Справа № 810/4911/13-а
Суддя: Терлецька О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

21 березня 2014 року 810/4911/13-а

Суддя Київського окружного
адміністративного суду Терлецька О.О.,
розглянувши у порядку письмового
провадження адміністративну справу

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в місті Обухові та
Обухівському районі Київської області

про визнання протиправною та
скасування вимоги, стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
фізична особа-підприємець ОСОБА_1
(надалі - позивач) з позовною заявою до
Управління Пенсійного фонду України в
місті Обухові та Обухівському районі
Київської області (надалі - відповідач)
про визнання протиправною та
скасування вимоги від 19.03.2013 № Ф 264 на
суму 4 572,42 грн., стягнення коштів.

В позовній заяві ОСОБА_1 просить суд
визнати вимогу про сплату боргу
від 19.03.2013 № Ф 264 протиправною та
скасувати як таку, стягнути з
відповідача на користь позивача
безпідставно сплачений страховий
внесок за 2012 рік в сумі 4 572,42 грн. В
обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив про те, що оскаржувана вимога
про сплату боргу по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є протиправною,
оскільки позивач здійснює
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування і є
пенсіонером за віком, перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України у Богуславському районі
Київської області. Враховуючи те, що
згідно з частиною четвертою статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, позивач вважає,
що у нього відсутній обов'язок
сплачувати недоїмку з єдиного внеску у
сумі 4 572,42 грн.

Ухвалою суду від 03.03.2014 було відкрито
провадження у справі, закінчено
підготовче провадження та призначено
справу до судового розгляду на 21.03.2014.

У судове засідання 21 березня 2014 року
сторони, повідомлені належним чином
про розгляд справи, не з'явились.
Позивач подав до суду клопотання про
розгляд справи без його участі.
Відповідач надіслав до суду письмові
заперечення проти позову, про причини
неявки суд не повідомив.

В обґрунтування письмових заперечень
відповідач зазначив, що позивач не є
пенсіонером за віком в розумінні
пункту 4 частини першої статті 4 Закону
України «Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» та є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, у
зв'язку з чим не звільняється від його
сплати.

Згідно з частиною четвертою статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Відповідно до частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку про розгляд справи без участі
уповноважених представників сторін та
у порядку письмового провадження.

Дослідивши наявні матеріали справи,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню частково, з таких підстав.

Як встановлено судом, ОСОБА_1
зареєстрований фізичною особою -
підприємцем та відповідно до Свідоцтва
серії НОМЕР_1 є платником єдиного
податку за ставкою 20% (ІІ група).

Як слідує з копії пенсійного
посвідчення серії НОМЕР_2, позивач є
пенсіонером за віком.

19.03.2013 відповідачем прийнято вимогу № Ф
264 про сплату недоїмки з єдиного внеску
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у сумі 4 572,42 грн.

Не погоджуючись із вказаною вимогою,
позивач оскаржив її до суду.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Згідно з пунктом 2 частини першої
статті 1 Закону України № 2464-VI "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" (далі - Закон №
2464-VI), єдиний внесок на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до пункту 4 частини першої
статті 4 Закону № 2464-VI, платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
члени сімей цих осіб, які беруть участь
у провадженні ними підприємницької
діяльності.

Згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI, особи, зазначені у пункті
4 частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", особи мають
право на призначення пенсії за віком
після досягнення чоловіками 60 років,
жінками - 55 років та наявності
страхового стажу не менше п'яти років.

Разом з тим, відповідно до абзацу 1
статті 55 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" встановлено, що особам,
які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування".

У даному випадку положення статті 55
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи"
потрібно розуміти в контексті з
положеннями статті 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Відтак, пенсія
за віком може бути надана особі, яка не
досягла пенсійного віку, встановленого
Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за умови, якщо остання
працювала або проживала на територіях
радіоактивного забруднення.

Судом встановлено, що позивачу
відповідно до Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" була
призначена пенсія за віком із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого статтею 26 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

Відповідно до наявної в матеріалах
справи копії посвідчення серії А № 211321,
позивач є особою віднесеною до 2
категорії учасників ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

Таким чином, позивач має право вийти на
пенсію раніше, ніж встановлено в Законі
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування». Проте,
ця обставина лише підтверджує той факт,
що позивач вийшов на пенсію саме за
віком, хоча і на пільгових умовах, що і
зазначається у її пенсійному
посвідченні.

Згідно з частиною четвертою статті 4
Закону № 2464-VI необхідними умовами для
звільнення від сплати єдиного внеску, є
та обставина, що особа обрала спрощену
систему оподаткування і є пенсіонером
за віком або інвалідом та отримує
відповідно до закону пенсію або
соціальну допомогу.

Також слід відмітити, що занижений
граничний вік на вихід на пенсію осіб,
які підпадають під дію Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" не є
підставою для висновку про виплату
позивачу пенсії з інших підстав і він є
пенсіонером в розумінні визначення
поняття "пенсіонер", яке наводиться у
статті 1 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом). А тому, на
позивача, як на пенсіонера у розумінні
норм наведеного Закону, поширюються
положення частини четвертої статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

За таких обставин, посилання
відповідача на те, що до позивача не
може бути застосовано положення
частини четвертої статті 4 Закону №
2464-VI, оскільки він не досяг загального
пенсійного віку є безпідставними,
оскільки вказана норма не пов'язує
звільнення від сплати єдиного внеску
із досягненням особою певного віку, а
передбачає звільнення від сплати
внеску всіх пенсіонерів за віком.

Вказана правова позиція також
викладена в ухвалі Київського
апеляційного адміністративного суду
від 15.08.2013 у справі № 810/527/13-а, в ухвалі
Київського апеляційного
адміністративного суду від 07.11.2013 у
справі № 810/3287/13-а, ухвалі Вищого
адміністративного суду України від
30.05.2013 № К/9991/74042/12.

Крім того, на неправомірність
нарахування позивачу недоїмки зі
сплати єдиного внеску свідчить також
норми Закону України "Про пенсійне
забезпечення" від 05.11.1991 року № 1788-XII.

Так, у статті 2 визначені види
державних пенсій: а) трудові пенсії: за
віком; по інвалідності; в разі втрати
годувальника; за вислугу років; б)
соціальні пенсії (пункт "б" статті 2
втратив чинність у частині призначення
соціальних пенсій згідно із Законом
України від 31.05.2005 року № 2603-IV).

Отже, як вбачається із системного
аналізу законодавства України у сфері
пенсійного забезпечення є чотири
різновиди трудових пенсій, в тому числі
і пенсія за віком, яка і включає в себе
пенсію за віком на пільгових умовах.

У зв'язку з цим, суд дійшов висновку, що
відповідач неправомірно та
безпідставно звужує коло осіб, які
звільняються від сплати єдиного
внеску.

Враховуючи викладене, сформована
відповідачем вимога від 19.03.2013 № Ф 264
про стягнення недоїмки зі сплати
єдиного внеску з фізичної
особи-підприємця є протиправною і
підлягає скасуванню.

Згідно зі статтею 71 цього Кодексу кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім розгляду справ про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкту владних
повноважень.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Позовні вимоги в частині стягнення з
управління Пенсійного фонду України в
місті Обухові та Обухівському районі
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 безпідставно сплачений на
вимогу відповідача страховий внесок за
2012 рік в сумі 4572,42 грн. задоволенню не
підлягають, з огляду на наступне.

На момент вирішення даної справи
вказана позовна вимога є передчасно
заявленою, оскільки лише після
скасування оскаржуваної вимоги та
набрання законної сили судовим
рішенням у позивача виникає право на
здійснення перерахунку та повернення
йому відповідачем переплачених коштів.

Відповідно до частини третьої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Оскільки, позов задоволено частково, то
стягненню на користь позивача підлягає
судовий збір у розмірі 57,35 грн.

Керуючись статтями 70, 71, 94, 128, 161, 162, 163, 186,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії
Управління Пенсійного фонду України в
місті Обухові та Обухівському районі
Київської області щодо зобов'язання
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
здійснити доплату до мінімального
страхового внеску за 2012 рік в сумі 4572,42
грн., згідно вимоги про сплату недоїмки
від 19.03.2014 № 264.

3. Визнати протиправною та
скасувати вимогу про сплату недоїмки
від 19.03.2014 № 264, прийняту Управлінням
Пенсійного фонду України в місті
Обухові та Обухівському районі
Київської області.

4. В задоволенні решти позовних
вимог, - відмовити.

5. Стягнути з Державного бюджету
України на користь ОСОБА_1 судовий збір
у розмірі 57 (п'ятдесят сім) гривень 35
копійок.

6. Копію постанови надіслати
сторонам.

Постанова може бути оскаржена в
порядку та строки встановленими
статтею 186 Кодексу адміністративного
судочинства України та набирає
законної сили в порядку встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Терлецька О.О.