Справа № К/9991/37580/11-С
Суддя: Лиска Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/37580/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Суддів: Лиски Т.О. (доповідач),

Бутенка В.І.,

Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_3 в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_5, ОСОБА_6 до
Виконавчого комітету Брянківської
міської ради Луганської області, третя
особа Служба по справах дітей
Брянківської міської ради Луганської
області про зобов'язання надати
квартиру, стягнення матеріальної та
моральної шкоди, касаційне провадження
в якій відкрито за касаційною скаргою
Виконавчого комітету Брянківської
міської ради Луганської області на
постанову Брянківського міського суду
Луганської області від 01 лютого 2011 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року, -

в с т а н о в и л а:

У листопаді 2010 року позивачі
звернулися до суду з позовом до
Виконавчого комітету Брянківської
міської ради Луганської області, третя
особа Служба по справах дітей
Брянківської міської ради Луганської
області про зобов'язання надати
рівноцінну квартиру, стягнення
матеріальної шкоди в розмірі 7515 грн. та
123,31 грн., стягнення моральної шкоди на
користь кожного позивача в розмірі 30000
грн.

В ході судового розгляду позов було
доповнено в частині відшкодування
матеріальних збитків ОСОБА_4 у розмірі
2015 грн.

Постановою Брянківського
міського суду Луганської області від 01
лютого 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року, позов задоволено частково.
Зобов'язано виконавчий комітет
Брянківської міської ради надати
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6
трикімнатну квартиру у м. Брянка
відповідну державним житловим
стандартам; відшкодувати на користь
ОСОБА_3, матеріальну шкоду у розмірі 7 515
грн.; відшкодувати на користь ОСОБА_4,
матеріальну шкоду у розмірі 123,31 грн.;
відшкодувати на користь ОСОБА_4,
матеріальну шкоду у розмірі 2015 грн.;
відшкодувати на користь ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6 моральну шкоду у розмірі
по 20 000 грн.; відшкодувати на користь
ОСОБА_5, моральну шкоду у розмірі 30 000
грн.; відшкодувати на користь ОСОБА_3,
ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6 судові витрати у
розмірі 17 грн. В задоволені решти
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій у
справі, Виконавчий комітет
Брянківської міської ради Луганської
області звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
скасувати та прийняти нове рішення,
яким відмовити позивачам у задоволенні
позову, посилаючись на порушення
судами норм матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
здійснивши перевірку доводів
касаційної скарги, матеріалів справи,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Виконавчим комітетом
Брянківської міської ради Луганської
області 19 вересня 2008 року сім'ї ОСОБА_3
(ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6) надана
трикімнатна квартира за адресою:
АДРЕСА_1, згідно ордеру на житлове
приміщення № 110.

11 листопада 2008 року зазначене житлове
приміщення приватизоване сім'єю ОСОБА_3
у рівних частках, що підтверджується
витягом про право власності на
нерухоме майно.

Рішенням Брянківського міського суду
від 26 березня 2010 року у справі №
2-24/2010, яке ухвалою Апеляційного суду
Луганської області від 13 липня 2010 року
залишене без змін, ордер № 110, на
підставі якого родині ОСОБА_3 надана
квартира за адресою: АДРЕСА_1,
скасований як виданий незаконно;
скасоване свідоцтво на право власності
на вказану квартиру та реєстрація
ОСОБА_3 за вказаною адресою з
виселенням їх з квартири.

Підставою для ухвалення рішення став
встановлений в ході розгляду справи
факт того, що ордер № 110 виданий
Виконкомом неправомірно, оскільки
квартира не звільнена гр. ОСОБА_7 та
знаходиться в її користуванні.

Згідно ч. 3 ст. 15, ч. 1 ст. 18 Житлового
кодексу України виконавчі комітети
районних, міських, районних у містах
Рад народних депутатів у межах і в
порядку, встановлених законодавством
Союзу РСР, цим Кодексом та іншими
актами законодавства Української РСР,
на території району, міста, району в
місті здійснюють управління житловим
фондом місцевих Рад, здійснюють облік
громадян, які потребують поліпшення
житлових умов, а також контроль за
станом цього обліку на підприємствах, в
установах, організаціях, затверджують
рішення про взяття громадян за місцем
роботи на облік потребуючих поліпшення
житлових умов.

Відповідно до ч. 6 ст. 15, ст. 51 ЖК України,
п. "а" ч. 2 ст. 30 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні»
виконкоми районних, міських, районних у
містах Рад народних депутатів
приймають рішення про надання жилих
приміщень у будинках житлового фонду
місцевої Ради, затверджують спільні
рішення адміністрації і
профспілкового комітету підприємства,
установи, організації про надання
жилих приміщень у будинках відомчого
житлового фонду.

Таким чином, відповідач у справі
суб'єкт владних повноважень, якому
чинним законодавством України надані
владні управлінські функції щодо
управління житловим фондом.

Задовольняючи частково позовні вимоги
суд першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
дійшли висновку про неправомірність
дій виконавчого комітету та зобов'язав
відповідача поновити порушені права
позивачів шляхом надання рівноцінної
квартири, оскільки житлове приміщення
у якому родина ОСОБА_3 мешкала раніше,
відповідачем було надано за чергою
іншим громадянам.

Однак, колегія суддів не погоджується з
таким висновком суддів попередніх
інстанцій та вважає його передчасним,
враховуючи наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
ухвалою Брянківського міського суду
Луганської області від 26 вересня 2008
року було зупинено дію ордера № 110 від
19 вересня 2008 року, виданого ОСОБА_3 та
заборонено вселення ОСОБА_3 у квартиру
АДРЕСА_1 на підставі вказаного ордера
(а.с. 46).

Проте, вирішуючи даний спір, та
задовольняючи вимоги матеріальної
шкоди, судами попередніх інстанцій не
було надано правової оцінки вище
вказаній ухвалі Брянківського
міського суду Луганської області від 26
вересня 2008 року.

Крім того, судами не з'ясовано чи
вчинялися відповідачем дії, щодо
вирішення питання щодо забезпечення
житлом позивачів.

Що ж до висновку судів попередніх
інстанцій про стягнення на користь
позивачів моральної шкоди, то суд
вказує на наступне.

Згідно зі статтею 1167 Цивільного
кодексу України моральна шкода,
завдана фізичній або юридичній особі
неправомірними рішеннями, діями чи
бездіяльністю, відшкодовується особою,
яка її завдала, за наявності її вини,
крім випадків, встановлених частиною
другою цієї статті.

Верховний суд України у пункті 5
Постанови Пленуму №4 від 31 березня 1995
року «Про судову практику в справах про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди» (із змінами від 25 травня 2001 року)
зазначив, що відповідно до загальних
підстав цивільно-правової
відповідальності обов'язковому
з'ясуванню при вирішенні спору про
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди підлягають: наявність такої
шкоди, протиправність діяння її
заподіювача, наявність причинного
зв'язку між шкодою і протиправним
діянням заподіювача та вини останнього
в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен
з'ясувати, чим підтверджується факт
заподіяння позивачеві моральних чи
фізичних страждань або втрат
немайнового характеру, за яких
обставин чи якими діями (бездіяльністю)
вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи
в якій матеріальній формі позивач
оцінює заподіяну йому шкоду та з чого
він при цьому виходить, а також інші
обставини, що мають значення для
вирішення спору.

Відповідно до чинного законодавства
моральна шкода може полягати, зокрема:
у приниженні честі, престижу або
ділової репутації, моральних
переживаннях у зв'язку з ушкодженням
здоров'я, у порушенні права власності (в
тому числі інтелектуальної) прав,
наданих споживачам, інших цивільних
прав, у зв'язку з незаконним
перебуванням під слідством і судом, у
порушенні нормальних життєвих зв'язків
через неможливість продовження
активного громадського життя,
порушенні стосунків з оточуючими
людьми, при настанні інших негативних
наслідків.

Однак, встановлюючи розмір стягуваної
моральної шкоди, суди не навели мотивів
(з врахуванням наведених обов'язкових
приписів), за яких вони дійшли висновку
про наявність підстав як для стягнення
моральної шкоди як такої, так і у
визначеному судом розмірі.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного суду України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Без повного і всебічного з'ясування
обставин справи, прийняті у цій справі
постанови судів попередніх інстанцій
не можуть вважатися законними і
обґрунтованими.

Відповідно до статті 227 Кодексу
адміністративного суду України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий судовий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, які
мають значення для правильного
вирішення справи.

З огляду на те, що зазначені обставини
мають суттєве значення для правильного
вирішення справи, а суд касаційної
інстанції позбавлений можливості
встановлювати обставини у справі та
давати їм оцінку, справу необхідно
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

При новому розгляді суду першої
інстанції слід враховувати наведене та
прийняти законне і обґрунтоване
рішення.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 222, 223, 227, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу Виконавчого комітету
Брянківської міської ради Луганської
області задовольнити частково.

Постанову Брянківського міського суду
Луганської області від 01 лютого 2011 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 25 травня 2011
року скасувати та направити справу на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді: