Справа № 2-а-1080/10/1070
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/9665/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Степашка О.І.

Суддів
Бившевої Л.І.

Муравйова О.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_2

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.01.2011

у справі № 2-а-1080/10/1070

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2

до Державної податкової інспекції
у Обухівському районі Київської
області

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа - підприємець ОСОБА_2
(далі по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2)
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в
Обухівському районі Київської області
(далі по тексту - відповідач, ДПІ в
Обухівському районі Київської області)
про скасування податкового
повідомлення-рішення від 23.06.2009
№/3/3332 (з урахуванням заяви про
уточнення позовних вимог), згідно з
яким позивачу визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 106123,50 грн., у тому числі:
за основним платежем в сумі 70749,00 грн.,
штрафні (фінансові) санкції 35374,50 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 01.03.2010 позов
задоволено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.01.2011
рішення суду першої інстанції
скасовано та прийнято нове рішення,
яким у позові відмовлено.

В касаційній скарзі позивач просить
скасувати рішення суду апеляційної
інстанцій та залишити в силі рішення
суду першої інстанції, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи,
перевіркою позивача встановлено
порушення вимог пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок
на додану вартість», що виявилось у
заниженні позитивного значення суми
податку на додану вартість, яка
підлягає нарахуванню та сплаті в
бюджет, на 70749,00 грн., а саме за липень 2007
року визначено суму податкового
кредиту в розмірі 570923,00 грн., а
відповідно до реєстру отриманих
податкових накладних за липень 2007 року
сума податкового кредиту становить
559728,95 грн., різниця становить 11194,05 грн.;
за серпень 2007 року визначено суму
податкового кредиту в розмірі 603047,00
грн., а відповідно до реєстру отриманих
податкових накладних за серпень 2007
року сума податкового кредиту
становить 556504,99 грн., різниця становить
46542,01 грн., за вересень 2007 року визначено
суму податкового кредиту в розмірі
575151,00 грн., а відповідно до реєстру
отриманих податкових накладних за
вересень 2007 року сума податкового
кредиту становить 569057,63 грн., різниця
становить 6093,37 грн., за жовтень 2007 року
визначено суму податкового кредиту в
розмірі 852818,00 грн., а відповідно до
реєстру отриманих податкових
накладних за жовтень 2007 року сума
податкового кредиту становить 851835,00
грн., різниця становить 983,00 грн., за
березень 2008 року визначено суму
податкового кредиту в розмірі 439638,00
грн., а відповідно до реєстру отриманих
податкових накладних за березень 2008
року сума податкового кредиту
становить 439402,75 грн., різниця становить
235,25 грн., за травень 2008 року визначено
суму податкового кредиту в розмірі
358729,00 грн., а відповідно до реєстру
отриманих податкових накладних за
травень 2008 року сума податкового
кредиту становить 358091,39 грн., різниця
становить 637,61 грн.

Згідно з п. 1.6, п. 1.7 ст. 1 Закону України
«Про податок на додану вартість»
податковий кредит - це сума, на яку
платник податку має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
періоду, визначена згідно з цим
законом, а податкове зобов'язання - це
загальна сума податку, одержана
(нарахована) платником податку у
звітному (податковому) періоді, що
визначена згідно з цим законом.

Згідно з пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
податковий кредит звітного періоду
складається із сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 6.1
ст. 6 та ст. 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до пп. 7.4.4 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» якщо платник податку
придбаває (виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Приписами пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» встановлено, що до складу
податкового кредиту підлягають
включенню суми сплаченого
(нарахованого) податку, що підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями. Не дозволяється
включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку, що
не підтверджені податковими
накладними.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Наявні в матеріалах справи податкові
накладні, розрахункові (платіжні)
документи, в силу Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» N 996-XIV від 16.07.1999 (в
редакції, чинній на час існування
спірних правовідносин) та Положення
N168/704 (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин), є
первинними документами, та мають всі
необхідні встановлені законом
обов'язкові реквізити. Докази того, що
вказані накладні, розрахункові
(платіжні) документи не мають юридичної
сили або визнані в установленому
порядку недійсними - відсутні. Відтак,
віднесення позивачем до складу
податкового кредиту сум ПДВ, сплачених
в ціні за товарно-матеріальні цінності,
відповідає вимогам пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість».

Судом першої інстанції встановлено, що
первинні документи в підтвердження
здійснення господарських операцій
контролюючим органом не
досліджувалися, а отже висновки
контролюючого органу про заниження
податкового кредиту є формальними. При
цьому актом перевірки та судами
попередніх інстанцій не встановлено
жодного фактичного порушення
позивачем вимог законодавства, яким
регламентується порядок формування
податкового кредиту, яке б позбавляло
позивача права на формування
податкового кредиту.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України вважає,
що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про
обґрунтованість позовних вимог.

Отже, постанова Київського окружного
адміністративного суду від 01.03.2010
прийнята відповідно до вимог чинного
законодавства і скасована постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.01.2011
помилково.

Відповідно до ст. 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалене
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

За вказаних обставин, колегія суддів
дійшла висновку про скасування
постанови Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.01.2011 та
залишення в силі постанови Київського
окружного адміністративного суду від
01.03.2010.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 18.01.2011
скасувати та залишити в силі постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 01.03.2010.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути переглянута Верховним Судом
України у випадках, встановлених
Кодексом адміністративного
судочинства України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)Л.І. Бившева (підпис)О.В.
Муравйов