Справа № 803/407/14
Суддя: Лозовський Олександр Анатолійович
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Справа № 803/407/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Лозовського О.А.,

при секретарі судового засідання Новак
Л.О.,

з участю представника позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Ніколайчука
Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 07.11.2013 року
№,

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
звернувся з позовом до Ковельської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області (далі -
Ковельська ОДПІ) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
07.11.2013 року №.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що у
період з 07.10.2013 року по 11.10.2013 року у
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3
Ковельською ОДПІ проведена
документальна позапланова виїзна
перевірка з питань правильності
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в декларації за липень
2013 року.

За результатами перевірки складено Акт
від 17.10.2013 року №93/17-, яким
встановлено порушення позивачем
пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187
Податкового кодексу України -
позивачем завищено суму податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість за липень 2013 року в сумі 82333,00
грн.

Зазначає, що позивач не погодившись з
такими висновками акту перевірки,
подав заперечення на нього, проте,
контролюючим органом було винесено
податкове повідомлення-рішення від
07.11.2013 року №, яким позивачу
зменшено суму податкового зобов'язання
з податку на додану вартість за липень
2013 року на 82333,00 грн.

Позивач, скористався правом
адміністративного оскарження, однак,
рішеннями Головного управління
Міндоходів у Волинській області від
14.01.2014 року №К/36/10.4-06 та Міністерства
доходів і зборів від 10.02.2014 року
№784/К/99-99-10-01-03-14 в задоволенні первинної
та повторної скарг фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 відмовлено, а
податкове повідомлення-рішення
Ковельської ОДПІ від 07.11.2013 року №
- залишено без змін.

Позивач не погоджується із вказаними
рішеннями контролюючих органів та
висновками, викладеними в акті
перевірки від 17.10.2013 року №93/17-,
оскільки такі висновки базуються на
тому, що до складу податкового
зобов'язання у декларації за липень 2013
року неправомірно включено ПДВ в сумі
82333,00 грн., що виник в зв'язку з
реалізацією підприємцем транспортних
засобів, зареєстрованих на фізичну
особу, а не на суб'єкта господарювання.

Вказує на те, що державна реєстрація
придбаних транспортних засобів
проводилася за позивачем як за
фізичною особою, а не як суб'єктом
господарювання, оскільки Правилами
державної реєстрації та обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок моделей, причепів,
напівпричепів та мотоколясок,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 07.09.1998 року № 1388,
передбачена державна реєстрація
транспортних засобів лише за фізичною
або юридичною особою.

Також зазначає, що чинне законодавство
не передбачає виокремлення майна, яке
використовується підприємцем для
здійснення підприємницької
діяльності, із загальної маси
належного цьому громадянинові майна.

В зв'язку з наведеним, просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07.11.2013 року
№.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримала в
повному обсязі, просила суд
адміністративний позов задовольнити
повністю.

Представник відповідача в судовому
засіданні та в наданих письмових
запереченнях від 20.03.2014 року
адміністративний позов не визнав. Суду
пояснив, що за результатами проведеної
перевірки позивача встановлено
завищення позивачем податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість на суму 82333,00 грн., зокрема,
позивачем було включено до складу ПДВ у
декларації за липень 2013 року податок на
додану вартість, який виник у зв'язку з
реалізацією Товариству з обмежено
відповідальністю «Негабарит-Сервіс»
транспортних засобів, які
зареєстровані на позивача як на
фізичну особу, а не на підприємця.
Оплата реалізованих транспортних
засобів проведена не була.

Вказує на те, що суб'єктами права
власності відповідно до Цивільного
кодексу України є фізичні та юридичні
особи. Фізичні та юридичні особі можуть
бути власниками будь-якого майна, за
винятком окремих видів майна, які
відповідно закону не можуть їм
належати, водночас Цивільним кодексом
України не визначено такого суб'єкта
права власності як фізична особа -
підприємець. Відповідно до пункту 231.1
статті 231 Податкового кодексу України
право на реєстрацію транспортних
засобів надається громадянам -
фізичним особам, а не суб'єктам
підприємницької діяльності.

Свою правову позицію також обґрунтовує
тим, що згідно з діючим законодавством
відсутні підстави вважати майно, що
знаходиться у приватній власносі
фізичної особи, основними фондами
суб'єкта господарювання, якщо такий
громадянин зареєстрований
підприємцем. Використання власного
майна для здійснення, зокрема,
підприємницької діяльності є одним з
напрямків розпорядження майном
фізичної особи.

Зазначив, що податкове зобов'язання з
податку на додану вартість приватного
підприємця може виникати при
реалізації транспортних засобів
зареєстрованих лише на суб'єкта
господарювання (а не на фізичну особу).
Згідно даних Ковельського ВРЕР ВДАІ
УМВС України у Волинській області
транспортні засоби зареєстровані на
фізичну особу - громадянина ОСОБА_3.

Враховуючи наведене, вважає, що
позивачу правомірно зменшено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість за липень 2013 року на
82333,00 грн., а податкове
повідомлення-рішення Ковельської ОДПІ
від 07.11.2013 року № винесене у
відповідності до вимог законодавства,
просить відмовити в задоволенні
позовних вимог.

Заслухавши пояснення осіб, що беруть
участь в справі, дослідивши письмові
докази, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
задоволення, враховуючи наступне.

Судом встановлено, що в період з 07.10.2013
року по 11.10.2013 року Ковельською ОДПІ
проведена документальна позапланова
виїзна перевірка фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 щодо правильності
формування податкового кредиту та
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість в декларації за
липень 2013 року.

За результатами даної перевірки
складено акт від 17.10.2013 року №93/17-
(а.с.26-35), яким встановлено порушення
пункту 185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) щодо завищення позивачем
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість за липень 2013 року в
сумі 82333,00 грн.

Позивач, не погодившись з висновками
акту перевірки, 28.10.2013 року подав
заперечення на нього за №53 (а.с. 23-25).

За результатами розгляду заперечення
листом від 04.11.2013 року №728/17- (а.с.
21-22, зворот) позивача повідомлено про
те, що Ковельська ОДПІ вважає висновки
акту перевірки такими, що відповідають
вимогам податкового законодавства.

На підставі акту перевірки від 17.10.2013
року №93/17- 31.01.2014 року Ковельською
ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 07.11.2013 року
№, яким позивачу зменшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 82333,00 грн. (а.с.20).

Позивач, не погодившись з даним
рішенням контролюючого органу,
скористався правом адміністративного
оскарження, подавши до Головного
управління Міндоходів у Волинській
області та Міністерства доходів і
зборів України первинну і повторну
скарги від 22.11.2013 року №63 (а.с.17-19) та від
27.01.2014 року №3 (а.с.11-13) відповідно.

Рішеннями про результати розгляду
первинної скарги від 14.01.2014 року
№К/36/10.4-06 (а.с.14-15) та про результати
розгляду повторної скарги від 10.02.2014
року №784/К/99-99-10-01-03-14 (а.с.9-10) скарги
залишені без задоволення, а податкове
повідомлення-рішення Ковельської ОДПІ
від 07.11.2013 року № - без змін.

Пунктом 56.18 статті 56 ПК України
визначено, що з урахуванням строків
давності платник податків має право
оскаржити в суді податкове
повідомлення-рішення або інше рішення
контролюючого органу про нарахування
грошового зобов'язання у будь-який
момент після отримання такого рішення.

Частиною першою статті 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) передбачено, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Згідно з нормами пункту 1 частини
другої статті 17 КАС України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень, щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

З метою захисту порушених рішенням
суб'єкта владних повноважень прав
позивача у сфері публічно-правових
відносин фізична особа-підприємець
ОСОБА_3 звернувся до суду із даним
адміністративним позовом.

Надаючи оцінку спірним
правовідносинам суд виходить з
наступного.

З матеріалів справи, зокрема, з акту
перевірки вбачається, що висновки
податкового органу про завищення
позивачем податкових зобов'язань з
податку на додану вартість за липень
2013 року в сумі 83333,00 ґрунтуються на тому,
що у податковій декларації за липень 2013
року фізичною особою - підприємцем
ОСОБА_3 до складу податкового
зобов'язання було включено суми
податку у зв'язку з реалізацією
товариству з обмеженою
відповідальністю «Негабарит-Сервіс»
транспортних засобів, які
зареєстровані на фізичну особу, а не на
суб'єкта господарювання.

Відповідно до пункту 185.1 статті 185 ПК
України об'єктом оподаткування
податком на додану вартість є операції
платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів на митну територію
України;

г) вивезення товарів за межі митної
території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Згідно з пунктом 187.1 статті 187 ПК
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше;

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, шо підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/иа&шл за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання "митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Судом встановлено, що у липні 2013 року,
серед іншого, фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 згідно видаткових
накладних від 11.07.2013 року №№ЛНА-000025 -
ЛНА-000040 (а.с.69-80) було реалізовано
Товариству з обмеженою
відповідальністю «Негабарит-Сервіс»
транспортні засоби - напівпричіп
тентований KOGEL SNCO 24 шасі №WKOS691, д/н
НОМЕР_1; вантажний сідловий тягач VOLVO FH 12
6X2R шасі НОМЕР_10, д/н НОМЕР_2; напівпричіп
платформа під низьке завантаження RECKER
ПП шасі № НОМЕР_11, д/н НОМЕР_3; причіп
тентований платформа H&W HWTPAS 2494 шасі №
НОМЕР_12, д/н НОМЕР_14; напівпричіп
платформа DOLL D350 шасі № НОМЕР_13, д/н
НОМЕР_15; вантажна платформа VOLVO FH 12 шасі
НОМЕР_16, д/н НОМЕР_4; причіп-платформа
RECKER ПП шасі НОМЕР_17, д/н НОМЕР_8;
вантажний сідловий тягач RENAULT MAGNUM шасі
НОМЕР_18, д/н НОМЕР_5; напівпричіп
платформа KOGEL SFHB 24Р90 шасі НОМЕР_19, д/н
НОМЕР_20; вантажний сідловий тягач RENAULT
MAGNUM 440-19Т шасі НОМЕР_21, д/н НОМЕР_6;
вантажний автомобіль «MERCEDES-BENZ» шасі №?
НОМЕР_22, д/н НОМЕР_23; причіп платформа
RECKER шасі НОМЕР_24, д/н НОМЕР_8 на суму
411667,00 грн., в тому числі ПДВ - 82333,33 грн.,
та видані податкові накладні від 11.07.2013
року №№ 2, 17, 6, 7, 4, 9, 12, 13, 14, 15, 16, 3 (а.с 40-51).

Реалізовані позивачем транспортні
засоби були отримані представником
контрагента ТзОВ «Негабарит-Сервіс»,
що стверджується його підписами на
видаткових накладних.

З матеріалів справи слідує, що у
розділі І податкової декларації з
податку на додану вартість за липень 2013
року (а.с.36-38) до складу податкового
зобов'язання було включено ПДВ в сумі
199077,00 грн. Як вбачається з акту
перевірки (а.с.32-33), та не заперечувалось
учасниками судового процесу, суму ПДВ
82333,33 грн. - з вартості даних
транспортних засобів.

Таким чином, фізичною особою -
підприємцем ОСОБА_3 дотримані вимоги
чинного податкового законодавства
щодо визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 82333,33 грн., так як ним
було включено у податкову декларацію з
ПДВ за липень 2013 року суми податку по
операціях з постачання товарів, які
були отримані представником
контрагента, дані внесені відповідно
до вимог чинного законодавства,
відображають господарську діяльність
і є достовірними та дійсними, що
підтверджується відомостями,
відображеними у видаткових і
податкових накладних, виписаних
позивачем.

Суд не погоджується з висновками
відповідача Ковельської ОДПІ,
викладеними в акті перевірки, про те, що
до складу податкового зобов'язання
приватного підприємця можливе
включення сум податку на додану
вартість по транспортним засобам,
зареєстрованим лише на суб'єкта
господарювання (а не на фізичну особу) з
наступних підстав.

Відповідно до пункту 6 Правил державної
реєстрації та обліку автомобілів,
автобусів, а також самохідних машин,
сконструйованих на шасі автомобілів,
мотоциклів усіх типів, марок моделей,
причепів, напівпричепів та
мотоколясок, затверджених постановою
Кабінету Міністрів України від 07.09.1998
року №1388, передбачено реєстрацію
транспортних засобів лише за
юридичними або фізичними особами, тому
у свідоцтвах про реєстрацію
транспортних засобів не може
зазначатися як їх власник фізична
особа -підприємець.

При цьому, неможливість державної
реєстрації транспортних засобів за
фізичними особами - підприємцями не
позбавляє права таких осіб на
визначення податкового зобов'язання з
податку на додану вартість по
операціях з реалізації транспортних
засобів, якщо були дотримані умови його
визначення, встановлені Податковим
кодексом України.

Статтею 2 Господарського Кодексу
України (далі - ГК України) передбачено,
що учасниками відносин у сфері
господарювання є суб'єкти
господарювання.

Згідно статті 55 ГК України суб'єктами
господарювання є громадяни України,
іноземці та особи без громадянства, які
здійснюють господарську діяльність та
зареєстровані відповідно до закону як
підприємці.

Таким чином, право власності на майно
повинно реєструватись за фізичною
особою, а не за фізичною особою -
підприємцем.

Частиною першою статті 52 Цивільного
кодексу України та частиною другою
статті 128 Господарського Кодексу
України встановлено, що громадянин -
підприємець відповідає за
зобов'язаннями, пов'язаними з
підприємницькою діяльністю, усім своїм
майном, на яке відповідно до Закону
може бути звернено стягнення.

Таким чином, до податкового
зобов'язання фізичних осіб - суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку на додану вартість,
можливе включення сум податку на
додану вартість, нарахованих у зв'язку
з реалізацією транспортних засобів, за
умови дотримання приписів Податкового
кодексу України щодо його формування
за умови використання таких
транспортних засобів в
оподатковуваних операціях у межах їх
господарської діяльності та наявності
належним чином документального
оформлення та підтвердження
відповідних витрат і відображення їх у
бухгалтерському та податковому обліку.

Загальний порядок визначення об'єкта
оподаткування з податку на додану
вартість як для юридичних осіб, так і
для фізичних осіб, зареєстрованих
платниками ПДВ, регламентується
статтею 185 Податкового кодексу України.

При цьому, особливих умов для
визначення об'єкта оподаткування для
фізичних осіб - суб'єктів
господарювання, зареєстрованих
платниками податку, Кодексом не
передбачено. Чинне законодавство не
передбачає виокремлення майна, яке
використовується підприємцем для
здійснення підприємницької
діяльності, із загальної маси
належного цьому громадянинові майна.

Разом з цим, включення до податкового
зобов'язання сум податку, нарахованих у
зв'язку з реалізацією транспортних
засобів, можливе за умови використання
таких транспортних засобів в
оподатковуваних операціях у межах їх
господарської діяльності та наявності
належним чином документального
оформлення та підтвердження
відповідних витрат та відображення їх
у бухгалтерському та податковому
обліку.

Матеріалами справи, зокрема, наданими в
судовому засіданні представником
позивача копіями договорів найму
(оренди) транспортного засобу та актів
приймання-передачі в найм
транспортного засобу (а.с. 81- 128),
підтверджується, що реалізовані
позивачем автотранспортні засоби
використовувались ним у господарській
діяльності.

В акті перевірки зазначено, що
перевіркою правильності визначення
сум податкового зобов'язання за липень
2013 року встановлено порушення пункту
185.1 статті 185, пункту 187.1 статті 187 ПК
України, в результаті чого фізичною
особою - підприємцем ОСОБА_3 в
декларації з податку на додану
вартість за липень 2013 року завищено
податкове зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 82333,33 грн.

Судом встановлено, що позивач 19.09.2003
року зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, що
стверджується Витягом з Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців серії АБ
№152728 (а.с. 52, зворот), відповідно до
Свідоцтва НОМЕР_25 про реєстрацію
платника податку на додану вартість
серії НОМЕР_26 (а.с.53) є платником податку
на додану вартість. Фізична особа -
підприємець ОСОБА_3 серед інших
здійснює господарську діяльність у
сфері організації перевезень вантажів,
діяльності автомобільного вантажного
транспорту, роздрібної торгівлі
автомобілям, оптової торгівлі
автомобілями.

Процедура державної реєстрації
(перереєстрації), зняття з обліку
автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів здійснюється
відповідно до вимог Порядку державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
№ 1388 від 07.09.1998 року (з наступними
змінами та доповненнями). Згідно із
пунктом 6 цього Порядку транспортні
засоби реєструються за юридичними та
фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції;
транспортні засоби, що належать
фізичним особам - підприємцям,
реєструються за ними як за фізичними
особами.

З акту перевірки вбачається, та не
оспорювалось учасниками судового
процесу, що реалізовані транспортні
засоби були зареєстровані на фізичну
особу ОСОБА_3.

Отже, у свідоцтві про реєстрацію
транспортного засобу, не може
зазначатися як їх власник фізична
особа - підприємець, оскільки чинним
законодавством чітко передбачено, що
за фізичною особою - підприємцем
транспортні засоби та машини
реєструються як за фізичною особою.

Статтею 51 Цивільного кодексу України
встановлено, що до підприємницької
діяльності фізичних осіб
застосовуються нормативно-правові
акти, що регулюють підприємницьку
діяльність юридичних осіб, якщо інше не
встановлено законом або не випливає із
суті відносин.

Отже, неможливість державної
реєстрації транспортних засобів за
фізичними особами - підприємцями не
позбавляє права таких осіб на
формування податкового зобов'язання
по операціях з реалізації транспортних
засобів (машин), якщо ним були дотримані
умови його визначення, встановлені
нормами Податкового кодексу України.

Враховуючи встановлені обставини
справи, та виходячи зі змісту наведених
норм законодавства, суд приходить до
висновку, що відповідачем Ковельською
ОДПІ помилково зроблені висновки про
те, що позивачем безпідставно завищено
податкове зобов'язання у податковій
декларації з податку на додану
вартість за липень 2013 року в сумі 82333,33
грн.

Отже, податкове повідомлення - рішення
від 07.11.2013 року №, яким фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_3 зменшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 82333,00 грн. є
протиправним та підлягає скасуванню.

Згідно із частиною першою статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
Відповідно до частини другої статті 71
КАС України в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки відповідачем Ковельською
ОДПІ не доведено правомірності
прийнятого податкового повідомлення -
рішення від 07.11.2013 року №, суд
приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає до
задоволення шляхом прийняття
постанови про визнання протиправними
та скасування даного податкового
повідомлення-рішення.

Відповідно до частини першої статті 94
КАС України, якщо судове рішення
увалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Таким чином, з Державного бюджету
України на користь позивача слід
стягнути судовий збір в розмірі 182,70
грн., сплачений згідно платіжного
доручення №41 від 25.02.2014 року.

Керуючись статтями 11, 17, 158, частиною
третьою статті 160, статтями 162, 163, 186 КАС
України, на підставі Податкового
кодексу України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Ковельської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області від 07.11.2013 року №.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 (45000, АДРЕСА_1, податковий номер
НОМЕР_9) 182 (сто вісімдесят дві) грн. 70
коп. витрат по сплаті судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня отримання копії постанови, повний
текст якої буде виготовлено 31 березня
2014 року. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий
О.А.Лозовський