосуванням спрощеної системи
оподаткування, обліку та звітності, яка
регулювалась Указом Президента
України «Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва».

01.01.2009р. між ТОВ «НЕП» ЛТД (комітент) та
ФОП ОСОБА_1 (комісіонер) було укладено
договір комісії на продаж товару,
відповідно до якого комісіонер
зобов'язується за дорученням комітента
здійснити в інтересах останнього від
свого імені угоду з продажу товару.

01.01.2009 між ТОВ «Фабрика «Аврора» та ФОП
ОСОБА_1 (комісіонер) було укладено
договір комісії на продаж товару,
відповідно до якого комісіонер
зобов'язується за дорученням комітента
здійснити в інтересах останнього від
свого імені угоду з продажу товару.

Погоджуючи з висновками податкового
органу щодо перевищення позивачем, у
періоді в якому була здійснена
перевірка, обсягу виручки (у 2009р. -
1397113,63грн., у 2010р. - 498501,16грн.), суди
попередніх інстанції послались лише на
дані податкової звітності.

При цьому судами не враховано, що під
час проведення перевірки ФОП ОСОБА_1 не
були надані документи на підтвердження
витрат, які пов'язані з отриманням
доходів, що в свою чергу позбавляє суд
можливості визначитись з питанням
обґрунтованості прийняття
відповідачем спірних податкових
повідомлень - рішень.

Разом з тим, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову (ч.2 ст.71 КАС
України).

Крім того, згідно ч.4 та ч.5 ст.11 КАС
України суд вживає передбачені законом
заходи, необхідні для з'ясування всіх
обставин у справі, у тому числі щодо
виявлення та витребування доказів з
власної ініціативи. Суд повинен
запропонувати особам, які беруть
участь у справі, подати докази або з
власної ініціативи витребувати докази,
яких, на думку суду, не вистачає.

Частина 3 статті 71 КАС України
встановлює, що якщо особа, яка бере
участь у справі, не може самостійно
надати докази, то вона повинна
зазначити причини, через які ці докази
не можуть бути надані, та повідомити, де
вони знаходяться чи можуть
знаходитися. Суд сприяє в реалізації
цього обов'язку і витребовує необхідні
докази.

Викладене свідчить про порушення
судами вимог статті 159 КАС України, якою
передбачено, що судове рішення повинно
бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а обґрунтованим - рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Зважаючи на наведене, касаційна
інстанція на підставі ст.227 КАС України
дійшла висновку про неповне
встановлення обставин справи та
обумовлену цим неможливість надання
належної юридичної оцінки всім
обставинам у справі, у зв'язку з чим
справа підлягає направленню на новий
розгляд для достовірного з'ясування та
правильного вирішення цього спору.

Під час нового розгляду справи судам
попередніх інстанції необхідно
врахувати викладене, повно та
об'єктивно дослідити обставини справи,
дати їм належну юридичну оцінку, в
залежності від встановленого,
правильно застосувати до спірних
правовідносин норми матеріального
права та ухвалити законне і
обґрунтоване рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, -

ухвалив:

Касаційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 -задовольнити
частково.

Постанову Чернігівського окружного
адміністративного суду від 13 вересня
2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15 жовтня 2013 року - скасувати та
направити справу на новий розгляд в суд
першої інстанції.

Ухвала вступає в законну силу з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки встановлені ст.ст.236-238 КАС
України.

Головуючий:
___________________ Н.Є. Маринчак

Судді:
___________________ О.В. Вербицька

___________________ Н.Є. Блажівська