Справа № 2а-1870/2106/11
Суддя: Рибченко А.О.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 року
м. Київ К/9991/49270/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Рибченка А.О.

суддів:
Голубєвої Г.К.

Карася О.В.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Охтирської
міжрайонної державної податкової
інспекції Сумської області

на постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 04 травня 2011
року

та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2011
року

у справі № 2а-1870/2106/11

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3

до Охтирської міжрайонної державної
податкової інспекції Сумської області

про скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 04 травня
2011 року, залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 14 липня 2011
року, адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (далі - ФОП
ОСОБА_3; позивач) до Охтирської
міжрайонної державної податкової
інспекції Сумської області (далі -
Охтирська МДПІ Сумської області;
відповідач) задоволено в повному
обсязі. Визнано недійсним та скасовано
податкове повідомлення-рішення №
від 09 лютого 2011 року.

Не погоджуючись із зазначеними
судовими рішеннями у справі,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з підстав
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 04
травня 2011 року, ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 липня 2011 року та прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позову.

В запереченні на касаційну скаргу
позивач просить залишити її без
задоволення, а постановлені у справі
судові рішення - без змін.

Заслухавши доповідь
судді-доповідача, перевіривши
правильність застосування судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України дійшла
висновку, що касаційну скаргу слід
відхилити, виходячи з таких підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що відповідачем
проведено документальну планову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01 жовтня 2009 року по 30
вересня 2010 року, за результатами якої
складено акт №
7/17-127/НОМЕР_2 від 26 січня 2011 року.

На підставі зазначеного акту
перевірки Охтирською МДПІ Сумської
області прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 09
лютого 2011 року, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на додану вартість в розмірі 41 868,75 грн.
(33 495,00 грн. - основний платіж, 8 373,75 грн. -
штрафні (фінансові) санкції).

За результатами
адміністративного оскарження, скарги
позивача залишено без задоволення, а
спірне податкове повідомлення-рішення
- без змін.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем підпунктів 7.2.1, 7.2.3, 7.2.6
пункту 7.2, підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України від 03 квітня 1997
року № 168/97-ВР «Про
податок на додану вартість» (в
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин; далі - Закон №
168/97-ВР) у зв'язку з неправомірним
включенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
на підставі податкових накладних,
виписаних на його адресу
постачальниками у попередніх звітних
періодах.

Задовольняючи адміністративний позов
в повному обсязі, суди попередніх
інстанцій виходили з наступних
мотивів, з якими погоджується суд
касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 статті 1 Закону № 168/97-ВР
визначено, що податковий кредит
- це сума, на яку платник податку має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 Закону № 168/97-ВР датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Відповідно до підпункту 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР податкова
накладна видається платником податку,
який поставляє товари (послуги), на
вимогу їх отримувача, та є підставою
для нарахування податкового кредиту.

У разі відмови з боку
постачальника товарів (послуг) надати
податкову накладну або при порушенні
ним порядку її заповнення отримувач
таких товарів (послуг) має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву зі скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум цього податку до
складу податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку
внаслідок придбання таких товарів
(послуг).

Отримання такої скарги є
підставою для проведення позапланової
виїзної перевірки такого
постачальника для з'ясування
достовірності та повноти нарахування
ним зобов'язань з цього податку за
такою цивільно-правовою операцією.

Згідно з підпунктом 7.4.5 пункту 7.4 статті
7 Закону № 168/97-ВР не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Таким чином, якщо платник не
скористався правом подачі заяви,
передбаченим підпунктом 7.2.6 пункту 7.2
статті 7 Закону № 168/97-ВР, та не
звернувся до контролюючого органу із
скаргою, то він не має права включати до
складу податкового кредиту суму
податку на додану вартість, не
підтверджену податковою накладною.

Поряд з цим у випадку, коли право
платника податку на податковий кредит
підтверджується податковими
накладними, отриманими після
закінчення податкових періодів, в яких
фактично відбулись господарські
операції, суми податку на додану
вартість, вказані в таких податкових
накладних, можуть бути включені до
складу податкового кредиту в межах
строку давності, встановленого
підпунктом 15.1.1 пункту 15.1 статті 15
Закону України від 21 грудня 2000 року №
2181-III «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин).

За наведених обставин та з
урахуванням викладеного, колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України вважає постанову Сумського
окружного адміністративного суду від 04
травня 2011 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 липня 2011 року такими, що прийняті
з правильним застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
а тому суд касаційної інстанції не
знаходить підстав, які могли б
призвести до їх зміни чи скасування.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Охтирської
міжрайонної державної податкової
інспекції Сумської області відхилити,
а постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 04 травня 2011
року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 14 липня 2011 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, встановленими главою 3
розділу IV Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий
Рибченко А.О.

Судді
Голубєва Г.К.

Карась О.В.