Справа № 2а-16281/09/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ К-35130/10

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Дарницькому
районі м. Києва на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
04.08.2010 та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21.10.2010 у справі № 2а-16281/09/2670

за позовом ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі м. Києва

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору,
Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київради
(Київської міської державної
адміністрації)

про визнання недійсними
податкових повідомлень-рішень, першої
та другої податкових вимог -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_4 в судовому порядку оскаржив
податкове повідомлення -рішення від
29.01.2009 № /0/3495, податкові
повідомлення -рішення від 09.04.2009 №
/1/11883 № , від 20.07.2009 №
/2/31334, ухвалених за наслідками
неодноразового адміністративного
оскарження, та податкове повідомлення -
рішення від 15.07.2009 № , якими
позивачу визначено податкове
зобов'язання за платежем "земельний
податок з фізичних осіб", а також першу
податкову вимогу від 05.05.2009 № 1/1 та
другу податкову вимогу від 22.10.2009 № 2/23
про сплату суми податкового боргу.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін, ухвалою
апеляційного суду, позовні вимоги
задоволено.

Судові рішення вмотивовані висновком
про те, що земельний податок
донарахований позивачеві
неправомірно, оскільки останній
звільнений від сплати даного податку
на підставі ст. 6 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва" та п. 6
постанови Кабінету Міністрів України
"Про роз'яснення Указу Президента
України від 03.07.1998 № 727".

Не погодившись із судовими рішеннями,
Державна податкова інспекція до Вищого
адміністративного суду України подала
касаційну скаргу, де посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права, просить
зазначені судові рішення скасувати та
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4
відмовити.

Обґрунтовуючи касаційні вимоги,
відповідач зазначив, що право
приватної власності на землю належить
фізичній особі, а не фізичній особі -
суб'єкту господарювання, таким чином
ОСОБА_4 як громадянину необхідно
сплачувати земельний податок.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги,
колегія суддів вважає, що касаційну
скаргу необхідно відхилити з наступних
підстав.

Як установлено судами, що відповідач,
керуючись пп. "г" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4 Закону
України від 21.12.2000 № 2181-III "Про порядок
погашення зобов'язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами" та статтями 2, 15, 17
Закону України від 03.07.1992 № 2535-ХІІ "Про
плату за землю" на підставі акту
невиїзної документальної перевірки
від 19.01.2009, прийняв податкове
повідомлення-рішення від 29.01.2009 №
/0/3495, якими позивачу за період з
01.01.2006 по 31.12.2008 визначено податкове
зобов'язання за платежем "земельний
податок з фізичних осіб" у сумі 5 549,02
грн.

За наслідками неодноразового
адміністративного оскарження
податкового повідомлення-рішення від
29.01.2009 № /0/3495 державним податковим
органом ухвалено податкові
повідомлення - рішення від 09.04.2009 №
/1/11883 № , від 20.07.2009 №
/2/31334, якими суму податкового
зобов'язання зменшено до 4 823,35 грн.

Крім того, державним податковим
органом згідно пп. "г" пп. 4.2.2 п. 4.2 ст. 4
Закону № 2181-III та статей 13, 17 Закону
України від 03.07.1992 № 2535-ХІІ позивачу
визначено суму земельного податку з
фізичних осіб у розмірі 4 251,41 грн. з
граничним строком сплати суми податку
у розмірі 2 125,71 грн. до 17.08.2009 та 2 125,70 грн.
- до 16.11.2009.

У зв'язку з несплатою позивачем
податкового зобов'язання, визначеного
оспорюваними податковими
повідомленнями - рішеннями, державним
податковим органом було вижито заходи
з погашення податкового боргу
(направлено першу та другу податкові
вимоги), які також були оскаржені
позивачем в судовому порядку.

Як встановлено судами та підтверджено
матеріалами справи, підставою для
визначення позивачу податкового
зобов'язання стало використання
останнім як суб'єктом господарювання
земельної ділянки загальною площею 206,35
м2 на пров. Харківському, 1 в м. Києві із
цільовим призначенням "будівництво,
експлуатація та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд", належної на праві
приватної власності, у підприємницькій
діяльності не за цільовим
призначенням, а саме під автомийку.

При цьому судами першої і апеляційної
інстанції встановлено, що позивач
зареєстрований як платник податків та
зборів у державному податковому
органі, з 01.01.2006 перебуває на спрощеній
системі оподаткування із сплатою
єдиного податку, та основними видами
діяльності якого є оптова та роздрібна
торгівля, посередництво,
консультаційні послуги, автомийка.

Згідно зі ст. 13 Закону України "Про
плату за землю" підставою для
нарахування земельного податку є дані
Державного земельного кадастру, які
містять систему необхідних відомостей
і документів про правовий режим земель,
їх розподіл серед власників землі і
землекористувачів за категоріями
земель та який ведеться
землевпорядними органами,
підпорядкованими Державному комітету
України по земельних ресурсах.

Указом Президента України "Про
внесення змін до Указу Президента
України від 03.07.1998 № 727 "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" від 28.06.1999 № 746/99
встановлено, що суб'єкт малого
підприємництва, який сплачує єдиний
податок, не є платником плати (податку)
за землю. Згідно з п. 6 постанови
Кабінету Міністрів України від 16.03.2000 №
507 "Про роз'яснення Указу Президента
України від 03.07.1998 № 727" (із змінами і
доповненнями, внесеними постановою
Кабінету Міністрів України від 06.05.2001 №
450) умовою звільнення суб'єкта
підприємницької діяльності платника
єдиного податку від сплати земельного
податку є використання ним земельної
ділянки для провадження
підприємницької діяльності.

При цьому, колегія суддів касаційної
інстанції зазначає, що здійснена
реєстрація нерухомого майна на фізичну
особу, а не на суб'єкта підприємницької
діяльності, жодним чином не впливає на
право позивача як суб'єкта
господарювання, оскільки реєстрація
права власності на фізичну особу не
може розглядатися як підстава для
неможливості здійснення вказаною
особою підприємницької діяльності, яка
як господарюючий суб'єкт відповідно до
ч. 2 ст. 128 Господарського кодексу
України відповідає всім майном, що
належить йому на праві приватної
власності, за своїми обов'язками в
сфері підприємництва, та
ідентифікаційний - номер якого як
платника податків та інших
обов'язкових платежів належить
фізичній особі - громадянину.

Таким чином, суди дійшли вірного
висновку про необґрунтованість та
неправомірність позиції Державної
податкової інспекції щодо винесення
оскаржуваних податкових повідомлень -
рішень, якими позивачеві визначено
податкове зобов'язання за платежем
"земельний податок з фізичних осіб".

Враховуючи, що відповідно до пп.6.2.1. п.6.2
ст.6 Закону України від 21.12.2000 №2181-ІІІ
"Про порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами"
податкові вимоги надсилаються
платникові податків у разі несплати
ним узгодженої суми податкового
зобов'язання в установлені строки,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується також з висновком судів
про неправомірність направлення
позивачу першої та другої податкових
вимог від 05.05.2009 № 1/1 та від 22.10.2009 № 2/23.

З урахуванням викладеного, суд
касаційної інстанції відхиляє доводи
Державної податкової інспекції,
викладені у касаційній скарзі, і не
вбачає підстав для скасування законних
і обґрунтованих судових рішень першої
та апеляційної інстанцій.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Дарницькому районі м. Києва
відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 04.08.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 21.10.2010 у
справі № 2а-16281/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
визначеними ст. ст. 237-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К Голубєва

А.О. Рибченко