Справа № 2а-5512/09/1770
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 березня 2014 року
м. Київ К/9991/77441/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Островича С.Е.

Федорова М.О.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Рівне

на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 07.09.2009

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2011

у справі № 2а-5512/09/1770

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Ференц і Ко Рівне»

до Державної податкової
інспекції у м. Рівне

про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Ференц і Ко Рівне»
(далі по тексту - позивач, ТОВ «Ференц і
Ко Рівне») звернулась до Рівненського
окружного адміністративного з позовом
до Державної податкової інспекції у м.
Рівне (далі по тексту - відповідач, ДПІ у
м. Рівне) про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 07.09.2009, яка
залишена без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 25.10.2011, позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню, з
огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем було
проведено планову документальну
перевірку з питань дотримання вимог
податкового законодавства,
правильності нарахування, повноти і
своєчасності сплати податків та інших
обов'язкових платежів ДП «Ференс і
Ко-Рівне» ЗАТ «Транспортна компанія
Ференс і Ко», правонаступником якого
являється ТОВ «Ференс і К» Рівне», за
період господарської діяльності з
01.07.2000 по 01.07.2003, за результатами якої
складено акт від 09.12.2003.

На підставі акту перевірки,
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 11.12.2003:
№/0/23-509, яким позивачу визначено
суму податкового зобов'язання за
платежем: «штраф за порушення
резидентами строків декларування
валютних цінностей та іншого майна» в
сумі 16133,00 грн., №/0/23-509, яким
позивачу визначено суму податкового
зобов'язання за платежем: «пеня по ЗЕД»
в сумі 36921,00 грн.

За наслідками апеляційного узгодження,
скарги позивача були залишені без
задоволення та 17.03.2004, у зв'язку з
визначенням нового граничного строку
сплати податкових зобов'язань на тих же
підставах прийняті податкові
повідомлення-рішення з дробом « 2»:
№/2/23-509 та №/2/23-509.

Вказані рішення прийняті на підставі
аналізу господарських операцій
позивача з надання послуг перевезення
пасажирів у міжнародному сполученні по
маршруту Рівне-Варшава-Рівне.

Судами встановлено, що надання
транспортних послуг з міжнародних
перевезень здійснювались позивачем на
підставі агентської угоди від 23.06.2000,
укладеної з ТОВ «TRANS-TOURS» (Польща). За
умовами вказаної угоди, нерезидент,
виступивши агентом, взяло на себе
зобов'язання організувати на території
Польщі перевезення пасажирів
транспортом ДП «Ференс і Ко-Рівне» ЗАТ
«Транспортна компанія Ференс і Ко» та
здійснювати розрахунки з пасажирами
шляхом продажу квитків на його
автобуси, що виконують перевезення на
міжнародних автобусних маршрутах
Рівне-Варшава через Луцьк, Люблін;
Рівне-Вроцлав через Львів, Краків.

Також судами встановлено, що між цими ж
сторонами було укладено агентську
угоду - ПЛ від 23.06.2000, за умовами якої, ДП
«Ференс і Ко-Рівне» ЗАТ «Транспортна
компанія Ференс і Ко», виступивши
агентом, взяло на себе зобов'язання
організувати на території України
перевезення пасажирів транспортом ТОВ
«TRANS-TOURS» (Польща) та здійснювати
розрахунки з пасажирами шляхом продажу
квитків на його автобуси, що виконують
перевезення на міжнародних автобусних
маршрутах Рівне-Варшава через Луцьк,
Люблін; Рівне-Вроцлав через Львів,
Краків. На виконання цієї угоди, ДП
«Ференс і Ко-Рівне» ЗАТ «Транспортна
компанія Ференс і Ко» було укладено
договір про сумісну діяльність з ВАТ
«Рівненська пасажирська автостанція»,
за умовами якого, останньому доручено
проводити реалізацію квитків на
автобуси ТОВ «TRANS-TOURS» (Польща).

Суди правильно вказали, що вказані
угоди в акті перевірки не зазначені,
відтак, ні документальне оформлення
вказаних операцій, ні стан розрахунків
по ним, не були підставою для висновків,
на основі яких прийнято спірне
податкове повідомлення-рішення.

Як встановлено судами кошти, отримані
від здійснення перевезень
автотранспортом перевізника
розподіляються між сторонами
наступним чином: 15% - ТОВ «TRANS-TOURS»
(Польща), як агентська винагорода
агенту і 85% - ДП «Ференс і Ко-Рівне» ЗАТ
«Транспортна компанія Ференс і Ко», як
перевізнику. За умовами угоди, ТОВ
«TRANS-TOURS» (Польща) зобов'язаний
перерахувати ДП «Ференс і Ко-Рівне» ЗАТ
«Транспортна компанія Ференс і Ко»,
належні йому 85% від загальної суми
виручки в трьохденний термін, з моменту
отримання він нього письмового
розпорядження.

Вказана господарська операція
оформлена актами перевезення
пасажирів на маршруті Варшава-Рівне з
автостанцій, розташованих на території
Польщі, в яких агентом - ТОВ «TRANS-TOURS»
(Польща) визначено суму валюти, на яку
реалізовано квитки на автобуси ДП
«Ференс і Ко-Рівне» ЗАТ «Транспортна
компанія Ференс і Ко», і яка підлягає
перерахуванню перевізнику за
результатами відповідного звітного
періоду. Перерахування агентом
позивачу відповідних сум валютних
коштів підтверджено банківськими
виписками. Суми на яку нерезидентом
надано послуги позивачу зафіксовані в
актах та перераховані на його
банківський рахунок в межах 90-денного
терміну, тобто в установлені законом
терміни, відтак у ДП «Ференс і Ко-Рівне»
ЗАТ «Транспортна компанія Ференс і Ко»
були відсутні валютні цінності, які
підлягали обов'язковому декларуванню у
відповідні звітні квартали 2001, 2002 та 2003
роки.

Відсутність з боку ДП «Ференс і
Ко-Рівне» ЗАТ «Транспортна компанія
Ференс і Ко» порушень термінів
розрахунків в іноземній валюті за
угодою з ТОВ «TRANS-TOURS» (Польща)
встановлена також постановою
Львівського апеляційного
господарського суду від 28.10.2004, яка
залишена без змін постановою Вищого
господарського суду України від 12.04.2005
в частині визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення
№/0/23-509 від 11.12.2003, яким позивачу і
було нараховано пеню по ст. 4 Закону
України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті»
№185/94-ВР від 23.09.1994, за порушення
резидентом термінів зарахування
виручки в іноземній валюті.

Спірні податкові повідомлення-рішення
і податкове повідомлення-рішення
№/0/23-509, винесені на підставі
одного й того самого акту перевірки
відповідача від 09.12.2003 і за
результатами аналізу одних і тих самих
експортних операцій позивача. Виходячи
з того, що судовим рішенням, яке набрало
законної сили встановлено, що термінів
розрахунків по вказаних експортних
операціях позивачем не порушено,
відсутні й валютні цінності, які
підлягали декларуванню, як кошти за
послуги, що експортовані резидентом за
межі України з оплатою в іноземній
валюті, які на звітну дату не дійшли в
установлені законом терміни на
валютний рахунок резидента в
уповноваженому банку.

Доведена відсутність у позивача
дебіторської заборгованості станом на
відповідні квартальні звітні дати, в
свою чергу доводить неправомірність
застосування до нього санкцій за
неподання звітності відповідно до ст. 9
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання та
валютного контролю» №15-93 від 19.02.1993.

Згідно з п. 1.2 Інструкції про порядок
здійснення контролю і отримання
ліцензій за експортними, імпортними та
лізинговими операціями, затвердженої
постановою НБУ №136 від 24.03.1999, за
наявності декількох документів з
різними датами підписання з метою
контролю за дотриманням резидентом
законодавчо встановлених строків
розрахунків використовується той
документ, який підтверджує фактичне
виконання робіт або надання (отримання)
послуг згідно з усіма умовами,
передбаченими договором, і який
підписано раніше.

Суди правильно дійшли висновку, що не
являється первинним документом реєстр
накладних з Республіки Польща за
період з 01.11.2000 по 01.07.2003 та їх копії,
позаяк, вказані накладні не
підтверджують факт надання ДП «Ференс
і Ко-Рівне» ЗАТ «Транспортна компанія
Ференс і Ко» послуг з міжнародного
перевезення пасажирів, а є
документацією, що оформлена на
підтвердження продажу квитків
пасажирам, що в свою чергу свідчить
лише про набуття останніми права на
отримання від ДП «Ференс і Ко-Рівне»
ЗАТ «Транспортна компанія Ференс і Ко»
послуг з перевезення, а не про надання
таких послуг.

Суди правильно встановили, що єдиними
документами, якими оформлені експортні
операції позивача, і які підтверджують
факт надання ДП «Ференс і Ко-Рівне» ЗАТ
«Транспортна компанія Ференс і Ко»
послуг з міжнародного перевезення
пасажирів, квитки які були їм продані
на території Польщі агентом ТзОВ
«TRANS-TOURS» (Польща), є акти перевезення
пасажирів на маршруті Варшава-Рівне з
автостанцій, розташованих на території
Польщі, і жодної іншої документації на
підтвердження фактів надання послуг з
міжнародного перевезення пасажирів, ні
позивач, ні відповідач в своєму
розпорядженні не мають, для перевірки
дотримання резидентом законодавчо
встановлених строків розрахунків,
приймаються саме такі акти перевезення
пасажирів.

Отже, колегія суддів погоджується із
судами попередніх інстанцій, що у
позивача відсутні порушення ст. 1
Закону України «Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті» та ст. 9
Декрету Кабінету Міністрів України
«Про систему валютного регулювання і
валютного контролю» при наданні послуг
з міжнародного перевезення пасажирів
через агента - ТОВ «TRANS-TOURS» (Польща), що в
свою чергу вказує на незаконність
покладеної на позивача за порушення
вказаних норм права відповідальності
спірним податковим
повідомленням-рішенням.

Крім того, викладені в акті перевірки
порушення, що потягнули за собою спірні
штрафні санкції є порушеннями правил
здійснення господарської діяльності,
зокрема правил організації
розрахунків, що є видом
адміністративно-господарських
санкцій, а саме -
адміністративно-господарським штрафом
в розумінні ст. ст. 238, 241 ГК України.

Відповідно до ст. 250 ГК України,
адміністративно-господарські санкції
можуть бути застосовані до суб'єкта
господарювання протягом шести місяців
з дня виявлення порушення, але не
пізніше як через один рік з дня
порушення цим суб'єктом встановлених
законодавчими актами правил
здійснення господарської діяльності.

Як вбачається з акту перевірки,
порушення правил здійснення
розрахунків з нерезидентами мали місце
в період чотирьох кварталів 2001 року,
чотирьох кварталів 2002 року та трьох
кварталів 2003 року, а спірне податкове
повідомлення-рішення, яким нараховано
санкції за неподачу позивачем
декларацій за кожен звітний
квартальний період 2001 року, 2002 року та
2003 року, винесене 11.12.2003.

Отже, суди дійшли вірного висновку, що у
відповідача не було підстав для
застосування штрафних санкцій згідно
із ст. 16 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про систему валютного
регулювання і контролю» в тому розмірі,
в якому він їх застосував, ще й у зв'язку
з тим, що встановлений законом термін
для застосування штрафних санкцій за
відповідні періоди 2001 та 2002 року
сплинув.

Крім того, судам вірно зазначено, що
стягнення штрафних (фінансовий)
санкцій з суб'єкта підприємницької
діяльності за порушення ст. 9 Декрету
Кабінету Міністрів України «Про
систему валютного регулювання і
валютного контролю», не пов'язано зі
сплатою суб'єктом підприємницької
діяльності податків, зборів чи інших
обов'язкових платежів, відтак
визначену в податковому
повідомленні-рішенні №/0/23-509 від
17.03.2004 суму штрафних санкцій не можна
вважати податковим зобов'язанням.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 КАС України, суди
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для задоволення
позову.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Рівне відхилити.

Постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 07.09.2009 та
ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 25.10.2011
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)С.Е. Острович (підпис)М.О.
Федоров