Справа № 826/9220/13-а
Суддя: Глущенко Я.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Федорчук
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Глущенко
Я.Б.,

суддів
Пилипенко О.Є., Романчук О.М.,

при секретарі
Строяновській О.В.,

за участю:

представника позивача - Кізік А.М.,

представника відповідача - Бездолі Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом Приватного акціонерного
товариства «Діелектричні кабельні
системи України» до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області про
визнання протиправними та скасування
протоколу, припису та постанови, за
апеляційною скаргою Приватного
акціонерного товариства «Діелектричні
кабельні системи України» на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 23 грудня 2013 року,

В С Т А Н О В И В :

Приватне акціонерне товариство
«Діелектричні кабельні системи
України» (далі - ПрАТ «ДКСУ») звернулося
у суд із позовом до Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Київській області, в якому
просило визнати незаконними складені
відповідачем 23.05.2013 року протокол
№2-Л-А-2305/1 та припис №С-2305/1, а також
визнати незаконною та скасувати
постанову про накладення штрафу за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності №3-3005/5 від 30.05.2013 року, якою
на товариство накладено штраф у
розмірі 103230,00 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 23
грудня 2013 року адміністративний позов
залишено без задоволення.

Не погоджуючись із постановою суду,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить її скасувати та ухвалити нове
рішення про задоволення позовних
вимог.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін, з огляду на наступне.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив із того, що
позивачем не спростовано висновки
контролюючого органу в акті перевірки
щодо наведення першим недостовірних
даних у декларації про початок
виконання будівельних робіт в частині
зазначення земельної ділянки, на якій
планується будівництво. Водночас,
місцевий суд відмовив у задоволенні
вимог позивача в частині визнання
незаконними припису про усунення
порушення вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності та протоколу
про таке правопорушення, дійшовши
висновку, що такі припис і протокол не
породжують для суб'єкта містобудування
правових наслідків, а тому не можуть
порушувати прав позивача.

Проте, з таким висновком суду не можна
погодитися в повній мірі.

Як убачається з матеріалів справи та
встановлено колегією суддів,
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Київській області проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог позивачем законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил.
Зазначена перевірка проведена на
підставі направлення №1086 від 22.04.2013
року. Об'єктом перевірки виступав
об'єкт будівництва мережі газопроводу
на території с. Іванків
Бориспільського району Київської
області від ШГРП «Іванків» до
виробничого комплексу ПрАТ «ДКСУ».
Перевірка проводилась у присутності
генерального директора ПрАТ «ДКСУ»
Горбачова О.А., начальника дільниці ПАТ
«Київоблгаз» філії «Газ-техніка»
ОСОБА_5, інженера з технічного нагляду
ОСОБА_6

За підсумками проведеної перевірки,
відповідачем складено акт від 23.05.2013
року. Зі змісту вказаного акту слідує,
що посадовими особами, які проводили
перевірку, виявлено, що на об'єкті
перевірки побудовано газопровід
середнього тиску діаметром 160-110 мм
загальною довжиною 2845,5 м. на земельній
ділянці, не відведеній під будівництво
газопроводу. Відтак, відповідачем
встановлено подання замовником
будівництва (ПрАТ «ДКСУ»)
недостовірних даних в декларації про
початок виконання будівельних робіт №
КС 3 від 14.10.2011 року в частині не
зазначення земельної ділянки, на якій
планується будівництво мережі
позамайданчикового газопроводу, чим
порушено ст. 36 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності». Також, у акті вказано, що
проектна документація розроблена ПАТ
«Київоблгаз» філією «Газ-техніка» на
підставі договору з ВАТ
«Хімнафтомашпроект» (ліцензія АВ №
515064), з позитивним висновком №10-00238-09/П
від 25.10.2010 року філії ДП
Укрдержекспертиза у Київській області
«Київоблдержекспертиза». Будівельні
роботи були виконані ПАТ «Київоблгаз»
філією «Газ-техніка» (ліцензія АД
№035022). Об'єкт відноситься до ІІІ
категорії складності.

У зв'язку із виявленим порушенням,
відповідачем складено припис про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил №С-2305/1
від 23.05.2013 року, яким вимагалось від
позивача усунути порушення
містобудівного законодавства у термін
до 02.09.2013 року.

Також, відповідачем стосовно позивача
складено протокол №2-Л-З-2305/1 про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності від 23.05.2013 року, яким
зафіксовано виявлене порушення та
повідомлено представника позивача про
час і місце розгляду справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, яке відбулося 30.05.2013 року.

30.05.2013 року, за наслідками розгляду
вказаної справи, постановою №3-3005/5 ПрАТ
«ДКСУ» визнано винним у вчиненні
правопорушення, передбаченого абз. 4 п. 4
ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності», та
накладено на підприємство штраф у
розмірі 103230,00 грн.

Не погоджуючись із указаними приписом,
протоколом та постановою, позивач
звернувся у суд.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, висновкам суду першої
інстанції та доводам апеляційної
скарги, колегія суддів виходить із
наступного.

Статтею 10 Закону України «Про
архітектурну діяльність» встановлено,
що державний архітектурно-будівельний
контроль та нагляд здійснює
центральний орган виконавчої влади, що
реалізує державну політику з питань
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Центральним органом виконавчої влади,
який забезпечує реалізацію державної
політики з питань державного
архітектурно-будівельного контролю,
контролю у сфері житлово-комунального
господарства, у відповідності до указу
Президента України від 08.04.2011 року №
439/2011, є Державна
архітектурно-будівельна інспекція
України.

Відповідно до пункту 5 цього Положення,
для виконання покладених на неї
завдань Інспекція має право в
установленому порядку вживати ряд
заходів, зокрема: видавати обов'язкові
до виконання приписи щодо усунення
порушень вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, стандартів і правил,
складати акти перевірок у сферах
містобудівної діяльності, складати
протоколи про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності.

Згідно пункту 6 Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого вищевказаним
указом Президента України,
Держархбудінспекція України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через свої територіальні органи в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі або
міжрегіональні (повноваження яких
поширюються на декілька регіонів)
територіальні органи.

Процедуру здійснення заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил та
ліцензійних умов провадження
господарської діяльності, пов'язаної з
будівництвом об'єкта архітектури, який
за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності визначає
Порядок, затверджений постанови
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
року №553.

Згідно з пунктом 5 цього Порядку
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за
територіальним принципом (у межах
областей) у порядку проведення
планових та позапланових перевірок.

Пунктом 7 Порядку закріплено, що
позаплановою перевіркою вважається
перевірка, яка не передбачена планом
роботи інспекції та передбачено
підстави та строки її проведення.

Колегія суддів зауважує, що
представник позивача був присутній в
ході проведення спірної перевірки, і зі
змісту адміністративного позову та
апеляційної скарги випливає, що
позивач не оскаржує відповідність
даної перевірки вимогам закону щодо
порядку її проведення.

Як було встановлено судом, в ході
перевірки позивача контролюючим
органом виявлено

факт подання позивачем, як замовником
будівництва, недостовірних даних у
декларації про початок виконання
будівельних робіт, зареєстрованій
14.10.2011 року за № КС 3, а саме: в
частині не зазначення земельної
ділянки, на якій планується
будівництво мережі позамайданчикового
газопроводу на території с. Іванків
Бориспільського району Київської
області.

Із названої декларації, копія якої
наявна в матеріалах справи, слідує, що в
пункті 14 «Інформація про земельну
ділянку» позивачем зазначено місце
розташування земельної ділянки:
Київська область, Бориспільський
район, в межах с. Іванків, площу
земельної ділянки: 2,5362 га, її
кадастрові номери, цільове
призначення: розміщення складських
приміщень та виробничого комплексу з
виробництва систем для прокладання
електричних та інформаційних мереж з
ПВХ та поліетилену, форма власності або
користування земельною ділянкою:
оренда, суборенда, а також документи, що
посвідчують право замовника на
земельну ділянку: договір оренди землі
від 02.12.2008 року б/н, укладений з
Іванківською сільською радою
Бориспільського району Київської
області, договір суборенди землі від
26.07.2010 року №1/26.10, укладений з ТОВ
«Агромаркет-Л».

У той же час, з матеріалів справи
вбачається, що позивачем здійсненне
прокладання газопроводу поза межами
земельних ділянок, про право
користування якими зазначено останнім
у згаданій декларації. Ця обставина
позивачем не заперечується. Натомість
в апеляційній скарзі позивач
посилається на те, що роботи з
будівництва мережі газопроводу на
території с. Іванків Бориспільського
району Київської області від ШГРП
«Іванків» до виробничого комплексу
ПрАТ «ДКСУ» проведені за погодженням з
Бориспільською районною державною
адміністрацією Київської області, у
віданні якої перебуває зазначена
земельна ділянка. Так, листом від 14.01.2013
року №7-46-195, у відповідь на звернення
генерального директора ПрАТ «ДКСУ»,
Бориспільська РДА погодила трасу
газопроводу середнього тиску
діаметром 160 мм від ШРШ до будівництва
виробничого комплексу ПрАТ «ДКСУ» біля
села Іванків по землях Бориспільського
лісгоспу.

Обговорюючи доводи апелянта,
колегія суддів зважає на наступне.

Згідно статті 9 Закону України «Про
трубопровідний транспорт» місцеві
органи державної виконавчої влади,
представницькі органи та органи
місцевого самоврядування у межах своїх
повноважень, серед іншого, погоджують
розміщення споруд та інших об'єктів
трубопровідного транспорту на землях,
наданих у користування підприємствам
трубопровідного транспорту згідно із
Земельним кодексом України.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що
погодженню розміщення трубопровідного
транспорту повинна передувати
наявність права землекористування у
підприємства.

Так, апелянт посилається на наявність у
нього права земельного сервітуту на
земельну ділянку, розташовану в місцях
прокладання газопроводу.

Аналізуючи наведені доводи, колегія
суддів зазначає, що відповідно до
частини 1 статті 98 Земельного кодексу
України право земельного сервітуту - це
право власника або землекористувача
земельної ділянки на обмежене платне
або безоплатне користування чужою
земельною ділянкою (ділянками).

Частинами 1, 2 статті 100 цього Кодексу
встановлено, що сервітут може бути
встановлений договором, законом,
заповітом або рішенням суду. Сервітут
може належати власникові
(володільцеві) сусідньої земельної
ділянки, а також іншій конкретно
визначеній особі (особистий сервітут).
Земельний сервітут може бути
встановлений договором між особою, яка
вимагає його встановлення, та
власником (володільцем) земельної
ділянки.

Договір про встановлення земельного
сервітуту належить вчиняти в письмовій
формі. Це випливає зі ст. ст. 206, 208
Цивільного кодексу України, а також
необхідності державної реєстрації
даного договору, як передбачено
абзацом 2 частини 2 статті 100 Земельного
кодексу України.

У той же час, відповідно до вимог ч. 3 ст.
403 Цивільного кодексу України особа, що
користується сервітутом, зобов'язана
вносити плату за користування майном,
якщо інше не встановлено договором,
законом, заповітом або рішенням суду. З
огляду на положення наведеної правової
норми, безоплатне використання
сервітуту повинне бути встановлено в
договорі, в законі або рішенням суду.

Однак, позивачем не надано доказів
укладення договорів сервітуту на
земельні ділянки, якими би
посвідчувалось його право
користування земельною ділянкою,
розташованою в місцях прокладання
газопроводу.

Таким чином, колегія суддів доходить
висновку, що відповідач правильно
встановив обставини перевіркою,
зокрема те, що газопровід на об'єкті
перевірки побудовано на земельній
ділянці, не відведеній під будівництво
такого. Зазначене вірно розцінене
відповідачем як повідомлення
недостовірних даних у декларації про
початок виконання будівельних робіт.

Наявність позитивного висновку
комплексної державної експертизи по
затверджувальній частині робочого
проекту «Будівництво складських
приміщень та виробничого комплексу з
виробництва систем для прокладання
електричних та інформаційних мереж із
ПВХ та поліетилену в межах с. Іванків
Бориспільського району» не спростовує
вищезазначене порушення, адже в ньому
не йдеться про прокладання
газопроводу.

Обговорюючи правомірність
застосованого до позивача
правопорушення, колегія суддів зважає
на те, що частиною 8 статті 36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» передбачена
відповідальність замовника, зокрема,
за повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій ним декларації
про початок виконання будівельних
робіт. А згідно абз. 4 п. 4 ч. 2 ст. 2 Закону
України «Про відповідальність за
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності» суб'єкти містобудування,
які є замовниками будівництва об'єктів
III категорії складності, несуть
відповідальність, зокрема, за
наведення недостовірних даних у
декларації про початок виконання
будівельних робіт у вигляді штрафу в
розмірі дев'яноста мінімальних
заробітних плат.

Таким чином, колегія суддів
погоджується із висновками
контролюючого органу, а також
місцевого суду в тому, що відповідачем,
у відповідності до приписів ст. 71 КАС
України, доведено порушення позивачем
статті 36 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності», в той час як позивачем не
надано суду беззаперечних доказів в
обґрунтування власних доводів.

Також, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції в
частині відмови в задоволенні позову в
частині оскарження протоколу,
складеного відповідачем 23.05.2013 року,
№2-Л-З-2305/1 про правопорушення у сфері
містобудівної діяльності, яким
зафіксовано виявлене порушення та
повідомлено представника позивача про
час і місце розгляду справи про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, оскільки такий протокол не
породжує для суб'єкта містобудування
правових наслідків, а являється лише
носієм доказової бази при розгляді
керівником відповідної інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю справи про адміністративне
правопорушення та винесення постанови
про накладення штрафу, передбаченого
законодавством України (в силу
приписів пункту 20 Порядку здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011
року № 553).

Разом з тим, колегія суддів вважає
помилковою мотивацію місцевого суду,
який дійшов висновку, що припис
відповідача про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил від
№С-2305/1 від 23.05.2013 року також не породжує
жодних правових наслідків для
позивача, позаяк зазначений припис є
актом суб'єкта владних повноважень
(контролюючого суб'єкта), що має ознаки
правового акта індивідуальної дії, та є
обов'язковим для виконання особами,
щодо яких виявлено порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил в силу
положень Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
(п. 3 ч. 4 ст. 41). Водночас, невиконання
вимог такого припису тягне за собою
відповідальність, передбачену
частиною 6 статті 2 Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності».

Тому, суд першої інстанції в даному
випадку допустив порушення норм
матеріального права, що, однак, не
призвело до неправильного вирішення
справи, адже висновки органу
архітектурно-будівельного контролю,
викладені в акті перевірки від 23.05.2013
року, щодо порушення позивачем
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, підтвердились в ході
судового розгляду справи.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
доходить висновку про обґрунтованість
винесення оскаржуваних позивачем
постанови та припису, у зв'язку із чим
позовні вимоги задоволенню не
підлягають, зокрема й вимоги щодо
визнання незаконним протоколу про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності, позаяк останнім не
порушуються права позивача.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, тому
скарга задоволенню не підлягає, а
рішення місцевого суду слід залишити
без змін.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, 198, 200, 206, 212, 254,
КАС України, суд,

У Х В А Л ИВ :

Апеляційну скаргу Приватного
акціонерного товариства «Діелектричні
кабельні системи України» залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 23 грудня 2013 року
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
у повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддяЯ.Б. Глущенко
суддя О.Є. Пилипенко
суддяО.М. Романчук (Повний текст
ухвали складений 31 березня 2014 року)

.

Головуючий суддя
Глущенко Я.Б.

Судді:
Пилипенко О.Є.

Романчук О.М