Справа № 826/851/14
Суддя: Качур І.А.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2014 року № 826/851/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва в складі головуючого судді
Качура І.А., розглянувши у порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «СІЛЬПО ПДВПП» до
Київської Міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправними
та скасування рішень про коригування
До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулось Товариство з
обмеженою відповідальністю «СІЛЬПО
ПДВПП» (далі по тексту також - позивач) з
позовом до Київської Міжрегіональної
митниці Міндоходів (надалі також -
відповідач), в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про коригування заявленої
митної вартості від: - 24.07.2013 року №
100270000/2013/310166/2; - 13.08.2013 року №
100250000/2013/500143/2; -10.09.2013 року №
100250000/2013/500220/2; - 26.09.2013 року №
100250000/2013/500258/2; 22.10.2013 року №100250000/2013/500332/2;
- 05.11.2013року № 100250000/2013/500383/2; - 12.11.2013 року
№ 100250000/2013/500404/2, - 19.11.2013 року №
100250000/2013/500428/2.
В обґрунтування позовних вимог
покликався на те, що рішення про
коригування митної вартості є такими,
що не відповідають нормам чинного
законодавства, прийняті безпідставно,
завдають шкоди охоронюваним законом
правам та інтересам позивача. Позов
просив задовольнити у повному обсязі.
Відповідач проти задоволення позову
заперечував з мотивів
необґрунтованості та безпідставності.
18.03.2014р. в судовому засіданні за згодою
сторін ухвалено про продовження
вирішення справи у письмовому
провадженні відповідно до ч. 4 ст. 122 КАС
Розглянувши документи і матеріали,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд дійшов висновку про те, що
позов задоволенню не підлягає з
огляду про наступне.
Матеріалами справи встановлено,
що 19.06.2013 року між ТОВ «СІЛЬПО ПДВПП» та
«Eesti Traalpuugi Uhistu» (Естонія) укладений
контракт купівлі-продажу товарів № 516.
На виконання вказаного контракту
позивачем до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
були подані митні декларації (надалі -
«МД») стосовно імпорту салаки (код
(Естонія) від: - 24.07.2013 року №100270000/2013/263973;
-13.08.2013 року № 100250000/2013/031587; - 10.09.2013 року
№ 100250000/2013/032828; - 25.09.2013 року №
100250000/2013/033602; - 22.10.2013 року № 100250000/2013/034851;
- 05.11.2013 року № 100250000/2013/035580; - 12.11.2013 року
№ 100250000/2013/035893; - 19.11.2013 року №
100250000/2013/036197.
На підтвердження митної вартості
товару позивачем було подано, зокрема: -
міжнародну автомобільну накладну (СМК);
- документ, що підтверджує вартість
перевезення товару, -прайс-лист
виробника товару, рахунок-фактуру
(інвойс); - пакувальний лист; -
зовнішньоекономічний договір
(контракт) купівлі-продажу, стороною
якого є виробник товарів; - ветеринарні
свідоцтва форм Ф-1, Ф-2; - сертифікат
відповідності, - декларацію виробника, -
підтвердження законності вилучення
водних біоресурсів із середовища їх
існування, - інформацію про позитивні
результати здійснення
санітарно-епідеміологічного контролю
товару; - інформацію про позитивні
результати здійснення фітосанітарного
контролю товару; - інформацію про
позитивні результати здійснення
радіологічного контролю; - сертифікат
про походження товару загальної форми;
- комерційна пропозиція, - якісне
посвідчення, - копію митної декларації
країни відправлення.
Як слідує із матеріалів справи, в
поданих до митного оформлення
документах разом з митними
деклараціями виявлено, що подані
документи не містять повних відомостей
відповідно до обраного методу
визначення митної вартості та містять
розбіжності, що унеможливили перевірку
числового значення заявленої митної
Зокрема виявлено наступні
- копія митної декларації країни
відправлення не містить відміток
митного органу країни відправлення та
відповідно до п.7 контракту №516 копія
митної декларації не завірена
- неможливо виділити із заявленої
із заявленої ціни товару вартість його
упаковки, маркування та навантаження,
що не дає можливості перевірити та
оцінити фактурну (дійсну) вартість
товару, а також установити фактичний
розмір витрат на упаковку, маркування,
навантаження з урахуванням яких
сформовано вартість оцінюваного
товару (відповідно до п.2.1
вищевказаного контракту).
- прайс-листи надані тільки на ту
позицію товару, яка стосується митного
оформлення, а не на всю продукцію
виробника, тобто має суб'єктивну
направленість і суперечить суті
Враховуючи встановлені
розбіжності, позивачу відповідно до ч.3
та ч.4 ст.53 Митного кодексу було
запропоновано надати додаткові
- виписку з бухгалтерської
- каталоги, специфікації,
прайс-листи виробника товарів;
- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
- інші додаткові наявні документи
для підтвердження заявленої митної
вартості. Проте, позивачем
додаткові документи не було надано.
Враховуючи вищевикладене,
відповідачем прийнято рішення про
коригування митної вартості товару.
Вирішуючи спір по суті, суд
виходив із наступного.
Відповідно до статті 19
Конституції України правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Відповідно до статті 49 МК України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.
Частиною першою статті 51
передбачено, що митна вартість товарів,
що переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу.
Згідно із частиною першою
статті 52 МК України заявлення митної
вартості товарів здійснюється
декларантом або уповноваженою ним
особою під час декларування товарів у
порядку, встановленому розділом VIII
цього Кодексу та цією главою.
Декларант або уповноважена ним
особа, які заявляють митну вартість
товару, зобов'язані: 1) заявляти митну
вартість, визначену ними самостійно, у
тому числі за результатами
консультацій з органом доходів і
зборів; 2) подавати органу доходів і
зборів достовірні відомості про
визначення митної вартості, які
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню; 3) нести всі
додаткові витрати, пов'язані з
коригуванням митної вартості або
наданням органу доходів і зборів
додаткової інформації (частина друга
статті 52 МК України).
Відповідно до частини третьої
статті 52 МК України декларант або
уповноважена ним особа, які заявляють
митну вартість товару, мають право: 1)
надавати органу доходів і зборів (за
наявності) додаткові відомості у разі
потреби уточнення інформації; 2) на
випуск у вільний обіг товарів, що
декларуються: - у разі визнання органом
доходів і зборів заявленої митної
вартості товарів - за умови сплати
митних платежів згідно із заявленою
митною вартістю; - у разі згоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування митної вартості товарів -
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю, визначеною органом
доходів і зборів; - у разі незгоди
декларанта або уповноваженої ним особи
з рішенням органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів - за умови сплати митних
платежів згідно із заявленою митною
вартістю товарів та надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу в
розмірі, визначеному органом доходів і
зборів відповідно до частини сьомої
статті 55 цього Кодексу;
3) проводити цінову експертизу
договору (контракту) шляхом залучення
експертів за власні кошти; 4)
оскаржувати у порядку, визначеному
главою 4 цього Кодексу, рішення органу
доходів і зборів щодо коригування
митної вартості оцінюваних товарів та
бездіяльність органу доходів і зборів
щодо неприйняття протягом строків,
встановлених статтею 255 цього Кодексу
для завершення митного оформлення,
рішення про визнання митної вартості
оцінюваних товарів; 5) приймати
самостійне рішення про необхідність
коригування митної вартості після
випуску товарів; 6) отримувати від
органу доходів і зборів інформацію
щодо підстав, з яких орган доходів і
зборів вважає, що взаємозв'язок
продавця і покупця вплинув на ціну, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за оцінювані товари; 7) у
випадках та в порядку, визначених цим
Кодексом, вимагати від органу доходів і
зборів надання письмової інформації
про причини, за яких заявлена ними
митна вартість не може бути визнана; 8) у
випадках та в порядку, визначених цим
Кодексом, вимагати від органу доходів і
зборів надання письмової інформації
щодо порядку і методу визначення
митної вартості, застосованих при
коригуванні заявленої митної вартості,
а також щодо підстав для здійснення
такого коригування.

У випадках, визначених цим
Кодексом, для заявлення митної
вартості товарів, що переміщуються
через митний кордон України відповідно
до митного режиму імпорту, органу
доходів і зборів, який проводить митне
оформлення цих товарів, разом з митною
декларацією та іншими необхідними для
митного оформлення зазначених товарів
документами в установленому порядку
подається декларація митної вартості
(частина четверта статті 52 МК України).

У декларації митної вартості
наводяться відомості про метод
визначення митної вартості товарів,
числове значення митної вартості
товарів та її складових, умови
зовнішньоекономічного договору, що
мають відношення до визначення митної
вартості товарів, та надані документи,
що підтверджують зазначене. Відомості,
зазначені у частині восьмій цієї
статті, є відомостями, необхідними для
митних цілей (частини восьма, дев'ята
статті 52 МК України).

Відповідно до частини першої
статті 53 МК України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
органу доходів і зборів документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Як встановлено частиною другою
статті 53 МК України, документами, які
підтверджують митну вартість товарів,
є:

- декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості;

- зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності;

- рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу);

- якщо рахунок сплачено, -
банківські платіжні документи, що
стосуються оцінюваного товару;

- за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;

- транспортні (перевізні)
документи, якщо за умовами поставки
витрати на транспортування не включені
у вартість товару, а також документи, що
містять відомості про вартість
перевезення оцінюваних товарів;

- копія імпортної ліцензії, якщо
імпорт товару підлягає ліцензуванню;

- якщо здійснювалося страхування,
- страхові документи, а також документи,
що містять відомості про вартість
страхування.

Разом з тим згідно частини
третьої вказаної статті МК України у
разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи:

- договір (угоду, контракт) із
третіми особами, пов'язаний з договором
(угодою, контрактом) про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається;

- рахунки про здійснення платежів
третім особам на користь продавця, якщо
такі платежі здійснюються за умовами,
визначеними договором (угодою,
контрактом);

- рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту);

- виписку з бухгалтерської
документації;

- ліцензійний чи авторський
договір покупця, що стосується
оцінюваних товарів та є умовою продажу
оцінюваних товарів;

- каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару;

- копію митної декларації країни
відправлення;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо орган доходів і зборів
має обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу органу доходів і зборів, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: - виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; - довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; -
розрахунок ціни (калькуляцію) (частина
четверта статті 53 МК України).

Частинами першою та другою статті
54 МК України передбачено, що контроль
правильності визначення митної
вартості товарів здійснюється органом
доходів і зборів під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості. Контроль
правильності визначення митної
вартості товарів за основним методом -
за ціною договору (контракту) щодо
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється органом
доходів і зборів шляхом перевірки
розрахунку, здійсненого декларантом,
за відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу.

За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів орган доходів
і зборів визнає заявлену декларантом
або уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень статті 55 цього Кодексу
(частина третя статті 54 МК України).

Водночас відповідно до частини
п'ятої статті 54 МК України, орган
доходів і зборів з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право: -
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; - у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості; - у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; - проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; - звертатися до
органів доходів і зборів інших країн із
запитами щодо надання відомостей,
необхідних для підтвердження
достовірності заявленої митної
вартості; - застосовувати інші
передбачені цим Кодексом форми митного
контролю.

Зокрема, орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

- невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості;

- неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

- невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

- надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості (частина шоста вказаної
статті).

Відповідно до частини першої
статті 55 МК України рішення про
коригування заявленої митної вартості
товарів, які ввозяться на митну
територію України з поміщенням у
митний режим імпорту, приймається
органом доходів і зборів у письмовій
формі під час здійснення контролю
правильності визначення митної
вартості цих товарів як до, так і після
їх випуску, якщо органом доходів і
зборів у випадках, передбачених
частиною шостою статті 54 цього Кодексу,
виявлено, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів.

У випадку незгоди декларанта або
уповноваженої ним особи з рішенням
органу доходів і зборів про
коригування заявленої митної вартості
товарів орган доходів і зборів за
зверненням декларанта або
уповноваженої ним особи випускає
товари, що декларуються, у вільний обіг
за умови сплати митних платежів згідно
з митною вартістю цих товарів,
визначеною декларантом або
уповноваженою ним особою, та
забезпечення сплати різниці між сумою
митних платежів, обчисленою згідно з
митною вартістю товарів, визначеною
декларантом або уповноваженою ним
особою, та сумою митних платежів,
обчисленою згідно з митною вартістю
товарів, визначеною органом доходів і
зборів, шляхом надання гарантій
відповідно до розділу X цього Кодексу.
Строк дії таких гарантій не може
перевищувати 90 календарних днів з дня
випуску товарів (частина сьома статті 55
МК України).

Відповідно до частини восьмої
вказаної статті МК України протягом 80
днів з дня випуску товарів декларант
або уповноважена ним особа може надати
органу доходів і зборів додаткові
документи для підтвердження заявленої
ним митної вартості товарів, що
декларуються.

Відповідно до частини дев'ятої
статті 55 МК України у разі надання
декларантом або уповноваженою ним
особою додаткових документів орган
доходів і зборів розглядає подані
додаткові документи і протягом 5
робочих днів з дати їх подання виносить
письмове рішення щодо визнання
заявленої митної вартості та скасовує
рішення про коригування заявленої
митної вартості або надає обґрунтовану
відмову у визнанні заявленої митної
вартості з урахуванням додаткових
документів. У такому випадку надана
фінансова гарантія відповідно
повертається (вивільняється) або
реалізується в порядку та у строки,
визначені цим Кодексом.

При цьому, приписами статті 57 МК
України встановлено, що визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: - а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; - б)
за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; - в) на основі
віднімання вартості; - г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); - ґ) резервний.

Основним методом визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту, є перший
метод - за ціною договору (вартість
операції).

Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Відповідно до частини першої
статті 58 МК України метод визначення
митної вартості за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту,
застосовується у разі, якщо: 1) немає
жодних обмежень щодо прав покупця
(імпортера) на використання оцінюваних
товарів, за винятком тих, що: а)
встановлюються законом чи
запроваджуються органами державної
влади в Україні; б) обмежують
географічний регіон, у якому товари
можуть бути перепродані (відчужені
повторно); в) не впливають значною мірою
на вартість товару; 2) щодо продажу
оцінюваних товарів або їх ціни
відсутні будь-які умови або
застереження, які унеможливлюють
визначення вартості цих товарів; 3)
жодна частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу, розпорядження
або використання товарів покупцем не
надійде прямо чи опосередковано
продавцеві, якщо тільки не буде
зроблено відповідне коригування з
урахуванням положень частини десятої
цієї статті; 4) покупець і продавець не
пов'язані між собою особи або хоч і
пов'язані між собою особи, однак ці
відносини не вплинули на ціну товарів.

Частиною другою статті 58 МК
України передбачено, що метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

Ціна, що була фактично сплачена
або підлягає сплаті, - це загальна сума
всіх платежів, які були здійснені або
повинні бути здійснені покупцем
оцінюваних товарів продавцю або на
користь продавця через третіх осіб
та/або на пов'язаних із продавцем осіб
для виконання зобов'язань продавця.
Платежі можуть бути здійснені прямо чи
опосередковано. Прикладом
опосередкованого платежу може бути
врегулювання покупцем повністю чи
частково боргу продавця. Платежі
необов'язково повинні бути здійснені у
вигляді переказу грошей (зокрема, але
не виключно). Такі платежі можуть бути
здійснені шляхом акредитива,
інкасування або за допомогою інших
розрахунків (вексель, передача цінних
документів тощо). Термін «ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті»
стосується лише ціни оцінюваних
товарів. Дивіденди або інші платежі
покупця на користь продавця, не
пов'язані з оцінюваними товарами, не є
частиною митної вартості. Додавання,
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
згідно з цією статтею робляться лише на
основі об'єктивних даних, що
підтверджуються документально та
піддаються обчисленню (частини
п'ята-восьма статті 58 МК України).

Відповідно до частини десятої
статті 58 МК України при визначенні
митної вартості до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за оцінювані товари, додаються такі
витрати (складові митної вартості),
якщо вони не включалися до ціни, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті:
1) витрати, понесені покупцем: а)
комісійні та брокерська винагорода, за
винятком комісійних за закупівлю, що є
платою покупця своєму агентові за
надання послуг, пов'язаних із
представництвом його інтересів за
кордоном для закупівлі оцінюваних
товарів; б) вартість ящиків тари
(контейнерів), в яку упаковано товар,
або іншої упаковки, що для митних цілей
вважаються єдиним цілим з відповідними
товарами; в) вартість упаковки або
вартість пакувальних матеріалів та
робіт, пов'язаних із пакуванням; 2)
належним чином розподілена вартість
нижчезазначених товарів та послуг,
якщо вони поставляються прямо чи
опосередковано покупцем безоплатно
або за зниженими цінами для
використання у зв'язку з виробництвом
та продажем на експорт в Україну
оцінюваних товарів, якщо така вартість
не включена до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті: а)
сировини, матеріалів, деталей,
напівфабрикатів, комплектувальних
виробів тощо, які увійшли до складу
оцінюваних товарів; б) інструментів,
штампів, шаблонів та аналогічних
предметів, використаних у процесі
виробництва оцінюваних товарів; в)
матеріалів, витрачених у процесі
виробництва оцінюваних товарів
(мастильні матеріали, паливо тощо); г)
інженерних та
дослідно-конструкторських робіт,
дизайну, художнього оформлення,
ескізів та креслень, виконаних за
межами України і безпосередньо
необхідних для виробництва оцінюваних
товарів; 3) роялті та інші ліцензійні
платежі, що стосуються оцінюваних
товарів та які покупець повинен
сплачувати прямо чи опосередковано як
умову продажу оцінюваних товарів, якщо
такі платежі не включаються до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті. Зазначені платежі можуть
включати платежі, які стосуються прав
на літературні та художні твори,
винаходи, корисні моделі, промислові
зразки, торговельні марки та інші
об'єкти права інтелектуальної
власності. Витрати на право
відтворення (тиражування) оцінюваних
товарів в Україні не повинні
додаватися до ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за
оцінювані товари. Порядок включення до
ціни розрахунку роялті та ліцензійних
платежів визначається Кабінетом
Міністрів України; 4) відповідна
частина виручки від будь-якого
подальшого перепродажу товарів, що
оцінюються, їх використання або
розпорядження ними на митній території
України, яка прямо чи опосередковано
йде на користь продавця; 5) витрати на
транспортування оцінюваних товарів до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України; 6)
витрати на навантаження, вивантаження
та обробку оцінюваних товарів,
пов'язані з їх транспортуванням до
аеропорту, порту або іншого місця
ввезення на митну територію України; 7)
витрати на страхування цих товарів.

В ході судового розгляду справи
встановлено, що основний метод
визначення митної вартості товарів за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються не був відповідачем
застосований, оскільки у митного
органу при визначенні митної вартості
товару була наявна інформація (у тому
числі щодо числових значень складових
митної вартості, митної вартості
подібних товарів, інших умов, що могли
вплинути на ціну товарів), яка призвела
до виникнення сумнівів у правильності
визначення митної вартості та
ненадання Позивачем додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості (п.8, ст.55
Митного кодексу України).

При цьому, встановлено, що метод
2-а не був застосований у зв'язку з
відсутністю у митного органу вартості
операції з ідентичними товарами,
прийнятої органом доходів і зборів, з
дотриманням умов, зазначених у статті 59
Кодексу.

Разом з тим, метод 2-6 не був
застосований у зв'язку з відсутністю
вартості операції з подібними
(аналогічними) товарами, які продано на
експорт в Україну і час експорту яких
збігається з часом експорту оцінюваних
товарів або є максимально наближеним
до нього, та прийнятої органом доходів
і зборів.

Методи 2-в та 2-г не використані
через відсутність основи для
віднімання (додавання) вартості.

Так, в ході дослідження
матеріалів справи судом встановлено,
що спірними рішеннями про коригування
митної вартості товарів, митну
вартість товару визначено із
застосуванням резервного методу.

При цьому, підставою для
прийняття вказаних рішень стало
подання позивачем до митного
оформлення документів, які містили
розбіжності.

Відповідно до ч. 1 статті 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Частиною 2 статті 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідачем як суб'єктом владних
повноважень доведено правомірність
оспорюваного рішення про коригування
митної вартості.

Враховуючи викладене, керуючись
статями 9, 69, 70, 71, 128, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили
згідно ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України

Суддя
І.А. Качур