Справа № К/9991/12911/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/12911/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Канівського міжрайонного
прокурора в інтересах держави в особі
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті України до фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 про стягнення
фінансових санкцій, касаційне
провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 на постанову
Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У квітні 2010 року Канівська міжрайонна
прокурора в інтересах держави в особі
територіального управління Головної
державної інспекції на автомобільному
транспорті України звернулася до суду
з позовом до ФОП ОСОБА_3, у якому просила
стягнути з відповідача 15300 гривень
фінансових санкцій застосованих
Головною державною інспекцією на
автомобільному транспорті України.

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 20 травня
2010 року позивачу в задоволенні позову
відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 20 січня 2011
року було скасовано постанову суду
першої інстанції та ухвалено нову
постанову, якою позов задоволено.
Стягнуто з ФОП ОСОБА_3 на користь
держави 15300 грн. фінансових санкцій.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції у справі,
ФОП ОСОБА_3 звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить постанову суду
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі постанову суду першої
інстанції, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що прокурор звернувся до
суду в інтересах держави в особі
Головної державної інспекції на
автомобільному транспорті України до
ФОП ОСОБА_3 про стягнення фінансових
санкцій визначених відповідачу
постановами Інспекції 29 серпня 2008 року
за №№ 057698, 057699, 057700, 13 жовтня 2008 року за
№ 057793, 03 листопада 2008 року за №
059037, 20 жовтня 2008 року за №№ 059013, 05016 та 17
листопада 2008 року за №№ 059053, 059054 за
порушення ним вимог норм Закону
України «Про автомобільний транспорт»
на загальну суму 15300 гривень (1700 гривень
санкцій визначено кожною постановою).

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
що прокурор звернувся до суду в
установлений ч.2 ст. 99 КАС України строк,
та відповідно до визначених йому
повноважень у відповідності до ст.. 121
Конституції України та ст. 36-1 Закону
України «Про прокуратуру».

У відповідності з п.1 Положення про
Міністерство транспорту та зв'язку
України, яке затверджене постановою
КМУ за № 789 від 06 червня 2006 року та ст.ст.
6, 60 Закону України за № 2344-3 «Про
автомобільний транспорт» та п.п. 4, 8,20
Положення про Головну державну
інспекцію на автомобільному
транспорті, затвердженого постановою
КМУ від 08 вересня 2004 року за № 1190, п.п. 1,
4, 5 Положення про територіальні органи
держінспекції на автотранспорті,
затвердженого наказом за № 888 від 14
грудня 2005 року Міністерством
транспорту та зв'язку, п. 3 Порядку
здійснення державного контролю на
автомобільному транспорті,
затвердженого постановою КМУ за № 1567
від 08 листопада 2006 року - Інспекція
повноважна здійснювати контроль на
автотранспорті за додержанням
суб'єктами господарювання вимог
законодавства про автотранспорт,
застосовувати до автоперевізників за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт санкції у
вигляді штрафу.

Як було встановлено судами попередніх
інстанцій, діюча в межах компетенції
Інспекція провела дев'ять рейдових
перевірок дотримання відповідачем
законодавства на автотранспорті, та за
їх результатами зазначеними вище
спірними рішеннями застосувала
фінансові санкції на вказану суму.

Відповідно до статті 60 Закону України
«Про автомобільний транспорт» за
надання послуг з перевезень пасажирів
та вантажів без оформлення
встановлених статтею 39 цього Закону
документів перевізник піддається
штрафу у розмірі 100 неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
про правомірність накладення
Інспекцією санкцій в зазначених вище
розмірах, оскільки при вивченні
матеріалів справи встановлено, що при
наданні послуг з регулярних
пасажирських перевезень відповідач не
дотримувався вимог статті 39 Закону
України «Про автомобільний транспорт»
в частині оформлення належних для
перевезення документів (дозволу від
органу виконавчої влади, маршруту
спецперевезень, погодження УДАІ, схем
маршруту, таблиць вартості проїзду,
розкладу руху) та їх надання
контролюючому органу.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновком суду апеляційної
інстанції, що адміністративно
господарські санкції контролюючим
органом вже правомірно застосовані в
межах строків встановлених ст.. 250 ГК
України, про що свідчать винесені
відповідні перелічені вище постанови
про застосування до відповідача
штрафних санкцій. В спірному ж випадку
прокурор заявив позов про стягнення
суми вже застосованих до відповідача
штрафних санкцій в судовому порядку,
оскільки той їх в добровільному
порядку не виконав.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що постанова суду першої інстанції
скасована судом апеляційної інстанції,
а в справі ухвалено нове законне
рішення, колегія суддів вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову суду
апеляційної інстанції залишити без
змін, оскільки вона прийнята з
додержанням норм матеріального і
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана правильно, а
доводи касаційної скарги висновків
суду не спростовують.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 20 січня 2011 року залишити без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: