Справа № 2-а-5334/11
Суддя: Собків Я.М.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 2-а-5334/11
Головуючий у 1-й інстанції: Додатко
Суддя-доповідач: Собків Я.М.
ПОСТАНОВА

Іменем України

04 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді :
Собківа Я.М.,

суддів:
Ключковича В.Ю., Петрика І.Й.,

при секретарі:
Присяжній Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Бородянської
районної державної адміністрації
Київської області на постанову
Бородянського районного суду
Київської області від 10 серпня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Бородянської районної державної
адміністрації Київської області про
визнання незаконною відмови про
надання статусу інваліда війни,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач ОСОБА_2 звернулася до
Бородянського районного суду
Київської області із адміністративним
позовом до Управління праці та
соціального захисту населення
Бородянської районної державної
адміністрації Київської області, в
якому просила визнати неправомірною
відмову відповідача у встановленні їй
статусу інваліда війни та зобов'язати
відповідача вчинити дії по
встановленню статусу інваліда війни
згідно п.9 ст. 7 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та видачі
відповідного посвідчення інваліда
війни.

Постановою Бородянського районного
суду Київської області від 10 серпня 2011
року даний позов задоволено.

Відповідач не погоджуючись з прийнятим
рішенням суду звернувся з апеляційною
скаргою, в якій зазначає, що
оскаржувана постанова суду не
відповідає вимогам матеріального та
процесуального права, а саме, судом
першої інстанції неповно з'ясовано та
не доведено обставини, що мають
значення для справи, висновки суду
першої інстанції не відповідають
обставинам справи, в зв'язку з чим
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким повністю відмовити в
задоволенні вимог даного позову.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає за необхідне апеляційну скаргу
задовольнити частково, а постанову
суду першої інстанції - змінити,
виходячи з наступного.

Згідно ч. 1 ст. 201 КАС України, підставами
для зміни постанови суду першої
інстанції є правильне по суті
вирішення справи чи питання, але із
помилковим застосуванням норм
матеріального чи процесуального права.

Згідно ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення;
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції, в
1986 році ОСОБА_2 працювала в колгоспі
«Дружба» с.Залісся, Чорнобильського
району, Київської області та з 01 по 04
травня 1986 року приймала участь в
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, а
саме: навантаження піску, навантаження
майна колгоспу та евакуація поголів'я
ВРХ із зони ЧАЕС (а.с.7,8-10).

Згідно довідки управління з питань
надзвичайних ситуацій позивач
приймала участь в ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС в складі
невоєнізованого формування Цивільної
оборони Чорнобильського району (а.с.10).

З 13.04.1995 року позивачу була встановлена
друга група інвалідності внаслідок
захворювання, пов'язаного із роботами
по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
(а.с.14), а 06.05.1999 року видано посвідчення
особи, яка постраждала внаслідок
Чорнобильської катастрофи 1 категорії
(а.с. 6).

Позивач звернулася до управління праці
та соціального захисту населення
Бородянської райдержадміністрації та
надала вищезазначені документи з метою
отримання посвідчення інваліда війни,
однак відповідач відмовив їй у видачі
такого посвідчення, вказавши на
безпідставність видачі управлінням з
надзвичайних ситуацій довідки про
участь позивача в ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС у складі
невоєнізованого формування цивільної
оборони.

Вказане стало підставою для звернення
позивача з даним позовом до суду.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи колегія суддів зважає
на наступне.

Відповідно до п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту", до
інвалідів війни належать, зокрема,
інваліди з числа: осіб, залучених до
складу формувань Цивільної оборони,
які стали інвалідами внаслідок
захворювань, пов'язаних з ліквідацією
наслідків Чорнобильської катастрофи.

Отже, обов'язковими умовами за якими
особу можна віднести до інвалідів
війни згідно п. 9 ч. 2 ст. 7 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» є наявність у
неї інвалідності, наявність доказів
залучення такої особи до складу
формувань Цивільної оборони та
отримання інвалідності внаслідок
захворювання пов'язаного з ліквідацією
наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
Цивільну оборону України», силами
цивільної оборони є її війська,
спеціалізовані та невоєнізовані
формування.

Відповідно до ст.11 вказаного Закону,
невоєнізовані формування цивільної
оборони створюються в областях,
районах, містах Києві та Севастополі,
на підприємствах, в установах і
організаціях незалежно від форм
власності і підпорядкування у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

Згідно ст. 12 Закону України «Про
Цивільну оборону України», для
забезпечення заходів з цивільної
оборони, захисту населення і територій
від наслідків надзвичайних ситуацій та
проведення спеціальних робіт у
міністерствах, інших центральних
органах виконавчої влади, місцевих
державних адміністраціях, на
підприємствах, в установах і
організаціях незалежно від форм
власності і підпорядкування
створюються спеціалізовані служби
цивільної оборони: енергетики, захисту
сільськогосподарських тварин і рослин,
інженерні, комунально-технічні,
матеріального забезпечення, медичні,
оповіщення і зв'язку, протипожежні,
торгівлі і харчування, технічні,
транспортного забезпечення та інші.
Для проведення евакуаційних заходів в
умовах надзвичайних ситуацій на базі
місцевих державних адміністрацій
створюються евакуаційні комісії.

Положенням про невоєнізовані
військові формування цивільної
оборони і норми забезпечення
(табелювання) їх
матеріально-технічними засобами,
введеним у дію наказом начальника
Цивільної оборони СРСР- заступника
Міністра оборони СРСР від 06.07.1975 року №
90, передбачалося створення
невоєнізованих військових формувань
цивільної оброни та комплектування їх
особового складу.

Крім формувань Цивільної оборони у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС брали участь інші
формування, які створювались в іншому
порядку ніж невоєнізовані формування
цивільної оборони та направлялись у
райони виконання робіт згідно
розпорядження керівників відповідних
органів, відомств, організацій, установ
та підприємств.

Відповідно до чинного у 1986 року
Положення про Цивільну оборону СРСР,
затвердженого 18.03.1976 року постановою ЦК
КПРС і Ради Міністрів СРСР № 1111,
цивільна оборона будувалась за
територіально-виробничим принципом.
Тобто в кожному міністерстві,
відомстві або іншому центральному
органі виконавчої влади, а також на
підприємствах, в установах і
організаціях створювались служби та
формування цивільної оборони.
Керівництво службами та формуваннями
цивільної оборони в межах
адміністративно-територіальних
одиниць (областей, районів, міст)
здійснювалось відповідними місцевими
органами державної влади. Начальниками
цивільної оборони
адміністративно-територіальних
одиниць визначались керівники органів
державної влади, а в міністерствах,
відомствах, на підприємствах, в
установах і організаціях - їх
керівники.

Згідно роз'яснень, викладених в листах
Міністерства України з питань
надзвичайних ситуацій та у справах
захисту населення від наслідків
Чорнобильської катастрофи від 28.11.2005 №
02-10047/271 та від 30.12.2008 № 02-17796/284, факт
залучення до складу формувань
Цивільної оборони для участі в
ліквідації аварії на ЧАЕС має
підтверджуватися довідками, виданими
відповідними підрозділами Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

Між тим, як зазначається в листі
Міністерства праці та соціальної
політики України від 08.11.2005, підставою
для встановлення статусу інваліда
війни є посвідчення громадянина, що
постраждав внаслідок Чорнобильської
катастрофи з вкладкою учасника
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та
довідка, що підтверджує залучення
особи, яка стала інвалідом внаслідок
захворювань, пов'язаних з ліквідацією
наслідків Чорнобильської катастрофи,
до складу формування Цивільної
оборони, видана органами Міністерства
з питань надзвичайних ситуацій та у
справах захисту населення від
наслідків Чорнобильської катастрофи.

Згідно з п. 10 Положення про порядок
видачі посвідчень і нагрудних знаків
ветеранів війни, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 12.05.1994 року № 302, посвідчення
інваліда війни видається на підставі
довідки медико-соціальної експертної
комісії про групу та причини
інвалідності.

У відповідності до п.12 вказаного
Положення, посвідчення, зазначені в
пунктах 3, 4 і 5, зокрема, «Посвідчення
інваліда війни» видаються інвалідам
війни на підставі одного з таких
документів: «Удостоверение инвалида
Отечественной войны», «Удостоверение
инвалида о праве на льготы», для
малолітніх в'язнів -«Удостоверение» і
довідка медико-соціальної експертної
комісії про встановлення інвалідності,
довідки, видані органами Міноборони,
МВС, Держспецзв'язку, МНС, СБ, Служби
зовнішньої розвідки, Управління
державної охорони, Мінпраці.

Отже, особа, інвалідність якої
пов'язана з ліквідацією наслідків
аварії на Чорнобильській АЕС і яка
залучена до складу формувань цивільної
оборони у вказаний період, за наявності
відповідних документів, що
підтверджують право на отримання
статусу інваліда війни, має право
отримати такий статус з видачею
відповідного посвідчення.

З наявних справі доказів вбачається, що
робота позивача в складі
невоєнізованого формування Цивільної
оборони Чорнобильського району
підтверджується вкладкою до
посвідчення громадянки, яка
постраждала внаслідок Чорнобильської
катастрофи Серії НОМЕР_1 про
встановлення ОСОБА_2 статусу учасника
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
(а.с. 13), довідкою Управління з питань
надзвичайних ситуацій Київської
обласної державної адміністрації від
05.10.07р. № 01-08/917, маршрутним листом,
виданим ТОВ «Агроконтраст», де
міститься інформація про те, що 01.05.1986
р. позивач була відкомандирована в село
Лелів для виконання робіт по
навантаженню піску; 03.05.1986 р. в село
Залісся, Чорнобильського району,
Київської області для виконання робіт
по навантаженню майна колгоспу на
автотранспорт для евакуації із зони
ЧАЕС; 04.05.1986 р. в село Залісся для
прийняття участі в роботах по
евакуації поголів'я ВРХ із зони ЧАЕС
(а.с.8), а також довідкою ТОВ
«Агроконтраст» № 251 від 07.08.07 р. про
безпосередню участь позивача в роботах
по ліквідації наслідків аварії ЧАЕС в
період з 01 по 04 травня 198 року.

Крім того, як було зазначено вище,
позивачу була встановлена друга група
інвалідності внаслідок захворювань,
пов'язаних з ліквідацією наслідків
Чорнобильської катастрофи, що
підтверджується довідкою до Акту
огляду МСЕ серії 2-18 АГ № 206049 (а.с. 6).

Отже вказані вище докази свідчать про
те, що позивач була залучена до складу
формувань Цивільної оборони при
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС та
стала інвалідом внаслідок захворювань,
пов'язаних з ліквідацією наслідків
Чорнобильської катастрофи. Тому, за
наявності документів, підтверджуючих
право позивача на отримання статусу
інваліда війни, дії Управління праці та
соціального захисту населення
Бородянської районної державної
адміністрації Київської області, які
виразилися у відмові надати їй статус
інваліда війни і видати на її ім'я
відповідне посвідчення інваліда війни,
суд вважає протиправними.

Таким чином, при вирішенні даного спору
суд першої інстанції дійшов вірного
висновку про наявність у позивача
права на встановлення статусу інваліда
війни як особі, що брала участь у
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС у складі формувань
цивільної оборони та права на
отримання посвідчення інваліда війни
встановленого законом зразка, а тому
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
задоволення позовних вимог в частині
визнання протиправними дій Управління
праці та соціального захисту населення
Бородянської районної державної
адміністрації Київської області щодо
відмови у встановленні ОСОБА_2 статусу
інваліда війни та видачі їй
відповідного посвідчення інваліда
війни.

Що стосується позову в частині
зобов'язання відповідача встановити
ОСОБА_2 статус інваліда війни та видати
на її ім'я відповідне посвідчення
інваліда війни, колегія суддів
зазначає, що суд не наділений правом
встановлювати особі статус інваліда
війни оскільки це є виключною
компетенцією комісій, рішення яких
виносяться колегіально і будь-які
інші органи не можуть цього робити.

Аналогічна правова позиція викладена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України від 16 січня 2014 року у справі №
К/9991/66616/11.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів знаходить помилковим висновок
суду першої інстанції про задоволення
позову в частині зобов'язання
встановити ОСОБА_2 статус інваліда
війни та видати їй відповідне
посвідчення інваліда війни, а тому
апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Бородянської районної державної
адміністрації Київської області
необхідно задовольнити частково, а
постанову Бородянського районного
суду Київської області від 10 серпня 2011
року - змінити в частині задоволення
позову в цій частині.

Згідно п.2 ч.1 ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право змінити постанову суду.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 197, 198, 201, 205, 207, 212,
254 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Бородянської районної державної
адміністрації Київської області
задовольнити частково.

Постанову Бородянського районного
суду Київської області від 10 серпня 2011
року змінити, виклавши її наступним
чином: «Адміністративний позов ОСОБА_2
до Управління праці та соціального
захисту населення Бородянської
районної державної адміністрації
Київської області про визнання
незаконною відмови про надання статусу
інваліда війни задовольнити частково.
Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Бородянської районної державної
адміністрації Київської області щодо
відмови ОСОБА_2 у встановленні статусу
інваліда війни та видачі посвідчення
інваліда війни. Зобов'язати Управління
праці та соціального захисту населення
Бородянської районної державної
адміністрації Київської області
переглянути рішення про відмову у
встановленні ОСОБА_2 статусу інваліда
війни та видачі на її ім'я посвідчення
інваліда війни і прийняти рішення
згідно законодавчих актів України. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовити».

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів з дня
складання в повному обсязі, шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя суддя суддя
Я.М. Собків В.Ю. Ключкович І.Й.
Петрик

Головуючий суддя

Собків Я.М.

Судді:

Ключкович В.Ю.

Петрик І.Й.