Справа № 826/2199/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
27 березня 2014 року № 826/2199/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Федорчука А.Б., розглянувши
адміністративну справу та додані до
неї матеріали в письмовому провадженні
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Термо Кінг
Україна"до Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у місті Києві
проскасування податкового
На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України, Суд
розглядає справу у письмовому
Позивач, в особі Товариства з обмеженою
відповідальністю "Термо Кінг Україна",
звернувся до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
позовною заявою до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у м. Києві про скасування податкового
повідомлення-рішення від 03.10.2013 р.,
прийнятого Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві.
В обґрунтування позовних вимог Позивач
зазначає, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесені
Податковим органом із порушенням
чинного законодавства України,
ґрунтуються на неправильному
застосуванні норм податкового
законодавства, а тому, підлягає
Відповідачем позовні вимоги
заперечуються з огляду на те, що в ході
перевірки встановлено, що Позивачем
придбано товар (роботи, послуги) у осіб,
які не сплачувала податки, діяльність
яких має ознаки фіктивного
У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва
Співробітниками Державної податкової
інспекції у Печерському районі
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у м. Києві було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю "ТЕРМО КІНГ
УКРАЇНА" з питань правильності
обчислення податкових зобов'язань та
податкового кредиту із ТОВ «ТІАЛ
АЛЬЯНС» за період з 01.03.2011 р. по 31.07.2011 р.
та з ТОВ «ВІП СОЮЗ» за період з 01.08.2011 р.
по 30.11.2011 р. та з 01.01.2012 р. по 31.01.2012 р. За
результатами перевірки складено Акт
від 22.08.2013 р. №256/26-55-22-07/23731798 (надалі - Акт
В Акті перевірки зазначено наступні
порушення: ст.185, п.198.3, п.198.6 ст.198, п.201.4,
п.201.10 ст.201 Податкового Кодексу України
від 02.12.2010 № 2755-VI (із змінами та
доповненнями) в результаті чого
занижено суму податку на додану
вартість всього у сумі 461 196 грн., в тому
числі за: квітень 2011 року на суму 18 873
грн.; травень 2011 року на суму 71 856 грн.;
червень 2011 року на суму 99 911 грн.; липень
2011 року на суму 112 482 грн.; серпень 2011
року на суму 58 424 грн.; вересень 2011 року
на суму 85 072 грн.; жовтень 2011 року на суму
Не погоджуючись з висновками Акту
перевірки Позивачем було подано
заперечення, за результатом розгляду
заперечень Податковим органом Листом
Позивача, що висновки залишені без
Податковим органом на підставі Акту
перевірки прийнято податкове
повідомлення-рішення від 03.10.2013 року
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 576 495,00 грн., за
основним платежем +461 196,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями 115
Не погоджуючись з прийнятим податковим
повідомленням-рішенням Позивачем було
подано Скарги до ГУ Міндоходів у м.
Києві та Міндоходів України, за
результатом розгляду скарги ГУ
Міндоходів у м. Києві було прийнято
рішення від 05.12.2013 року №7298/10/26-15-10-04-15,
яким було залишено без змін податкове
повідомлення-рішення, а скаргу без
задоволення та за результатом розгляду
скарги Міндоходів України від 10.02.2014 р.
№2536/6/99-99-10-01-15 було залишено без змін
податкове повідомлення-рішення, а
скаргу без задоволення.

Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.

Судом встановлено, що між Позивачем
(Покупець), з одного боку, та ТОВ «ТІАЛ
АЛЬЯНС» (Постачальник), з іншого боку,
було укладено ряд Договорів поставки
товарів: №01/04/11 від 01.04.2011р.; №010311 від
01.03.2011р.; №01/07/11 від 01.07.2011р.; №01/06/11 від
01.06.2011р.; №04/05/11 від 04.05.2011р.

Між Позивачем (Покупець), з одного боку,
та ТОВ «ВІП СОЮЗ» (Постачальник), з
іншого боку, було укладено ряд
Договорів поставки товарів: №01/08/11 від
01.08.2011р.; №03/10/11 від 03.10.2011р.; №01/11/11 від
01.11.2011р.

Крім того, між Позивачем (Замовник), з
одного боку, та ТОВ «ВІП СОЮЗ»
(Виконавець), з іншого боку, було
укладено Договір №23/01-ПУ про надання
послуг з перевірки технологічного
устаткування від 23.01.2012 р., у
відповідності до умов Договору,
Виконавець надає Замовнику на
території Виконавця послуги з
перевірки похибки технологічного
устаткування, що застосовується при
тестуванні рефрижераторів на
отримання сертифікату АТР.
Технологічне устаткування для
перевірки похибки - TKDL у кількості 4
(чотири) одиниці. База для перевірки
похибки технологічного устаткування
рефрижератори у кількості 18
(вісімнадцять) одиниць.

Позивач зазначає, що зобов'язання були
виконані належним чином та в повному
обсязі, проте, надано суду лише
податкові та видаткові накладні.

Суд звертає увагу, що під час розгляду
справи у Позивача було витребувано всю
первинну документацію по
взаємовідносинах з контрагентами,
однак, Позивач не надав суду доказів,
які підтверджували отримання товару
(довіреностей), доказів
транспортування товару, доказів об
лікування товарів на складах, доказів
використання отримання товару в
господарській діяльності, докази
надання послуг (акти, висновки),
банківські виписки.

Як зазначено Вищим адміністративним
судом України в інформаційному листі
від 20 липня 2010 року №1112/11/13-10 "Проблемні
питання застосування законодавства у
справах за участю органів державної
податкової служби", процесуальна
діяльність суду із встановлення
обґрунтованості права платника
податку на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування з податку на
додану вартість повинна включати такі
етапи: 1. Встановлення факту здійснення
господарської операції. 2. Встановлення
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції. 3. Встановлення
зв'язку між фактом придбання товарів
(послуг) спорудженням основних фондів,
імпортом товарів (послуг) і
господарською діяльністю платника
податку. 4. Встановлення дотримання
платником податку спеціальних вимог
щодо документального підтвердження
сум податкового кредиту та/або
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість.

Відповідно абз. 11 ст.1 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно ч. 1 ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" ніде ґавою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

Відповідно до абзацу 2 п.2.1 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.95 року № 88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995 року за № 168/704,
господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.
Первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити; назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Відповідно до п. 2.15 та п.2.16
вищевказаного Положення забороняється
приймати до виконання первинні
документи на операції, що суперечать
законодавчим та нормативним актам.

Як зазначив Вищий адміністративний суд
України в листі від 02 червня 2011 року
№742/11/13-11, з метою встановлення факту
здійснення господарської операції,
формування витрат для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або податкового кредиту з
податку на додану вартість судам
належить з'ясовувати, зокрема, такі
обставини: рух активів у процесі
здійснення господарської операції;
установлення спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарської операції та
установлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг), понесенням інших
витрат і господарською діяльністю
платника податку.

Таким чином, в межах даного спору слід
встановити факт здійснення
(реальність) господарських операцій
між Позивачем та його контрагентом,
обставини використання придбаного
товару у власній господарській
діяльності позивача та встановити
спеціальну податкову
правосуб'єктність учасників
господарської операції (чи були
платниками податку на додану вартість).

Згідно п.9.1, п. 9.2, ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та п. 2.4 Положення
«Про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку»,
затвердженого наказом Міністерства
фінансів України №88 від 24.05.95 р.
первинні документи для надання їм
юридичної сили та доказовості повинні
мати обов'язкові реквізити, у тому
числі посада, прізвище і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл на здійснення
господарської операції і складання
первинного документу.

Суд звертає увагу, що в матеріалах
справи відсутні дані щодо виду, часу,
змісту та обсягу господарської
операції (на підтвердження операцій,
переміщення, якості, зберігання
товарів та ін.), одиницю виміру
господарської операції, що не
підтверджує факту їх надання та не дає
можливості зробити висновки щодо того
за чий рахунок здійснювало перевезення
товарів та зв'язку цих витрат з
фінансово-господарською діяльністю
підприємства-Позивача.

Згідно з підпунктом 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - це сума, на яку
платник. податку на додану вартість має
право зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Пункт 198.3 статті 198 Податкового кодексу
України встановлює, що податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пункту 201.10 статті 201
Податкового кодексу України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Згідно з пунктом 198.2 статті 198
Податкового кодексу України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Згідно з пунктом 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

З аналізу зазначених норм вбачається,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та подальше
використання придбаних товарів
(основних фондів) в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Як вбачається з обставин справи,
позивач в податкових деклараціях з
податку на додану вартість в складі
податкового кредиту відобразив суми
податку на додану вартість на підставі
податкових накладних, виписаних
контрагентами, у зв'язку з отриманням
послуг.

Суд звертає увагу, що навіть наявність
у покупця належно оформлених
документів, необхідних для віднесення
певних сум до податкового кредиту,
зокрема виданих продавцями податкових
накладних, не є безумовною підставою
формування податкового кредиту, у разі
недоведення реальності здійснених
господарських операцій та факту
використання придбаних товарів/послуг
в оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Під господарською діяльністю у
Господарському кодексі України (стаття
3) розуміється діяльність суб'єктів
господарювання у сфері суспільного
виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність.

Враховуючи викладене, судом не
встановлено, а позивачем не доведено,
що здійснені ним господарські операції
з контрагентами носять реальний
характер, а отримані послуги (товар)
використані в межах господарської
діяльності.

Наведені правові норми свідчать, що
визначальною умовою правомірності
формування витрат, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування, є їх
здійснення для провадження
господарської діяльності платника
податку, та підтвердження первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачено правилами
ведення бухгалтерського обліку.

Крім того, аналогічна позиція
викладене в Постанові Верховного суду
України від 05.03.2012 р., Вищий
адміністративний суд України в
Постанові від 20.02.2013 р. по справі
№К9991/59409/12, Постанові від 27.03.2013 р. по
справі №К/9991/56892/12, Постанові від 13.02.2013
р. по справі №К/9991/69822/12, Постанова від
22.06.11р. по справі К/9991/15429/11, Ухвалі від
05.10.11р. по справі К 9991/14602/11.

Частиною 1 статті 67 Конституції
України, кожен зобов'язаний сплачувати
податки та збори в порядку і розмірах,
установлених законом.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про не
обґрунтованість позовних вимог, а отже,
податкове повідомлення-рішення
прийнято з урахуванням всіх обставин.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням викладеного, суд
приходить висновків про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Керуючись ст. ст. 69-71, 94, 160-165, 167, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
А.Б. Федорчук