Справа № 2а-8400/12/1370
Суддя: Гулкевич Ірена Зіновіївна
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 березня 2014 року
№ 2а-8400/12/1370
адміністративний суд в складі:
Головуючого - судді Гулкевич І.З.,
за участю секретаря - Капустинської
представника позивача Коростильова
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м.Львові адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Престиж-Авто" до Сокальської
об»єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Львівській області про
скасування податкових
повідомлень-рішень,-
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Престиж-Авто"
звернулося до Львівського окружного
адміністративного суду із
адміністративним позовом до
Сокальської об»єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про скасування податкових
Позовні вимоги обґрунтовано
безпідставністю винесення
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, оскільки у
позивача наявні всі підтверджуючі
документи пов'язані із здійсненням
господарської діяльності, тому вимог
чинного законодавства позивач не
Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю з підстав викладених у
позовній заяві, просить позов
Представник відповідача проти
позову заперечила повністю, вважає
позовні вимоги безпідставними,
оскільки при проведенні перевірки
встановлено відсутність факту
господарських операцій, просить у
задоволенні позову відмовити повністю.
Дослідивши документи, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи, на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд встановив наступні обставини
справи та надав їм правову оцінку.
ДПІ у Сокальському районі
Львівської області ДПС проведено
планову виїзну документальну
перевірку ТзОВ "Престиж-Авто" (код
податкового законодавства за період з
01.07.2009 по 31.03.2012 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01.07.2009
по 31.03.2012 року, про що складено акт №
427/2200/32285602 від 07.08.2012 року.
За результатами перевірки та на
підставі складеного акта, відповідачем
- податкове повідомлення-рішення
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на прибуток
приватних підприємств на загальну суму
224 952,50 грн., в т.ч. за основним платежем
- податкове повідомлення-рішення
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
по вітчизняних товарах на загальну
суму 187 455,52 грн., в т.ч. за основним
платежем 149 964,52 грн. та за штрафними
санкціями 37 491 грн.
Підставою прийняття вказаних
податкових повідомлень-рішень
слугували встановлені перевіркою
порушення позивача, а саме:
- ч. 5 ст. 203, ч. 1,2 ст. 215, ст.ст. 216, 662, 655
та 656 Цивільного кодексу України, в
частині недодержання вимог зазначених
статей в момент вчинення правочинів,
які не спрямовані на реальне настання
наслідків, що обумовлені ними з
підприємством ТзОВ "Лакіс", ПП
- п.5.1, пп. 5.2.1 п. 5.2, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5,
пп. 8.7.1 п.8.7 ст.8 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств" №
334/94-ВР від 28.12.1994 р. в редакції Закону
України № 283/97-ВР від 22.05.1997 р. (зі
змінами та доповненнями) та пп.138.1.1
п.138.1, п.138.2, п.138.8 ст.138 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VI
(із внесеними змінами та доповненнями),
в результаті чого підприємством
занижено податок на прибуток на
загальну суму 179962,0 грн. зокрема по
- п.п. 7.2.3 п.7.2, п.п.7.4.1, п.п.7.4.4, п.п.7.5.1
п.7.5 ст.7 Закону України "Про податок на
додану вартість" №168-97/ВР від 03.04.1997 (із
змінами та доповненнями), п.198.2, 198.3, 198.6,
ст.198, п.201.4, п.201.7, п.201.14, п.201.15 ст.201
Податкового кодексу України (зі
змінами та доповненнями), в результаті
чого ТзОВ "Престиж-Авто", завищено
податковий кредит на загальну суму
149964,52 грн., в тому числі за червень 2010
- п.2.8, п.3.4, п.3.5, п.5.9, п.7.25 "Положення
про ведення касових операцій у
національній валюті в Україні",
затверджене постановою Правління НБУ
від 15.12.2004 р №637 (із змінами та
доповненнями)- встановлено перевищення
ліміту каси.Загальна сума
понадлімітних залишків становить 1538,25
- п.19.2 "б", ст.19 Закону України від
22.05.2003 року №889-IV "Про податок з доходів
фізичних осіб" та п.51.1 ст.51, пп. "б", п.176.2
ст.176 Податкового кодексу України (зі
змінами та доповненнями) в частині не
включення відомостей про суми доходів,
нарахованих (виплачених) на користь
фізичних осіб-підприємців в податковий
розрахунок сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податку, а також сум утриманого з них
податку за встановленою формою №1-ДФ.
Вказані порушення полягають у
тому, що позивачем не підтверджено
фактичності господарських операцій з
ТзОВ "Лакис", ПП "Західбудстиль".
Завданням адміністративного
судочинства відповідно до ч. 1 ст. 2
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) є захист
прав, свобод та інтересів фізичних
осіб, прав та інтересів юридичних осіб
у сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.
До адміністративних судів згідно
з ч. 2 цієї ж статті можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
Судом встановлено, що між
позивачем та ТзОВ "Лакис" були укладені
договір купівлі-продажу 23.09.2010 р та
договір про надання послуг з ремонту та
технічного обслуговування
автотранспортних засобів №2309 від
23.09.2010 року. Позивач додав до угоди,
видаткову накладну №063015 та акт
виконаних робіт №063016, видаткову
накладну №063017 та акт виконаних робіт
№063018.
У червні 2010 року позивач
закуповував запасні частини у ТзОВ
"Лакис", та згідно актів виконаних робіт
№063016 та №063018 від 30.06.2010 року здійснював
ремонт автотранспорту, а саме: заміна
деталей, змащування, монтаж,
діагностика, зварювальні роботи,
капітальний ремонт двигуна та заднього
моста. Ремонт здійснювався за адресою
місцезнаходження підприємства ТзОВ
"Лакис", м.Луганськ, вул.Зарічний, 8/138.
Автотранспорти, яким проводився ремонт
належать позивачу , які
використовуються у господарській
діяльності. Ремонт автобусів
проводився згідно актів виконаних
робіт, оскільки як для перевірки так і
суду договір позивач не надав.
Згідно наданих податковому
органу під час перевірки актів
виконаних робіт із ДП "Львіввугілля",
автобус Ікарус-256 номерний знак ВС7988АТ
за період з 21.06.2010 по 30.06.2010, 13.07.2010 та з
16.07.2010 по 30.07.2010 надавав автотранспортні
послуги відповідно до договору №447 від
30.12.2005 року про надання
автотранспортних послуг. Згідно
наданих актів виконаних робіт із ОЛК
"Ровесник" ДП "Львіввугілля", автобус
SCANIA K112 номерний знак ВС 5488АХ за період з
01.06.2010 по 26.06.2010, з 01.07.2010 по 11.07.2010 та з
15.07.10 по 31.07.2010 також надав
автотранспортні послуги згідно
договору №2 від 31.12.2009 року про надання
автотранспортних послуг.
Суд зауважує, що вказані
транспортні засоби 30.06.2010 року не могли
знаходитись на ремонті м.Луганську,
оскільки з актів виконаних робіт, які
засвідчують, що дані автобуси в той час
надавали транспортні послуги ДП
"Львіввугілля". Як вбачається з акту
перевірки, подорожні листи за 2010 рік,
підприємством не були надані для
Як вбачається з пп.8.7.1 п.8.7 ст.8
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" платники податку
мають право протягом звітного періоду
віднести до валових витрат будь-які
витрати, пов'язані з поліпшенням
основних фондів, що підлягають
амортизації, у тому числі витрати на
поліпшення орендованих основних
фондів, у сумі, що не перевищує 10
відсотків сукупної балансової
вартості всіх груп основних фондів
станом на початок такого звітного
періоду. Витрати, що перевищують
зазначену суму, розподіляються
пропорційно сумі фактично понесених
платнику податку витрат на поліпшення
основних фондів груп 2, 3,4 чи окремих
об»єктів основних фондів групи 1 та
збільшують балансову вартість
основних фондів відповідних груп чи
окремих об»єктів основних фондів групи
1 станом на початок розрахункового
кварталу. Враховуючи вище наведене
підприємство не мало права відображати
в рядку 04.1 Декларацій " витрати по
придбанню запчастин та наданих послуг
по ремонту автобусів від ТзОВ "Лакис".
З матеріалів справи вбачається,
що між позивачем та ПП "Західбудстиль"
був укладенй договір поставки, за
умовами якого продавець зобов»язаний
(ПП "Західбудстиль") продати, а покупець
(ТзОВ "Престиж-Авто") належним чином
прийняти і оплатити товар в
асортименті, в кількості та за ціною,
вказаних в рахунках-фактурах та
накладних документах. Під час
перевірки позивачем надані податкові
накладні, видаткові накладні,
рахунки-фактури, платіжні доручення,
акти списання запчастин, однак не
надано підтверджуючого документа на
перевезення ТМЦ від продавця до
покупця-подорожнього листа.
Як вбачається з акту перевірки,
зустрічну перевірку з ПП
"Західбудстиль" провести було
неможливо, згідно акту №1111 ДПІ у
Сихівському районі м.Львова.оскільки
платник ПП "Західбудстиль" за
податковою адресою відсутній.
Перевіркою було встановлено, що ПП
"Західбудстиль" укладало
цивільно-правові відносини та
проводило транзитні операції,
спрямовані на здійснення операцій
надання податкової вигоди з
контрагентами з метою штучного
формування валових витрат та
податкового зобов»язання. Виконані
правочини між ПП "Західбудстиль" та
ТзОВ "Престиж-Авто") є безтоварними,
оскільки відсутні товари по факту
придбання у ПП "Західбудстиль".
Відповідно до вимог пп.138.1.1 п.138.1
ст.138 Податкового кодексу України
(далі-ПК України) витрати операційної
діяльності включають, зокрема,
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів
140.2-140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.
Пунктом 138.2 ст.138 ПК України
передбачено, що витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом ІІ
Згідно п.138.8 ст.138 ПК України
передбачено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; загально
виробничі витрати, які відносяться на
собівартість виготовлених та
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг відповідно до положень
(стандартів) бухгалтерського обліку;
вартості придбаних послуг, прямо
пов'язаних з виробництвом товарів,
виконанням робіт, наданням послуг;
інших прямих витрат, у тому числі
витрат з придбання електричної енергії
(включаючи реактивну).
Так в порушення п.138.1.1. п.138.1,п.138.2,
п.138.8 ст.138 ПК України, до складу валових
витрат зайво включено суму витрат з
придбання товарно-матеріальних
цінностей від ПП "Західбудстиль", факт
отримання яких не доведено.
Враховуючи порушення по податку
на прибутку в частині наявних
взаєморозрахунків з ТзОВ "Лакис", ПП
"Західбудстиль" позивач завищив
податковий кредит на загальну суму
Відповідно до пп.7.2.3 п.7.2 ст.7
Закону України "Про податок на додану
вартість" податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом. Податкова
накладна виписується на кожну повну
або часткову поставку товарів (робіт,
Відповідно до підпункту 7.4.1
пункту 7.4 ст.7 Закону України "Про
податок на додану вартість" податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги) та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв»язку з
придбанням або виготовленням товарів
та послуг з метою їх подальшого
використання в оподаткованих
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.
Підпунктом 7.4.5 ст.7 Закону України
"Про податок на додану вартість"
передбачено, що не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту будь-які витрати зі сплати
податку, які не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями, а у разі імпорту робіт
(послуг) -актом прийняття робіт (послуг)
чи банківським документом, який
засвідчує перерахування коштів в
оплату вартості таких робіт (послуг).
Слід констатувати, що наявність у
покупця належно оформлених документів,
які відповідно до п.п.7.4.5 ст.7 "Про
податок на додану вартість" необхідні
для віднесення певних сум до
податкового кредиту, зокрема виданих
продавцями податкових накладних, не є
безумовною підставою для формування
податкового кредиту.
Відповідно до п. 198.1 ст.198 ПКУ право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.
Згідно з п.198.3 ст.198 ПКУ Податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.
Відповідно до п.198.2 ст.198 ПКУ, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.
Згідно п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.
Пунктом 200.1 ст.200 Податкового
кодексу України визначено, що сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.
Відповідно до п.200.2 ст.200
Податкового кодексу України при
позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.
Згідно п.201.1 ст.200 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
Відповідно до п.201.10 ст.201
Податкового кодексу України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.
Відсутність факту реєстрації
платником податку - продавцем
товарів/послуг податкових накладних в
Єдиному реєстрі податкових накладних
та/або порушення порядку заповнення
податкової накладної не дає права
покупцю на включення сум податку на
додану вартість до податкового кредиту
та не звільняє продавця від обов'язку
включення суми податку на додану
вартість, вказаної в податковій
накладній, до суми податкових
зобов'язань за відповідний звітний
Таким чином Податковим кодексом
України, передбачені випадки не
включення до складу податкового
кредиту витрат по сплаті податку:
відсутність податкової накладної,
оформлення її з порушенням вимог
статті 201 цього Кодексу, складання
податкової накладної особою, яка у
встановленому порядку не
зареєстрована як платник податку на
додану вартість, відсутність факту
реєстрації платником податку -
продавцем товарів/послуг податкових
накладних в Єдиному реєстрі податкових
накладних, у випадках, передбачених
Кодексом, та/або відсутність мети їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Інших підстав для не включення
до складу податкового кредиту витрат
по сплаті податку на додану вартість
даний Кодекс не передбачає.
Проаналізувавши все вище,
наявність лише отриманої податкової
накладної без фактичного здійснення
господарської операції не може бути
підставою для включення визначених у
такій накладній сум податку на додану
вартість до податкового кредиту.
Зважаючи на викладене, а також
враховуючи, що відповідач прийняв
спірні податкові повідомлення-рішення
повноважень та з дотриманням вимог
чинного законодавства, суд прийшов до
висновку про відсутність належних
правових підстав для визнання
протиправними та скасування вказаних
рішень Сокальської об»єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України та ч.3 ст.2 КАС України, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
Згідно з вимогами ст.71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення.
В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.
Позивач достатніх беззаперечних
доказів в обґрунтування обставин, на
яких ґрунтуються його позовні вимоги,
суду не надав.
Натомість відповідач довів суду
відсутність протиправних дій зі свого
За таких обставин позовні вимоги
визнаються судом необґрунтованими та
такими, що не підлягають задоволенню.
Керуючись ст.ст. 7-14, 69-71, 86, 94, 128,
159-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -
П о с т а н о в и в :
В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.
Апеляційна скарга на постанову суду
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд.
Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.
У разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.
Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Повний текст постанови виготовлено 03
квітня 2014 року.

Суддя

Гулкевич І.З.