Справа № 802/5017/13-а
Суддя: Сторчак В. Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/5017/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Жданкіна Н.В.
Суддя-доповідач: Сторчак В. Ю.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Сторчака В. Ю.

суддів: Курка О.П., Совгири Д.І.

при секретарі: Копійчук О.В.

за участю представників сторін:

позивача - ОСОБА_2

представника позивача - ОСОБА_3

представника відповідача - Рекало Н.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 10 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міністерства
доходів і зборів України у Вінницькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

В грудні 2013 року Фізична
особа-підприємець ОСОБА_2 звернувся до
Вінницького окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у Вінницькій області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 10.02.2014 року
адміністративний позов задоволено, а
саме, визнано протиправним та
скасовано податкові повідомлення -
рішення Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області № від 18.12.2013
року; № від 18.12.2013 року; №
від 18.12.2013року; форми "Р" № від
18.12.2013 року; форми "Р" № від 18.12.2013
року.

Не погоджуючись з рішенням суду першої
інстанції, відповідач звернувся з
апеляційною скаргою, в якій просить
скасувати постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від
10.02.2014 року з підстав її
невідповідності вимогам
процесуального та матеріального права.

Представник відповідача (апелянта) в
судовому засіданні вимоги апеляційної
скарги підтримав в повному обсязі та
просив колегію суддів їх задовольнити.

Позивач та його представник заперечили
проти задоволення вимог апеляційної
скарги, посилаючись на їх
безпідставність та просили залишити
оскаржуване рішення суду першої
інстанції без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
зміни, виходячи з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції,
за результатом проведеної
відповідачем планової виїзної
документальної перевірки ФОП ОСОБА_2
щодо своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати податків
і зборів за період з 01.10.2010р. по 31.12.2012р.,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
31.12.2012р. складено акт №902/17/НОМЕР_2 від
07.11.2013 року. Відповідно до акту,
перевіряючими виявлено порушення
позивачем норм п. 51.1 ст. 51, п.164.1 ст. 164, п.
171.1 ст. 171, п. 176.2 ст. 176, п. 177.4 ст. 174, п. 198.3,
198.6 ст.198 Податкового кодексу України та
порушення норм Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування".

На підставі акту перевірки №902/17/НОМЕР_2
від 07.11.2013 року, податковим органом
винесено податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого донараховано
податок на додану вартість в сумі 8859
грн. та застосовано фінансові санкції в
розмірі 2214,75 грн.; податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого донараховано
податок на доходи фізичних осіб в сумі
2952,26 грн. та застосовано фінансові
санкції в розмірі 738,06 грн.; податкове
повідомлення-рішення № ,
відповідно до якого донараховано
податок на доходи фізичних осіб в сумі
1479,75 грн. та застосовано фінансові
санкцій в розмірі 879,94 грн. ; рішення
форми «Р» № яким донараховано
єдиний внесок в сумі 4030,86 грн. та
застосовано штрафні санкції в розмірі
2015,43 грн.; рішення форми «Р» №
яким донараховано єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 6829,51 грн.
та застосовано штрафні санкцій в
розмірі 3414,75 грн.

Позивач, не погоджуючись із прийнятими
Вінницькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області рішеннями, звернувся до суду з
даним позовом.

В свою чергу, суд першої інстанції,
приймаючи оскаржуване рішення, прийшов
до висновку, що орган владних
повноважень, яким є Головне управління
Міндоходів у Вінницькій області, діяв
не у відповідності до вимог
Податкового кодексу України та Порядку
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, що затверджений
Наказом Міністерства фінансів України
№ 395 від 14.03.2013 року. Зокрема, суд першої
інстанції вважає, що відповідачем не
доведено факт порушення позивачем
вимог податкового законодавства та
правомірним формування податкового
кредиту.

Колегія суддів Вінницького
апеляційного адміністративного суду
погоджується з висновком суду першої
інстанції по суті спору, з огляду на
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
підставою для винесення оскаржуваних
рішень податкового органу, були
господарські операції між позивачем,
ДП "Староконстянтинівський завод
залізобетонних шпал" та ТОВ "Торговий
дім "Вінтрансінвест".

Зокрема встановлено, що між позивачем
та ДП "Староконстянтинівський завод
залізобетонних шпал" було укладено
договори на виконання робіт № 70-12 від
07.12.2011 року та № 3-01 від 16.01.2012 року,
відповідно до яких замовник -ДП
"Староконстянтинівський завод
залізобетонних шпал" доручає, а
виконавець - ФОП ОСОБА_2 зобов'язується
на власний ризик виконати роботи з
виготовлення та монтажу на об'єкті,
визначеному замовником, віконних
блоків із металопластику, а замовник
зобов'язується прийняти за актом
приймання-передачі виконані
виконавцем роботи та оплатити їх. Також
встановлено, що позивач не має у штаті
найманих працівників, а тому для
виконання визначених у договорі робіт,
він залучив субпідрядну організацію
ТОВ "Торговий дім "Вінтрансінвест", яка
безпосередньо виконувала роботи щодо
монтажу металоплстикових конструкцій.
Зазначене підтверджується договорами
субпідряду № 01/0212 від 02.12.2011 року та №
01/0404 від 04.04.2012 року, а також актами
виконаних робіт № 0212-1 від 26.12.2011 року, №
0212-1 від 10.01.2012 року та № 0404-1 від 25.04.2012
року.

В свою чергу перевіряючий ОСОБА_5, який
безпосередньо проводив дану перевірку,
при дослідженні актів виконаних робіт,
у яких у розділі "Разом прямі затрати"
було зазначено "заробітна плата",
прийшов до висновку, що позивач для
виконання даних робіт залучав найманих
працівників, не укладаючи з ними
трудової угоди, та відповідно не
нараховував та не сплачував єдиного
внеску.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами, колегія суддів враховує
наступне.

Згідно п.14.1.180 ст. 14 ПК України
податковий агент щодо податку на
доходи фізичних осіб - юридична особа
(її філія, відділення, інший
відокремлений підрозділ), самозайнята
особа, представництво нерезидента -
юридичної особи, інвестор (оператор) за
угодою про розподіл продукції, які
незалежно від організаційно-правового
статусу та способу оподаткування
іншими податками та/або форми
нарахування (виплати, надання) доходу (у
грошовій або не грошовій формі)
зобов'язані нараховувати, утримувати
та сплачувати податок, передбачений
розділом IV цього Кодексу, до бюджету
від імені та за рахунок фізичної особи
з доходів, що виплачуються такій особі,
вести податковий облік, подавати
податкову звітність контролюючим
органам та нести відповідальність за
порушення його норм в порядку,
передбаченому статтею 18 та розділом IV
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 162.1.1 п. 162.1 ст. 162
Податкового кодексу України
платниками податку на доходи фізичних
осіб є: фізична особа - резидент, яка
отримує доходи як з джерела їх
походження в Україні, так і іноземні
доходи.

Згідно п. 163.1 ст. 163 ПК України об'єктом
оподаткування резидента є: загальний
місячний (річний) оподатковуваний
дохід; доходи з джерела їх походження в
Україні, які остаточно оподатковуються
під час їх нарахування (виплати,
надання); іноземні доходи - доходи
(прибуток), отримані з джерел за межами
України.

Відповідно до п.п. 164.1.2 ст. 164 ПК України
загальний місячний оподатковуваний
дохід складається із суми
оподатковуваних доходів, нарахованих
(виплачених, наданих) протягом такого
звітного податкового місяця.

Судом першої інстанції встановлено, що
податковий орган прийшов до висновку
про використання позивачем праці не
оформлених належним чином найманих
осіб, на основі даних, зазначених у
актах виконаних робіт. Разом з тим,
будь-яких інших документів первинного
бухгалтерського обліку, які б свідчили
про виплату заробітної плати,
перевіряючим під час перевірки
виявлено не було.

Відповідно до листа Державного
комітету статистики України та
Державного комітету будівництва,
архітектури та житлової політики
України № 7/98 від 03.03.1998р., визначено, що
акт приймання виконаних підрядних
робіт - документ первинного обліку,
який складається щомісячно для
визначення вартості та обсягів
виконаних будівельно-монтажних,
ремонтних та інших підрядних робіт.
Форма такого акту передбачена Наказом
Мінрегіонбуду № 554 від 04.12.2009 року «Про
затвердження примірних форм первинних
документів з обліку в будівництві» і її
застосування обов'язкове при виконанні
підрядних робіт суб'єктами
господарювання на державних
підприємствах.

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Отже, акти приймання-виконання
будівельних робіт є первинними
документами, які містять відомості про
господарську операцію - роботи з
виготовлення та монтажу віконних
блоків із металопластику, та
підтверджують її виконання.

Колегія суддів враховує надані
позивачем пояснення щодо складання
актів виконаних робіт, а саме, що така
форма затверджена наказом
Мінрегіонбуду України від 04.12.2009 року і
її застосування обов'язкове при
виконанні підрядних робіт суб'єктами
господарювання на державних
підприємствах. Так як підприємство -
замовник ДП "Староконстянтинівський
завод залізобетонних шпал" являється
державним підприємством, то ним
вимагалась саме така форма акту
виконаних робіт, в т.ч. із зазначенням у
ньому у розділі "Разом прямі затрати"
графи "заробітна плата".

Таким чином, оскільки акти приймання -
виконання будівельних робіт є
документами первинного
бухгалтерського обліку, що фіксують
факти здійснення господарської
операції та її обсяги, колегія суддів
вважає вірними висновки суду першої
інстанції, що вони не можуть
використовуватись як підстава для
відображення в обліку операцій із
нарахування заробітної плати, оскільки
вищезазначені акти не є первинними
документами бухгалтерського або
податкового обліку для нарахування та
виплати заробітної плати.

Що стосується нарахування позивачу
оскаржуваним рішенням податку на
доходи фізичних осіб в сумі 2952,26 грн. із
застосуванням фінансових санкцій в
розмірі 738,06 грн., колегія суддів
прийшла до наступного висновку.

Так, підставою для прийняття такого
рішення слугували висновки
податкового органу щодо встановлення
порушення, внаслідок включення до
валових витрат вартості
будівельно-монтажних робіт за
договорами субпідряду з TOB «Торговий
Дім «ВІНТРАСТІНВЕСТ». На думку
податкового органу, оскільки під час
перевірки було встановлено, що
монтажні роботи проводилось
безпосередньо самим позивачем, то
будівельно-монтажні роботи ТОВ
«Торговий Дім «ВІНТРАСТІНВЕСТ» не
можуть відноситись до складу витрат
позивача.

Встановлено, що між позивачем та TOB
«Торговий Дім «ВІНТРАСТІНВЕСТ»
укладено договори субпідряду № 01/0212
від 02.12.2011 р. та № 01/0404 від 04.04.2012 р.
Відповідно до умов зазначених
договорів, генпідрядник (ФОП ОСОБА_2)
доручає, а субпідрядник (TOB «Торговий
Дім «ВІНТРАСТІНВЕСТ») в межах
договірної ціни та відповідно до
проектно-кошторисної документації
виконує власними та залученими силами
роботи з монтажу віконних блоків з
металопластику. Виконання умов
зазначених договорів підтверджується
актами приймання - виконання
будівельних робіт № 0212-1 за грудень 2011р.
на суму 4751,83 грн., ПДВ 950,37 грн., акт
приймання виконання будівельних робіт
№ 0212-2 за січень 2012 р. на суму 4629,08 грн.,
ПДВ-925,82 грн., акт приймання виконання
будівельних робіт № 0404-1 за квітень 2012
р. на суму 10300,76 грн., ПДВ-2060,15 грн.. Також,
позивач здійснив оплату за виконані
роботи, що підтверджується платіжними
дорученнями № 633 від 11.01.2012 р. на суму
11257,10 гривень та № 068 від 24.04.2012 р. на
суму 12360,91 гривень.

Згідно ст. 837 Цивільного кодексу
України, за договором підряду одна
сторона (підрядник) зобов'язується на
свій ризик виконати певну роботу за
завданням другої сторони (замовника), а
замовник зобов'язується прийняти та
оплатити виконану роботу.

Разом з тим, відповідно до п.1 ст. 838
Цивільного кодексу України підрядник
має право, якщо інше не встановлено
договором, залучити до виконання
роботи інших осіб (субпідрядників),
залишаючись відповідальним перед
замовником за результат їхньої роботи.

Відповідно до п. 177.2 ст. 177 Податкового
кодексу України, об'єктом
оподаткування є чистий оподаткований
дохід, тобто різниця між загальним
оподатковуваним доходом (виручка у
грошовій та не грошовій формі) і
документально підтвердженими
витратами, пов'язаними з господарською
діяльністю такої фізичної особи
-підприємця.

Згідно із п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат виробництва (обігу) згідно з
розділом ІІІ Податкового кодексу.

Відповідно до ст.138.2 Податкового
кодексу України витрати , які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку.

Таким чином, реальність здійснення
будь-яких господарських операцій має
бути підтверджена відповідними
первинними документами
бухгалтерського та податкового обліку.
Документи (у тому числі договори,
накладні, рахунки тощо) мають силу
первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Судом першої інстанції встановлено, що
в даному випадку валові виграти у сумі
19681,67 грн. підтверджуються первинними
бухгалтерськими документами позивача
та з урахуванням умов договорів
підряду та субпідряду, прямо пов'язані
з веденням господарської діяльності
позивача.

Колегія суддів також враховує, що під
час перевірки податковим органом не
було зазначено порушень щодо повноти
та правильності оформлення
вищезазначених господарських операцій
та відображення їх у бухгалтерському
обліку.

Щодо донарахування позивачу податку на
додану вартість в сумі 8859 грн. та
застосування фінансових санкції в
розмірі 2214,75 грн., колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відсутності підстав для
прийняття такого рішення податковим
органом з наступних підстав.

Як вбачається із акту перевірки,
позивачем занижено суму ПДВ за період з
01.10.2010 по 31.12.2012 , з підстав, викладених у
п.п.2.6.2 розділу 2.6 акту перевірки, а саме
включення до податкового кредиту суми
оплати за будівельно-монтажні роботи
відповідно до договорів субпідряду з
ТОВ «Торговий Дім «ВІНТРАСТІНВЕСТ».

На думку відповідача, зазначені
господарські операції не виконувались
у межах господарської діяльності
позивача, а тому він не взяв до уваги
податкові накладні, видані
контрагентом позивачу.

Відповідно до п.п. 14.1.181 п.14.1 ст.14
Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п.198.3 ст. 198 Податкового кодексу
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 нього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з п.201.10 ст.201 Податкового кодексу
України податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Таким чином,
оплата товарів, робіт (послуг)
відповідно до умов договору або дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною, є підставою для
виникнення права платника податку на
податковий кредит. Отже, до податкового
кредиту підлягає включенню частина
податку, сплачена (нарахована)
платником податку, що придбав товари та
послуги, їх постачальникам з метою
подальшого використання у
господарської діяльності, що
підтверджено податковою накладною, є
підставою для виникнення права
платника податку на податковий кредит.

Таким чином, колегія суддів вважає
вірним висновок суду першої інстанції
про правомірність формування
позивачем податкового кредиту, та
безпідставність рішення податкового
органу, оскільки позивачем надано всі,
передбачені податковим
законодавством, первинні документи,
які є достатніми для підтвердження
господарських операцій з ТОВ
«Торговий Дім «ВІНТРАСТІНВЕСТ».

Оформлення результатів документальних
перевірок платників податків -
фізичних осіб визначається Порядком
оформлення результатів документальних
перевірок щодо дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, платниками податків
- фізичними особами, що затверджений
Наказом Міністерства фінансів України
№ 395 від 14.03.2013 року, (далі - Порядок №395).

Відповідно п. 1.4. Порядку № 395 актом
визначено службовий документ, який
підтверджує факт проведення
документальної перевірки діяльності
платника податків і є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог податкового, валютного та іншого
законодавства.

Згідно з п. 1.5. Порядку № 395 акт
документальної перевірки повинен
містити систематизований виклад
виявлених під час перевірки фактів
порушень норм податкового, валютного
та іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби.

Встановлено, що відповідачем, при
складанні акту перевірки №902/17/НОМЕР_2
від 07.11.2013 року, який став підставою для
винесення спірних податкових
повідомлень - рішень, не дотримано
вимог Порядку № 395. Зокрема
встановлено, що відповідно до наказу
№660 від 02.10.2013 р. про проведення
планової виїзної перевірки позивача,
податковий орган повинен був здійснити
планову виїзну документальну
перевірку щодо своєчасності,
достовірності, повнота нарахувань та
сплати податків і зборів, а також
дотримання валютного та іншого
законодавства. При цьому, в преамбулі
акту перевірки зазначено, що
відповідач здійснив документальну
планову перевірку щодо своєчасності,
достовірності, повноти нарахувань та
сплати податків і зборів, а також щодо
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування. З
висновків, викладених в акті перевірки,
вбачається, що відповідач здійснив
перевірку дотримання роботодавцем
законодавства щодо укладення
трудового договору, оформлення
трудових відносин з працівниками та
виявив використання праці найманих
осіб без належного оформлення трудових
відносин та виплату роботодавцем
доходів у вигляді заробітної плати без
сплати податків до бюджету.

Проведення перевірки щодо дотримання
роботодавцем законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами),
здійснюється в порядку фактичної
перевірки, передбаченої п.75.1.3 п.75.1 ст. 75
та п. 80.2 ст. 80 ПК України. Така перевірка
здійснюється за місцем фактичного
провадження платником податків
діяльності, розташування
господарських або інших об'єктів права
власності такого платника.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції, що податковий орган, при
здійсненні перевірки позивача вийшов
за межі повноважень, визначених
законом та зазначених у наказі на
перевірку.

За результатом апеляційного розгляду,
колегія суддів вважає вірним висновки
суду першої інстанції, що відповідачем
не доведено факт порушення позивачем
вимог податкового законодавства, і, як
наслідок, наявність підстав для
визнання протиправними і скасування
податкових повідомлень-рішень
Вінницької ОДПІ № від 18.12.2013 року,
№ від 18.12.2013 року, № від
18.12.2013р., рішення форми "Р" № від
18.12.2013р., рішення форми "Р" № від
18.12.2013р,

Враховуючи зазначене, колегія суддів
Вінницького апеляційного
адміністративного суду вважає, що суд
першої інстанції вірно встановив
обставини даної справи, правильно
визначив правове регулювання спірних
правовідносин та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги щодо
наявності підстав для скасування
рішення суду першої інстанції
спростовується матеріалами
адміністративної справи та
законодавчим регулюванням спірних
правовідносин.

Згідно з ч. 1 ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у Вінницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 10
лютого 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
03 квітня 2014 року.

Головуючий
Сторчак В. Ю.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.