Справа № 2а-14851/09/0570
Суддя: Старосуд М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Головуючий у 1 інстанції - Головіна К.І.
Суддя-доповідач - Старосуд М.І.
ДОНЕЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
справа №2а-14851/09/0570
приміщення суду за адресою:83017, м.
Донецьк, бул. Шевченка, 26

Колегія суддів Донецького
апеляційного адміністративного суду у
складі: головуючого судді Старосуда
М.І., суддів Геращенко І. В., Арабей Т.Г.,
розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 17 листопада
2009 року у справі №2а- 14851/09/0570 за
позовом ОСОБА_2 до Міністерства праці
та соціальної політики України про
визнання протиправною бездіяльність
органів державної влади та
зобов'язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до Донецького
окружного адміністративного суду з
вказаним позовом, в якому зазначив, що
він має статус інваліда війни 1 групи та
має право на пільги передбачені
статтею 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Позивач
звертався до Кабінету Міністрів
України, Міністерства праці та
соціальної політики України,
Уповноваженого Верховної Ради України
з прав людини, Генеральної прокуратури
України з питань компенсації вартості
проїзду до санітарно-курортної
установи та назад. На всі звернення
позивачу надавались відповіді про те,
що питання відшкодування вартості
проїзду інвалідам не врегульовано. У
зв'язку з чим, позивач просив визнати
бездіяльність відповідача
протиправною та зобов'язати
відповідача перерахувати на
відповідний рахунок Вугледарського
управління праці та соціального
захисту населення в Донецькій області
872,94 грн. для компенсації йому вартості
проїзду до санаторно-курортного
закладу «Моршин» і назад згідно
проїзних документів

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 17
листопада 2009 року ОСОБА_2 відмовлено у
задоволенні позову.

Не погодившись з таким рішенням суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в
якій, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
матеріали справи і обговоривши доводи
апеляційної скарги, вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, позивач є
інвалідом 1 групи та має право на
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів війни - інвалідів
війни. Позивач звертався до Кабінету
Міністрів України, до Міністерства
праці та соціальної політики України
та Уповноваженого Верховної Ради
України з прав людини з питань
компенсації вартості проїзду до
санаторно-курортної установи та назад,
яка передбачена статтею 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Однак, Міністерство праці та
соціальної політики України надало на
звернення позивача відповіді за
№3537/014/184-07 від 17.08.2007 року та за №27/014/184/08
від 10.01.2008 року, з яких вбачається, що
чинним законодавством не врегульовано
питання відшкодування вартості
проїзду. Відповідь такого ж змісту
була надана позивачу і Уповноваженим
Верховної Ради України з прав людини за
№11/9-КО97926.07/05-62 від 13.03.2008 року.

Колегія суддів зазначає, що
статтею 13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» передбачено, що
інвалідам війни надається безплатне
позачергове щорічне забезпечення
санітарно-курортним лікуванням з
компенсацією вартості проїзду до
санаторно-курортного закладу і назад.
Інваліди війни забезпечуються
путівками відповідно органами
соціального захисту населення, охорони
здоров'я, Міністерства оборони України,
Міністерства внутрішніх справ України,
Служби безпеки України, спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади у справах охорони
державного кордону України та іншими
органами за місцем перебування на
обліку або за місцем роботи. За
бажанням інвалідів замість путівки до
санаторію, профілакторію або будинку
відпочинку вони можуть один раз на два
роки одержувати грошову компенсацію.

Отже, законодавством передбачено,
що інвалідам війни надається безплатне
позачергове щорічне забезпечення
санітарно-курортним лікуванням з
компенсацією вартості проїзду до
санаторно-курортного закладу і назад,

З матеріалів справи вбачається, що
позивач знаходиться на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Вугледарської
міської ради Донецької області. В 2008
році позивач був забезпечений
Управлінням праці та соціального
захисту населення Вугледарської
міської ради Донецької області
путівкою до санаторію «Моршин».
Вартість проїзду до санаторію та назад
склала 872,94 грн., що підтверджується
проїзними документами. Однак вартість
проїзду не була компенсована позивачу
органами соціального захисту
населення, хоча статтею 13 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»
передбачено, що інвалідам війни
надається безплатне позачергове
щорічне забезпечення
санітарно-курортним лікуванням з
компенсацією вартості проїзду до
санаторно-курортного закладу і назад.

Таким чином, позивач має право на
отримання компенсації вартості
проїзду до санаторно-курортного
закладу і назад, а тому посилання
відповідача, що чинним законодавством
не врегульовано питання щодо
відшкодування вартості проїзду, не є
підставою для відмови у відшкодуванні
позивачу вартості проїзду до
санаторно-курортного закладу і назад,
оскільки таке право позивача прямо
передбачене статтею 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту».

Однак, колегія суддів зазначає, що
позивач знаходиться на обліку в
Управлінні праці та соціального
захисту населення Вугледарської
міської ради Донецької області, яке в
2008 році забезпечило його путівкою до
санаторію «Моршин», а тому саме вказане
Управління зобов'язано компенсувати
йому вартість проїзду до
санаторно-курортного закладу «Моршин»
і назад згідно проїзних документів.

З огляду на наведене, колегія суддів
вважає, що позивач безпідставно заявив
позовні вимоги до Міністерства праці
та соціальної політики України про
визнання протиправною бездіяльність в
частині реалізації пільги,
передбаченої п.3 ч.1 ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та
зобов'язання відповідача перерахувати
на відповідний рахунок Вугледарського
управління праці та соціального
захисту населення в Донецькій області
872,94 грн. для компенсації йому вартості
проїзду до санаторно-курортного
закладу «Моршин» і назад згідно
проїзних документів, оскільки таку
компенсацію повинно здійснювати
Управління праці та соціального
захисту населення Вугледарської
міської ради Донецької області.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з підстав,
наведених в даній ухвалі.

Керуючись статтями 195, 197, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 17 листопада
2009 року у справі №2а- 14851/09/0570 - залишити
без задоволення.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 17 листопада
2009 року у справі №2а- 14851/09/0570 -
залишити без змін.

Ухвала суду апеляційної інстанції за
наслідками апеляційного перегляду
набирає законної сили через п'ять днів
після направлення її копій особам, які
беруть участь у справі і може бути
оскаржена безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
рішення законної сили.

Колегія суддів
М.І. Старосуд

І.В.Геращенко

Т.Г.Арабей