Справа № 811/3718/13-а
Суддя: Л.І. Хилько
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

(в порядку письмового провадження)

18 березня 2014 року
Справа № 811/3718/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі судді
Хилько Л.І., розглянувши в порядку
письмового провадження в залі суду в м.
Кіровограді адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 (далі - позивач) до
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Кіровоградського міського управління
юстиції Кіровоградської області
Суржика Дмитра Миколайовича
(відповідач-1), Реєстраційної служби
Кіровоградського міського управління
юстиції Кіровоградської області
(відповідач-2), про визнання
протиправним і скасування рішення та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернувся до Кіровоградського
окружного адміністративного суду з
позовом, в якому просить суд:

- визнати протиправним та скасувати
рішення відповідача-1 №6873045 від 17.10.2013
року про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень;

- зобов'язати відповідача-2
зареєструвати за позивачем право
власності на цілий житловий будинок
(літ. АА-1) та сарай (літ. В), що
розташовані на земельній ділянці
загальною площею 225,4 кв. м. по АДРЕСА_1.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
30.09.2013 року позивач звернувся до
відповідача-2 із заявою про державну
реєстрацію свого права власності на
будинок. В підтвердження своїх прав
позивач надав рішення Третейського
суду від 10.03.2006 року та рішення
Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 24.04.2013 року в справі
№1111/2634/12 (провадження №2/1111/868/12), що
згідно до статті 19 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
майно та їх обмежень» є підставою для
реєстрації виникнення, переходу та
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно, а також
інші необхідні згідно Порядку
документи.

Своїм рішенням відповідач-1 №6873045 від
17.10.2013 року відмовив позивачу у
державній реєстрації права власності
на будинок на підставі ст.24 Закону
України "Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень" та п.п.16 і 23 Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно, з
посиланням на ту обставину, що заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, а саме:

"в єдиному реєстрі заборон відчуження
об'єктів нерухомого майна вже
зареєстроване обтяження - заборона на
нерухоме майно, реєстраційний номер
обтяження №3047245 від 31.03.2006 р., підстава
обтяження: договір іпотеки від 31.03.2006
року, приватний нотаріус ОСОБА_3,
зареєстровано в реєстрі за №661 в
реєстрі заборон №44. Власник: ОСОБА_4".

На думку позивача оскаржуване рішення
№6873045 від 17.10.2013 року є неправомірним у
зв'язку з неправильним застосуванням
норм законодавства, що регулює спірні
правовідносини, що в свою чергу
перешкоджає виконати встановлений
законом обов'язок щодо реєстрації
права на нерухоме майно, та
унеможливлює реалізацію прав власника
будинку на вільне розпорядження ним.

Представник позивача у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав в
повному обсязі. Також, представником
заявлено клопотання про розгляд справи
в порядку письмового провадження
/а.с.135/.

Відповідачами подано заперечення
проти позову, згідно якого зазначено,
що в ході розгляду поданої позивачем
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень стало відомо, що майно на
яке заявлено реєстрація права
власності вже знаходиться під
забороною на підставі договору іпотеки
від 31.03.2006 року приватного нотаріуса
ОСОБА_3 зареєстрованого в реєстрі за №
661 в реєстрі заборон 44, де власником
даного майна є попередній власник -
ОСОБА_4. В Інформації містились
відомості з Державного реєстру іпотек,
де даний будинок обтяжено,
Іпотекодержателем є ЗАТ КБ "Приват
Банк", Іпотекодавцем виступав
попередній власник - ОСОБА_4, розмір
основного зобов'язання становив 620 000
гривень і строк виконання до 30.03.2026.
Керуючись ст.24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень", п.п.16, 23
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від 22.06.11
року №703, вирішено відмовити у державні
реєстрації права власності позивачу на
житловий будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, що саме й було
зазначено в рішенні про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень №6873045 від 17.10.2013 року.

Зважаючи на вищевикладене відповідачі
просять суд відмовити в задоволенні
позову /а.с.58-60/.

Відповідач-1 та представник
відповідача-2 в судове засідання не
з'явились. Встановлено, що про дату, час
та місце розгляду справи останні
вчасно та належним чином повідомлені,
про що свідчать наявні в справі
розписки /а.с.134-134-а/.

У відповідності до ч.4 ст.128 КАС України,
у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Згідно вимог ч.6 ст.128 КАС України, якщо
немає перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Відтак, справа розглянута в порядку
письмового провадження.

Суд, дослідивши подані сторонами
документи і матеріали, об'єктивно
оцінивши докази, що мають значення для
розгляду справи і вирішення спору,
приходить до наступних висновків.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно до ч.3 ст.2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Третейського суду від 10.03.06 р.,
зареєстрованим 13.03.06 р. в Єдиному
державному реєстрі під номером 14117590, за
позивачем було визнано право власності
на цілий житловий будинок (літ. АА1) та
сарай (літ. В), що розташовані на
земельній ділянці загальною площею 225,4
кв. м. по АДРЕСА_1 /а.с.69-74/.

31.03.2006 р. між позивачем та гр. ОСОБА_4
підписаний договір купівлі-продажу
зазначеного вище житлового будинку, на
підставі якого право власності на
будинок було зареєстроване в Єдиному
державному реєстрі за ОСОБА_4. Проте, за
позовом позивача зазначений Договір
купівлі-продажу визнано недійсним
рішенням Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 24.04.2013 року в справі
№1111/2634/12 (пр.№2/1111/868/12) у зв'язку з
допущеними при його вчиненні
порушеннями закону.

Даним рішенням суду зобов'язано гр.
ОСОБА_4 повернути спірний будинок
позивачу, як його законному власнику.

Судове рішення набрало законної сили -
04.05.2012 р. /а.с.75-78/.

30.09.2013 р. позивач звернувся із заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень (щодо права власності) на
житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1,
яка була зареєстрована у базі даних про
реєстрацію заяв та запитів Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
30.09.2013 15:14:25 за реєстраційним номером
3196800. Разом із заявою були подані
документи які відповідно до Порядку
необхідні для проведення державної
реєстрації права власності /а.с.61-85/.

Державним реєстратором виконано пошук
з відповідних реєстрів про що свідчить
Інформація з Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно, Реєстру
прав власності на нерухоме майно,
Державного реєстру іпотек, Єдиного
реєстру заборон відчуження об'єктів
нерухомого майна. Згідно встановленої
Інформації стало відомо про те, що
майно, на яке заявлено реєстрація права
власності, знаходиться під забороною
на підставі договору іпотеки від 31.03.2006
року приватного нотаріуса ОСОБА_3,
зареєстрованого в реєстрі за №661 в
реєстрі заборон 44, де власником даного
майна є попередній власник ОСОБА_4. В
Інформації містились відомості з
Державного реєстру іпотек, де
зазначений вище житловий будинок
обтяжено, Іпотекодержателем є ЗАТ КБ
"Приват Банк", Іпотекодавцем виступав
попередній власник ОСОБА_4, розмір
основного зобов'язання становив 620 000
гривень і строк виконання до 30.03.2026 р.
/а.с.87-89/.

У зв'язку з цим, 17.10.2013 р. відповідачем-1
винесено рішення №6873045 про відмову
позивачу у державній реєстрації прав
та їх обтяжень з посиланням на ст.24
Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та пункти 16 і п.23
Порядку Державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від 22.06.11
№703 /а.с.90/.

Вирішуючи питання щодо відповідності
оскаржуваного рішення суб'єкта владних
повноважень приписам законодавства, що
врегульовує спірні правовідносини, та
правомірності відмови позивачу в
державній реєстрації права власності,
суд зазначає наступне.

За змістом означеного рішення правовою
підставою для відмови у державній
реєстрації права власності визначені
положення ст.24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" та п.16,
п.23 Порядку Державної реєстрації прав
на нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою КМУ від 22.06.11
р. №703, а фактичною підставою: подання
заяви про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, після державного реєстрації
обтяжень, встановлених щодо цього
майна /а.с.90/.

Правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав на
земельні ділянки, а також на об'єкти
нерухомого майна, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких
неможливе без їх знецінення та зміни
призначення, а саме: підприємства як
єдині майнові комплекси, житлові
будинки, будівлі, споруди (їх окремі
частини), квартири, житлові та
нежитлові приміщення, визначаються
Законом України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обмежень» (далі - Закон).

Відповідно до ст.15 вказаного Закону
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Положеннями ст.19 Закону визначений
вичерпний перелік підстав для
проведення державної реєстрації прав:
або 1) договір, укладений у порядку,
встановленому законом, або 2) свідоцтво
про право власності на нерухоме майно,
видане відповідно до вимог цього
Закону, або 3) свідоцтво про право
власності, видане органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді, або 4) державний акт на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом, або 5)
рішення суду, що набрало законної сили;
або 6) інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою.

Перелік документів для здійснення
державної реєстрації прав
визначається Кабінетом Міністрів
України у "Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень", затвердженому постановою
від 22.06.13 р. №703 (далі - Порядок №703).

Так, відповідно до п.26 Порядку №703 для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.
Документом, що підтверджує виникнення,
перехід та припинення права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, є, зокрема рішення суду, що
набрало законної сили, щодо права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно (п.27).

Для проведення державної реєстрації
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно заявник, крім
документів, що зазначені у пункті 9
цього Порядку, подає копії документів,
що зазначені в п. 9 цього Порядку, а саме
документів, що посвідчують його особу.

Відповідно до п.16 Порядку №703 за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації. Рішення про відмову в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень Державний реєстратор приймає
виключно за наявності підстав для
відмови в державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень" (п.23).

Вичерпний перелік підстав, за яких у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень може бути відмовлено,
визначений ст.24 Закону. Так, відповідне
рішення може бути прийнято у разі, якщо:
1) заявлене право, обтяження не підлягає
державній реєстрації відповідно до
цього Закону; 2) об'єкт нерухомого майна
або більша його частина розміщені на
території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 6) заявлене право вже
зареєстровано.

Наведені державним реєстратором в
оскаржуваному рішенні підстави для
відмови позивачу у державній
реєстрації права власності на спірні
нежитлові приміщення не відповідають
дійсним обставинам та підставам, з
існуванням яких законодавець пов'язує
відмову у державній реєстрації права
на нерухоме майно.

Як було зазначено вище, рішення суду, що
набрало законної сили, є підставою для
проведення державної реєстрації прав.
Рішення Ленінського районного суду м.
Кіровограда від 24.04.12 р., яке набрало
законної сили, було подано позивачем
разом із заявою про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, що не
заперечується відповідачем.

Як вбачається зі спірного рішення
відповідача-1 і визнається сторонами,
позивачем подана заява для проведення
державної реєстрації права власності
на нерухоме майно (житловий будинок). В
той же час заява про державну
реєстрацію прав, пов'язаних саме з
відчуженням такого нерухомого майна,
позивачем до відповідача не
подавалась.

Зміст п.5 статті 24 Закону дозволяє дійти
висновку, що за існуванням такої
підстави, як подання заяви про державну
реєстрацію прав після державної
реєстрації обтяжень щодо нерухомого
майна, може бути відмовлено у державній
реєстрацій прав не за будь-якою заявою
про державну реєстрацію прав, а
виключно за заявою про держану
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням нерухомого майна.

Оскільки позивачем заява про держану
реєстрацію прав, пов'язаних з
відчуженням житлового будинку не
подавалась, відмова відповідача
спірним рішенням у державній
реєстрації прав власності на означений
об'єкт нерухомого майна, на підставі
ст.24 Закону, є протиправною.

Також суд вважає за необхідне
зазначити, що згідно п. 10 постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 2009 року "Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними", рішення суду
про задоволення позову про повернення
майна, переданого за недійсним
правочином, чи витребування майна із
чужого незаконного володіння є
підставою для здійснення державної
реєстрації права власності на майно, що
підлягає державній реєстрації, за
власником, а також скасування
попередньої реєстрації (статті 19, 27
Закону України від 1 липня 2004 року №
1952-IV «Про державну реєстрацію речових
прав на нерухоме майно та їх обмежень»).

Даний факт теж не було враховано
відповідачем-1 при винесенні
оскаржуваного рішення.

Відтак, суд вважає позовні вимоги в
частині визнання протиправним та
скасування рішення державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Кіровоградського
міського управління юстиції
Кіровоградської області Суржика
Дмитра Миколайовича №6873045 від 17.10.2013 р.
про відмову у державній реєстрації
прав та їх обтяжень, обґрунтованими та
такими, що підлягають задоволенню в
повному обсязі.

Що стосується позовних вимог в частині
зобов'язання відповідача-2
зареєструвати за позивачем право
власності на цілий житловий будинок
(літ. АА-1) та сарай (літ. В), що
розташовані на земельній ділянці
загальною площею 225,4 кв. м. по АДРЕСА_1,
то суд зазначає наступне.

Відповідно ст.9 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень"
державний реєстратор самостійно
приймає рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень або
відмову в такій реєстрації. Втручання
будь-яких органів, посадових і
службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Вирішення питань реєстрації права
власності на нерухоме майно не
належить до компетенції
адміністративного суду, а відтак суд не
повноважний перебирати функції іншого
суб'єкта владних повноважень в
реалізації відповідних управлінських
функцій і вирішенні питань, віднесених
до виключної компетенції такого
суб'єкта та зобов'язувати його приймати
рішення, які входять до його
компетенції.

Діючим законодавством встановлена
процедура прийняття відповідних
рішень державними реєстраторами
Державної реєстраційної служби
України, і суд не може підміняти цю
процедуру та орган, до компетенції
якого віднесено прийняття відповідних
рішень.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим ч. 3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не може втручатися у
дискрецію суб'єкта владних повноважень
в межах такої перевірки.

У відповідності з Рекомендаціями № R (80)
2 Комітету Міністрів Ради Європи
державам-членам стосовно реалізації
адміністративними органами влади
дискреційних повноважень від 11.03.1980 р.
під дискреційним повноваженням слід
розуміти повноваження, яке
адміністративний орган, приймаючи
рішення, може здійснювати з певною
свободою розсуду, тобто, коли такий
орган може обирати з кількох юридично
допустимих рішень те, яке він вважає
найкращим за даних обставин.

Так, на виконання ст.15 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", після
прийняття і перевірки документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрації заяви, а
також встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень,
державний реєстратор має право
прийняти: або рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, або про
відмову в державній реєстрації прав та
їх обтяжень, або про зупинення
державної реєстрації. Тобто, вказана
норма свідчить про наявність у
державного реєстратора дискреційності
повноважень, в яку адміністративний
суд при здійсненні судочинства не має
права втручатися.

Аналогічна правова позиція міститься у
постанові Верховного Суду України від
21.05.2013 р. №21-87а13.

З огляду на зазначене суд дійшов
висновку, що позовні вимоги позивача в
частині зобов'язання відповідача-2
вчинити дії щодо проведення державної
реєстрації прав та їх обтяжень, не
підлягають задоволенню.

Разом з тим, суд вважає необхідним в
даній частині позовних вимог,
зобов'язати відповідача-2 розглянути
заяву ОСОБА_1 щодо реєстрації
вищезазначених прав. При цьому суд
зазначає, що при прийнятті в подальшому
державним реєстратором рішень,
останній не вправі відмовляти позивачу
у реєстрації прав та їх обтяжень з тих
самих підстав, за яких судом визнано
протиправним та скасовується
оскаржуване в даній справі рішення
відповідача 1.

Встановлені судом обставини справи та
наведені норми чинного законодавства
свідчать про те, що відповідачем 1, при
прийнятті оскаржуваного рішення, не
було дотримано зазначених принципів,
зокрема, останнім прийнято рішення не
на підставі Конституції та законів
України, та без урахування всіх
обставин, що мають значення для
прийняття правомірного рішення.

Відповідно ч.3 ст.94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

На підставі сказаного та керуючись
ст.ст. 86, 94, 159-163, 167 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Реєстраційної служби
Кіровоградського міського управління
юстиції Кіровоградської області
Суржика Дмитра Миколайовича №6873045 від
17.10.2013 року про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень.

Зобов'язати Реєстраційну службу
Кіровоградського міського управління
юстиції Кіровоградської області
розглянути заяву гр. ОСОБА_1 від 30.09.2013
року (за реєстраційним номером 3196800)
щодо державної реєстрації права
власності на житловий будинок, що
розташований за адресою: АДРЕСА_1, у
відповідності до вимог Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень".

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити ОСОБА_1 (ідентифікаційний код
- НОМЕР_1) з Державного бюджету України
судові витрати у розмірі 34,41 грн..

Постанова суду набирає законної сили в
порядку, встановленому ст.254 КАС
України.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Кіровоградський окружний
адміністративний суд шляхом подання в
10-денний строк з дня отримання копії
постанови, апеляційної скарги, копія
якої одночасно надсилається особою,
яка її подає, до суду апеляційної
інстанції.

Суддя Кіровоградського окружного

адміністративного суду
Л.І. Хилько