Справа № 2а-265/10/1770
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 р.
Справа № 26484/10/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Товариства з обмеженою
відповідальністю - Фірми «Дівітракс»
на постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 07.04.2010 р. у
справі №2а-265/10/1770 за позовом прокурора
Рівненського району в інтересах
держави в особі Рівненського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до Товариства з обмеженою
відповідальністю - Фірми «Дівітракс»
про стягнення санкцій,

встановив:

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 07.04.2010 р. у
справі №2а-265/10/1770 за позовом прокурора
Рівненського району в інтересах
держави в особі Рівненського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до ТзОВ-фірми «Дівітракс»
про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій, позов було задоволено
повністю та вирішено стягнути з ТзОВ -
Фірми «Дівітракс» на користь
Рівненського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарську санкцію
за невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів та пеню
в сумі 10577,45 грн., в тому числі 9652,17 грн. -
адміністративно-господарська санкція,
925,28 грн. - пеня.

В апеляційній скарзі скаржник просить
постанову скасувати та відмовити у
позові. Апеляційна скарга мотивована
тим, що судом першої інстанції не
враховано правових норм щодо створення
робочого місця інваліда, не
обумовленістю обов'язку скаржника
працевлаштовувати на створене робоче
місце інваліда, розгляд справи за
відсутності представника скаржника.
Просить постанову скасувати та
відмовити у позові.

Позивач - Рівненське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів - заперечив апеляційну
скаргу за її безпідставністю. В
письмових запереченнях, направлених на
адресу суду, зокрема, вказав на
порушення відповідачем ст. 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні». Так,
вказана норма передбачає обов'язок
підприємств надавати державній службі
зайнятості інформацію, необхідну для
організації працевлаштування
інвалідів, і звітування Фонду
соціального захисту інвалідів про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів у порядку, встановленому
Кабінетом Міністрів України.
Відповідач не подав жодних доказів, що
підтверджують його звітування до
центру зайнятості про наявні вакансії
для працевлаштування інвалідів.
Відповідно, центр зайнятості не
направляв інвалідів на
працевлаштування. Відтак, відповідач
не вжив всіх необхідних заходів згідно
з законодавством для недопущення
господарського правопорушення,
відповідно до нього повинні бути
застосовані адміністративно -
господарські санкції. Просить
апеляційну скаргу залишити без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін. Справу розглядати
без участі представника.

Відповідно до ч.1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції дійшов
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та
апеляційну скаргу в межах наведених у
ній доводів, колегія суддів дійшла
висновку, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як правильно встановив суд першої
інстанції, проведеною Рівненським
обласним відділенням Фонду
соціального захисту інвалідів,
відповідно до Порядку проведення
перевірки підприємств, установ,
організацій та фізичних осіб, що
використовують найману працю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року
№70, перевіркою щодо додержання
відповідачем вимог чинного
законодавства у сфері соціальної
політики держави встановлено, що
згідно зі звітом (форма N10-ПІ), наданим
відповідачем, середньооблікова
кількість штатних працівників
облікового складу у 2008 році склала 23
особи. На виконання статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
підприємство зобов'язане створити 1
робоче місце для працевлаштування
інвалідів, проте в 2008 році цього
зроблено не було. Середньорічна
заробітна плата штатного працівника на
підприємстві становила 9652,17 грн. Таким
чином, сума
адміністративно-господарських
санкцій, яка підлягає сплаті
відповідачем і яка самостійно ним
визначена, відповідно до ст.20 Закону
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів» становить 9652,17 грн.
Адміністративно-господарські санкції
відповідачем в добровільному порядку
не сплачувались.

Зазначені фактичні обставини
скаржником не оскаржувались.

У відповідності до статті 19 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» для
підприємств, установ організацій, у
тому числі підприємств, організацій,
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця. Відповідно до
статтею 20 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів в
Україні» підприємства, установи,
організації, у тому числі підприємства,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичні особи, які
використовують найману працю (далі -
підприємство), де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим статтею 19 цього Закону,
щороку сплачують відповідним
відділенням Фонду
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, за кожне
місце, призначене для працевлаштування
інваліда і не зайняте інвалідом. Для
підприємств, на яких працює від 8 до 15
осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.
Термін сплати санкції встановлено до 15
квітня року, наступного за роком, в
якому відбулося порушення нормативу.

Відповідно до ч. 2 ст. 20 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» порушення
термінів сплати
адміністративно-господарських санкцій
тягне за собою нарахування пені. Пеня
обчислюється виходячи з 120 відсотків
річних облікової ставки Національного
банку України, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки за весь її строк. Згідно з
розрахунком, поданим позивачем, з
відповідача підлягає стягненню пеня в
сумі 925,28 грн. за порушення терміну
сплати адміністративно-господарської
санкції. Відповідно до ч.ч. 14 і 15 ст. 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
спори, що виникають із правовідносин за
статтями 19, 20 цього Закону, вирішуються
Фондом соціального захисту інвалідів
або в судовому порядку. Фонд
соціального захисту інвалідів, його
відділення мають право захищати свої
права та законні інтереси, у тому числі
в суді.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню в
повному обсязі. Мотиви апеляційної
скарги висновків суду не спростовують
та не доводять наявності підстав для
відмови у позові.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Згідно з частиною другою статті 71 КАС
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Відповідно
до частини 2 статті 19 Конституції
України органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Однак, скаржник у встановленому
законом порядку не довів наявність
передбачених ст. 202 КАС України підстав
для скасування постанови суду.

Враховуючи наведене, судове
рішення відповідає закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю - Фірми
«Дівітракс» залишити без задоволення,
а постанову Рівненського окружного
адміністративного суду від 07.04.2010 р. у
справі №2а-265/10/1770 - без змін.

Ухвала набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів після набрання законної
сили, шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Затолочний В.С.

Матковська З.М.