Справа № 826/71/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2014 року 13:43 №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Федорчука А.Б., суддів: Аблова Є.В.,
Амельохіна В.В., при секретарі Паньків
В.В., розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу
до Державної виконавчої
про визнання протиправною
за участю представників сторін:
від позивача: ОСОБА_1 (особисто)
від відповідача: Бойко О.С.
Відповідно до частини третьої статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України в судовому засіданні 26.03.2014
року проголошено вступну та
резолютивну частини постанови.
Позивач, в особі ОСОБА_1, звернувся з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України про визнання
бездіяльності Державної виконавчої
служби України, яка полягає у
невчасному (не у Законний строк)
проведенню виконавчих дій з виконання
рішення суду у справі №2а-12187/11/2670 -
протиправною.

Позовні вимоги обґрунтуванні не
своєчасним виконанням судового
рішення на протязі двох місяців.

Відповідач проти позовних вимог
заперечує в повному обсязі.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,зазначає
наступне:

Судом встановлено, що 24 жовтня 2011 року
Окружним адміністративним судом міста
Києва винесено постанову у справі №
2а-12187/11/2670 про задоволення позовних
вимог ОСОБА_1 до прокуратури Київської
області, якою останню зобов'язано
вчинити певні дії. Вказане рішення
набрало законної сили 07 листопада 2011
року.

Окружним адміністративним судом міста
Києва видано 25 січня 2012 року Виконавчий
лист по справі № 2а-12187/11/2670.

Державним виконавцем Державної
виконавчої служби України 23 лютого 2012
року винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 31384081 на
підставі виконавчого листа №
2а-12187/11/2670, якою прокуратурі Київської
області надано семиденний строк з
моменту отримання постанови виконати
рішення самостійно.

Як вбачається з матеріалів справи,
постанова про відкриття виконавчого
провадження від 23.02.2012 ВП № 31384081
надійшла до прокуратури Київської
області 05.03.2012, проте, прокуратура
Київської області у семиденний строк
самостійно не виконала рішення
державного виконавця Державної
виконавчої служби України.

Позивачем 05.03.2012 р. було подано до
Державної виконавчої служби України
Інформаційний запит.

Прокуратурою Київської області 14.03.2012
р. було надіслано Лист Відповідачу, в
якому повідомлено, що прокуратурою
області 04.11.2011р. судове рішення
оскаржене в апеляційному порядку, та
установлено, що листом Київського
окружного адміністративного суду від
08.11.2011р. № 01-58/3721 копію апеляційної
скарги з додатками скеровано за
належністю до Київського апеляційного
адміністративного суду.

Державною виконавчою службою України
21.03.2012 р. було надано відповідь на
інформаційне звернення Позивача.

Позивачем 06.04.2012 р. було надіслано
інформаційний запит до Державної
виконавчої служби України про надання
інформації відносно виконання рішення
суду.

Державною виконавчою службою 12.04.2012 р.
надана відповідь Позивачу та
повідомлено наступне: «До відділу
надійшов лист прокуратури Київської
області, в якому повідомлено, що
прокуратурою області 04.11.2011 судове
рішення оскаржене в апеляційному
порядку, та установлено, що листом
Київського окружного
адміністративного суду від 08.11.2011 №
01-58/3721 копію апеляційної скарги з
додатками скеровано за належністю до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

У зв'язку з чим, державним виконавцем
направлено запити до Київського
окружного адміністративного суду та
Київського апеляційного
адміністративного суду.».

Крім того, 12.04.2012 р. №П-1892/5-960-7 Державною
виконавчою службою України було
надіслано запит до Окружного
адміністративного суду міста Києва про
надання інформації по справі
№2а-12187/11/2670.

Також, 12.04.2012 р. №П-1892/5-960-7 Державною
виконавчою службою України було
надіслано запит до Київського
апеляційного адміністративного суду
про надання інформації по справі
№2а-12187/11/2670.

Прокуратурою Київської області 28.03.2012
р. за №05/1-447 (вх. №12-0-25-335 від 10.05.2012р.)
було надіслано повідомлення
Відповідачу та зазначено наступне:
«прокуратурою області направлено лист
до Київського апеляційного
адміністративного суду щодо
встановлення обставин розгляду судом
апеляційної інстанції апеляційної
скарги прокуратури області на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.10.1 1 у справі №
2а-12187/11/2670 за позовом ОСОБА_1 до
прокуратури Київської області.

Після отримання відповіді суду
апеляційної інстанції, прокуратурою
області, відповідно до ст. 259 КАС
України, буде вирішено питання про
звернення із заявою до суду про
визнання виконавчого листа виданим
помилково.».

На адресу Відповідача 13.06.2012 р. надійшло
повідомлення від Київського
апеляційного адміністративного суду, в
якому повідомлялося, що у провадженні
судді-доповідача Коротких А.Ю.
знаходиться адміністративна справа №
2- а-12187/11 за апеляційною скаргою
прокуратури Київської області на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 жовтня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_1 до прокуратури Київської
області про визнання рішення та
бездіяльності протиправними. Ухвалою
судді Київського апеляційного
адміністративного суду 27.04.2012 року було
відкрито провадження за вказаною
апеляційною скаргою та її розгляд
призначено на 24.05.2012 року на 14:10 год.

Крім того, в матеріалах виконавчої
справи міститься Постанова Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14.05.2012 р. по справі №2а-5726/12/2670, якою
визнано протиправною бездіяльність
Державної виконавчої служби України
щодо здійснення заходів примусового
виконання виконавчого листа №
2а-12187/11/2670 від 25.01.2012р. та зобов'язано
Державну виконавчу службу України
здійснити заходи примусового
виконання виконавчого листа №
2а-12187/11/2670 від 25.01.2012р.

Головним державним виконавцем 25.06.2012 р.
було винесено Вимогу №П-1892/5-960/7 та
зобов'язано Прокуратуру Київської
області в семиденний термін надати до
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
ксерокопію ухвали суду, завірену
належним чином, якою відновлено строк
на апеляційне оскарження та прийнято
апеляційну скаргу до розгляду.

На адресу Виконавчої служби 16.07.2012 р.
(вих. від 09.07.2012 р. №05/1-1130вих-12) було
надіслано Прокуратурою Київської
області Ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 27.04.2012 р.

Державним виконавцем 16.09.2013 р. було
винесено Вимогу №285-13/5-13 Прокуратурі
Київської області про негайне
виконання рішення суду, на підставі
якого було видано виконавчий лист
№2а-12187/11/2670, виданого Окружним
адміністративним судом міста Києва.

Прокуратурою Київської області 30.10.2013
р. (вих. від 23.10.2013 р. №06/1/2-1807 вих-13) було
надано Відповідачу відповідь, що на
виконання Постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.10.2011 р. Прокуратурою надано відповідь
ОСОБА_1 на його звернення від 06.04.2011 р.

Державним виконавцем 13.11.2013 р. було
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження, в зв'язку з
виконанням рішення суду Відповідачем.

Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про обґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.

Позивач зазначає, що Відповідачем в
порушення вимог законодавства не було
вчасно виконано рішення суду, а
виконавче провадження здійснювалося
протягом року.

Статтею 1 Закону України "Про виконавче
провадження" № 606-XIV від 21.04.1999р.
(далі-Закон) визначено, що виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню.

У відповідності до п.1 ч.2 ст. 11 Закону
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом.

Згідно з ч. 1, п. 2 ч. 2 ст. 17 Закону України
"Про виконавче провадження" примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою такі
виконавчі документи, зокрема, ухвали,
постанови судів у адміністративних
справах.

За змістом ч. 2 ст. 25 Закону України "Про
виконавче провадження" у постанові
державний виконавець вказує про
необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Відповідно до ч. 1 ст. 27 Закону України
"Про виконавче провадження" у разі
ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

У відповідності до ч. 2 ст.30 Закону
України "Про виконавче провадження",
Державний виконавець зобов'язаний
провести виконавчі дії з виконання
рішення протягом шести місяців з дня
винесення постанови про відкриття
виконавчого провадження, а з виконання
рішення немайнового характеру - у
двомісячний строк. Строк здійснення
виконавчого провадження не включає час
відкладення провадження виконавчих
дій або зупинення виконавчого
провадження на період проведення
експертизи чи оцінки майна,
виготовлення технічної документації
на майно, реалізації майна боржника,
час перебування виконавчого документа
на виконанні в адміністрації
підприємства, установи чи організації,
фізичної особи, фізичної особи -
підприємця, які здійснюють
відрахування із заробітної плати
(заробітку), пенсії та інших доходів
боржника. Строк здійснення зведеного
виконавчого провадження обчислюється
з моменту приєднання до такого
провадження останнього виконавчого
документа.

Частиною 1 ст. 31 Закону України "Про
виконавче провадження" встановлено, що
копії постанов державного виконавця та
інші документи виконавчого
провадження (далі - документи
виконавчого провадження), що державний
виконавець зобов'язаний довести до
відома сторін та інших учасників
виконавчого провадження, надсилаються
адресатам із супровідними листами
простою кореспонденцією, крім постанов
про відкриття виконавчого провадження
або відмову у відкритті виконавчого
провадження, про повернення
виконавчого документа стягувачу
відповідно до статті 47 цього Закону, що
надсилаються рекомендованим листом з
повідомленням про вручення. Боржник
вважається повідомленим про відкриття
виконавчого провадження, якщо йому
надіслано постанову про відкриття
виконавчого провадження за адресою,
зазначеною у виконавчому документі.

Згідно з ч. 1 ст. 75 Закону України "Про
виконавче провадження", після
відкриття виконавчого провадження за
виконавчим документом, що зобов'язує
боржника вчинити певні дії або
утриматися від їх вчинення, державний
виконавець перевіряє виконання
рішення не пізніше ніж на наступний
день після закінчення строку,
встановленого частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Суд звертає увагу, що після відкриття
виконавчого провадження, саме після
неодноразового звернення Позивача з
інформаційними запитами до
Відповідача, останнім здійснювалися
виконавчі дії, що в свою чергу
підтверджується Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва
Постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 14.05.2012 р. по справі
№2а-5726/12/2670.

Згідно з ст. 37 Закону України "Про
виконавче провадження", виконавче
провадження підлягає обов'язковому
зупиненню у разі: 1) смерті, оголошення
померлим чи визнання безвісно
відсутнім стягувача або боржника, або
припинення юридичної особи, якщо
встановлені судом правовідносини
допускають правонаступництво; 2)
визнання стягувача або боржника
недієздатним; 3) проходження боржником
строкової військової служби у Збройних
Силах України, передбачених законом
інших військових формуваннях, якщо
згідно з умовами служби провадження
виконавчих дій неможливе, чи на
прохання стягувача, який проходить
строкову військову службу в Збройних
Силах України або інших військових
формуваннях; 4) зупинення судом
стягнення на підставі виконавчого
документа; 5) прийняття судом до
розгляду скарги на постанову органу
(посадової особи), уповноваженого
розглядати справи про адміністративні
правопорушення; 6) зупинення виконання
відповідного рішення або виконавчого
провадження посадовою особою, якій
законом надано таке право; 7) зупинення
судом реалізації арештованого майна; 8)
порушення господарським судом
провадження у справі про банкрутство
боржника, якщо відповідно до закону на
вимогу стягувача поширюється дія
мораторію, запровадженого
господарським судом, крім випадків
перебування виконавчого провадження
на стадії розподілу стягнутих з
боржника грошових сум (у тому числі
одержаних від реалізації майна
боржника), а також у разі звернення
стягнення на заставлене майно та
виконання рішень у немайнових спорах; 9)
запровадження Національним банком
України мораторію на задоволення вимог
кредиторів банку, крім рішень щодо
виконання зобов'язань, пов'язаних з
обслуговуванням господарської
діяльності банку, у тому числі з
виплатою заробітної плати, авторської
винагороди, відшкодуванням шкоди,
завданої життю та здоров'ю працівників
банку, а також вимог кредиторів щодо
виплати заробітної плати, аліментів,
пенсій, стипендій, соціальної допомоги
в межах, установлених тимчасовим
адміністратором лімітів; 10) сплати
боржником або іншим гарантом у
встановленому законодавством порядку
(у тому числі за договорами про
відшкодування ядерної шкоди) коштів на
відшкодування ядерної шкоди, що
дорівнюють або перевищують
встановлену законом межу
відповідальності оператора ядерної
установки. Для обчислення сплачені
кошти підлягають перерахуванню у
Спеціальні права запозичення, що
встановлюються Міжнародним валютним
фондом, за офіційним курсом
Національного банку України на день
сплати; 11) прийняття судом до розгляду
касаційної скарги прокурора на рішення
суду; 12) звернення до суду із заявою про
заміну вибулої сторони
правонаступником у порядку,
встановленому частиною п'ятою статті 8
цього Закону; 13) надання судом, який
видав виконавчий документ, відстрочки
виконання рішення; 14) наявності коштів
за договорами банківського рахунку або
банківського вкладу, які боржник не має
права вимагати до закінчення строку
дії таких договорів, у разі відсутності
іншого майна боржника, на яке може бути
звернуто стягнення; 15) внесення
підприємства паливно-енергетичного
комплексу до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України "Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу"; 17) прийняття рішення про
приватизацію вугледобувних
підприємств відповідно до Закону
України "Про особливості приватизації
вугледобувних підприємств" протягом
трьох років з моменту завершення
приватизації. Виконавче провадження на
підставі, передбаченій пунктом 7
частини першої цієї статті,
зупиняється лише в частині звернення
стягнення на майно, реалізацію якого
зупинено судом. Виконавче провадження
з підстави, передбаченої пунктом 15
частини першої цієї статті, не
зупиняється за рішеннями про виплату
заробітної плати, відшкодування
матеріальної (майнової) шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю, стягнення аліментів.

У відповідності до ст. 38
вищезазначеного Закону, Виконавче
провадження може бути зупинено: 1) у
разі звернення державного виконавця до
суду, який видав виконавчий документ,
із заявою про роз'яснення рішення, що
підлягає виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання; 2) прохання боржника,
який проводить строкову службу
Збройних Сил України чи інших
передбачених законом військових
формувань, якщо рішення неможливо
виконати без його участі; 3) у разі
перебування боржника на лікуванні у
стаціонарному лікувальному закладі,
якщо рішення неможливо виконати без
його участі; 4) у разі оголошення
розшуку боржника - фізичної особи,
транспортних засобів боржника або
розшуку дитини; 5) за заявою стягувача у
разі його перебування у відпустці за
межами населеного пункту, де він
проживає.

З матеріалів справи вбачається, що
Відповідачем було надіслано на адресу
судів (Окружного адміністративного
суду міста Києва та Київського
апеляційного адміністративного суду)
запити про надання інформації відносно
подання апеляційної скарги
Прокуратурою Київської області
(Боржником по виконавчому провадженні)
12.04.2012 р. після звернення Позивача
(Стягувача по виконавчому провадженні),
а отже, на протязі з 23.02.2012 р. (відкриття
виконавчого провадження) по 12.04.2012 р.
(запити до судів), в матеріалах справи
відсутні докази того, що Відповідачем
вживалися дії по проведенню виконавчих
дій.

Також, Суд звертає увагу, що Київським
апеляційним адміністративним судом
13.06.2012 р. (вих. від 17.05.2012 р. №02.3-21/4985), було
надано відповідь, про відкриття
провадження за апеляційною скаргою
Прокуратури Київської області, проте в
даному повідомленні відсутня
інформація про зупинення виконання
Постанови Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24.10.2011 р. по справі
№2а-12187/11/2670.

З копії Ухвали Київського апеляційного
адміністративного суду від 27.04.2012 р. яка
міститься в матеріалах справи
вбачається, що при відкритті
апеляційного провадження зупинення
виконання Постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24.10.2011 р. по справі №2а-12187/11/2670, дана
Ухвала була надана Прокуратурою
Київської області 16.07.2012 р.

В матеріалах виконавчої справи
відсутні постанови та будь-які
документи, які свідчать проте, що
виконавче провадження було зупинено на
підставі звернення сторін (заяви про
зупинення виконавчих дій) або з
ініціативи виконавчої служби.

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону № 606-ХІV
зазначено, що примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу, яка входить до
системи органів Міністерства юстиції
України. Примусове виконання рішень
здійснюють державні виконавці,
визначені Законом України "Про
державну виконавчу службу" (далі -
державні виконавці).

Відповідно до ч. 1 ст. 6 Закону № 606-ХІV,
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому права
відповідно до закону і не допускати у
своїй діяльності порушення прав та
законних інтересів фізичних і
юридичних осіб.

У відповідності до ст. 11 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний вживати
заходів примусового виконання рішень,
встановлених цим Законом,
неупереджено, своєчасно, повно вчиняти
виконавчі дії. Державний виконавець
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Судом встановлено, що протягом червня
2012 р. по 16.09.2013 р. (більше року) Державною
службою не вчинялися жодні дії щодо
виконання рішення суду, що в свою чергу
свідчить про протиправність дій
Відповідача, оскільки Відповідачем не
направлялися запити до судів про
надання інформації щодо розгляду
справи в апеляційному провадженні.

Відповідно до ч. 1, 2 ст. 75 Закону № 606-ХІV,
після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

У разі невиконання зазначених вимог
без поважних причин, державний
виконавець накладає на боржника штраф
відповідно до статті 89 цього Закону і
не пізніше п'яти робочих днів з дня його
накладення повторно перевіряє стан
виконання рішення.

Статтею 89 Закону № 606-ХІV встановлено,
що у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника - фізичну
особу від десяти до двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян; на посадових осіб - від
двадцяти до сорока неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян; на
боржника - юридичну особу - від сорока
до шістдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян та
встановлює новий строк виконання. У
разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Суд звертає увагу, що відповідачем не
застосовувалися жодні дії щодо
примусового виконання рішення
Боржником, не було надіслано
попереджень про застосування
накладання штрафу та не вчинялися
жодні дії.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про
обґрунтованість позовних вимог, а отже,
позовні вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Частиною 1 статті 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Стаття 19 Конституції України
встановлює, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 3 зазначеної статті
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Враховуючи вищевикладене, Суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є обґрунтованими та
підлягають задоволенню в повному
обсязі.

Частиною 1 статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

У відповідності до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративній справі є
будь-які фактичні дані, на підставі
яких суд встановлює наявність або
відсутність обставин, що обґрунтовують
вимоги і заперечення сторін.

Враховуючи всі наведені обставини в їх
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги підлягають задоволенню.

Враховуючи викладене та керуючись
ст.ст.69, 70, 71, 158-163,167 КАС України,
Окружний адміністративний суд м. Києва,
-

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати бездіяльності Державної
виконавчої служби України, яка полягає
у невчасному (не у Законний строк)
проведенню виконавчих дій з виконання
рішення суду у справі №2а-12187/11/2670 -
протиправною.

3. Судові витрати в сумі 68,82 грн.
(шістдесят вісім гривень 82 коп.)
присудити на користь ОСОБА_1 (адреса.
АДРЕСА_1) за рахунок Державного бюджету
України.

Згідно ст.ст. 185-186 КАС України сторони
та інші особи, які беруть участь у
справі мають право оскаржити в
апеляційному порядку Постанову
повністю або частково. Скарга про
апеляційне оскарження подається
протягом 10 днів з дня проголошення.
Дана скарга подаються до апеляційного
суду через суд першої інстанції. Згідно
ст. 254 КАС України Постанова, якщо інше
не встановлено КАС України, набирає
законної сили після закінчення строку
подання заяви про апеляційне
оскарження, якщо таку заяву не було
подано.

Головуючий суддя
А.Б. Федорчук

Судді
Є.В. Аблов

В.В. Амельохін