Справа № К-31436/10-С
Суддя: Бившева Л.І.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К-31436/10

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Головуючого Бившевої Л.І.,

суддів: Лосєва А.М., Шипуліної Т.М.,

секретар судового засідання Гончарук
І.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу фізичної
особи - підприємця ОСОБА_1

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2009
року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2010 року

у справі № 2-а-11925/08/1570

за позовом фізичної особи - підприємця
ОСОБА_1

до Державної податкової інспекції у
Київському районі міста Одеси

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А :

Фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - позивач) звернувся до суду з
позовом до Державної податкової
інспекції у Київському районі міста
Одеси (далі - відповідач) про скасування
податкових повідомлень-рішень від 17
жовтня 2008 року №/1 на загальну
суму 34036,50 грн. та від 17 жовтня 2008 року №
/0/1 на загальну суму 2754,00 грн.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2009
року у задоволенні позову відмовлено.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2010 року постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2009
року залишено без змін.

В касаційній скарзі фізична особа -
підприємець ОСОБА_1, посилаючись на
порушення судами першої та апеляційної
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати постанову Одеського
окружного адміністративного суду від 10
квітня 2009 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 15 вересня 2010 року і ухвалити нове
судове рішення, яким позовні вимоги
задовольнити.

У запереченні на касаційну скаргу ДПІ у
Київському районі м. Одеси, посилаючись
на те, що постанова Одеського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2009
року та ухвала Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2010 року є законними та обґрунтованими,
а положення касаційної скарги жодним
чином це не спростовують, просить
відмовити в задоволенні касаційної
скарги та залишити без змін рішення
судів попередніх інстанцій.

З урахуванням неприбуття у судове
засідання жодної з осіб, які беруть
участь у справі, та які були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів
дійшла висновку про можливість
розгляду справи за наявними у справі
матеріалами за відсутності сторін.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено наступне.

ДПІ у Київському районі м. Одеси була
проведена виїзна планова
документальна перевірка дотримання
вимог податкового законодавства
фізичною особою - підприємцем ОСОБА_1 за
період з 01 квітня 2005 року по 31 березня
2008 року, за результатами якої складений
акт № 1638-17-01/НОМЕР_1 від 16 липня 2008 року.

За висновками акта перевірки,
позивачем були порушені, зокрема,
вимоги: підпункту 7.2.7 пункту 7.2 статті 7,
підпунктів 7.4.1, 7.4.5 пункту 7.4 статті 7,
підпункту 7.5.2 пункту 7.5 статті 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість», в результаті чого за період,
який перевірявся, підприємцю
донараховано податку на додану
вартість на загальну суму 24527,00 грн., у
тому числі: за березень 2007 року - 3406,00
грн., за травень 2007 року - 7398,00 грн., за
червень 2007 року - 5833,00 грн., за липень 2007
року - 3957,00 грн., за грудень 2007 року - 3933,00
грн.

Зокрема, в акті перевірки було вказано,
що: у періоді, який перевірявся, фізична
особа - підприємець ОСОБА_1 був
платником єдиного податку, фіксованого
податку, податку з доходів фізичних
осіб з найманих працівників та податку
на додану вартість (пункт 2.6 акту
перевірки); у 2007 році на підставі
свідоцтва про сплату єдиного податку
серії НОМЕР_2 від 01 січня 2006 року
(продовженого на 2007 рік) фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 здійснював такі
види діяльності: 52.48.9 - оптова та
роздрібна торгівля іншими
непродовольчими товарами споживчого
призначення, 70.20.0 - здавання в оренду
власного нерухомого майна (пункт 2.8
акту перевірки); фактично у періоді,
який перевірявся, фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 здійснював оптову
та роздрібну діяльність деякими
товарами - дитячими іграшками та
аксесуарами, дитячими меблями (пункт 2.8
акту перевірки).

Також, у акті перевірки було вказано, що
підприємець неправомірно включив до
складу податкового кредиту
відповідного податкового періоду
податок на додану вартість, сплачений
митним органам, оскільки у графі 8
«Одержувач/Імпортер» вантажних митних
декларацій, перелік та реквізити яких
наведено на 7 аркуші акту перевірки,
вказано паспорті дані громадянина
ОСОБА_1 без конкретизації його статусу
як суб'єкта підприємницької
діяльності.

30 липня 2008 року ДПІ у Київському районі
м. Одеси на підставі вказаного акту
перевірки прийняла рішення №/0,
яким згідно з підпунктом «б» підпункту
4.2.2 пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
у розмірі 34036,50 грн., у тому числі: 22691,00 -
за основним платежем, 11345,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

30 липня 2008 року ДПІ у Київському районі
м. Одеси на підставі вказаного акту
перевірки прийняла податкове
повідомлення-рішення №000294701/0, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
зменшила фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 суму бюджетного відшкодування
(у тому числі заявленого в рахунок
зменшення податкових зобов'язань
наступних періодів) з податку на додану
вартість за березень 2007 року на 1836,00
грн. та застосувала штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 918,00 грн.

Вказані податкові
повідомлення-рішення оскаржувались
позивачем в адміністративному порядку.

17 жовтня 2008 року ДПІ у Київському
районі м. Одеси на підставі вказаного
акту перевірки та з урахуванням
рішення про результати розгляду
первинної скарги за №20352/11/25-008 від 02
жовтня 2008 року прийняла податкове
повідомлення-рішення №/1, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
у розмірі 36790,50 грн., у тому числі: 24527,00 -
за основним платежем, 12263,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

17 жовтня 2008 року ДПІ у Київському
районі м. Одеси на підставі вказаного
акту перевірки та з урахуванням
рішення про результати розгляду
первинної скарги за №20352/11/25-008 від 02
жовтня 2008 року прийняла податкове
повідомлення-рішення №/1, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
у розмірі 34036,50 грн., у тому числі: 22691,00 -
за основним платежем, 11345,50 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

17 жовтня 2008 року ДПІ у Київському
районі м. Одеси на підставі вказаного
акту перевірки та з урахуванням
рішення про результати розгляду
первинної скарги за №20352/11/25-008 від 02
жовтня 2008 року прийняла податкове
повідомлення-рішення №/0/1, яким
згідно з підпунктом «б» підпункту 4.2.2
пункту 4.2 статті 4, підпунктом 17.1.3
пункту 17.1 статті 17 Закону України «Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами»
визначила фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_1 суму податкового зобов'язання
за платежем: податок на додану вартість
у розмірі 2754,00 грн., у тому числі: 1836,00 -
за основним платежем, 918,00 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями.

Суд першої інстанції, відмовляючи у
задоволенні позовних вимог, з
висновками якого погодився суд
апеляційної інстанції, виходив з того,
що оскільки товар ввозився на митну
територію України як громадянином -
фізичною особою, а не як суб'єктом
підприємницької діяльності, то такий
товар не міг бути використаний в
господарській діяльності фізичної
особи - підприємця.

Однак з такими висновками судів
колегія суддів погодитись не може, з
огляду на наступне.

Відповідно до підпункту 7.2.7 пункту 7.2
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» (в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
у разі імпорту товарів на митну
територію України документом, що
посвідчує право на отримання
податкового кредиту, вважається
вантажна митна декларація, оформлена
відповідно до вимог законодавства, яка
підтверджує сплату податку на додану
вартість, або погашений податковий
вексель.

В аспекті вирішуваного питання
наведене положення слід розуміти таким
чином, що вантажна митна декларація є
допустимим доказом, зокрема сплати
податку на додану вартість, що дає
право на податковий кредит. Вимогу про
оформлення вантажної митної
декларації відповідно до вимог
законодавства не можна тлумачити
інакше, як так, що для одержання права
на податковий кредит фізичною особою -
підприємцем така особа має значитись у
вантажній митній декларації
одержувачем товару.

Водночас, можливим недолікам
оформлення вантажної митної
декларації, зокрема, зазначенню у
вантажній митній декларації
одержувачем товару фізичної особи
замість фізичної особи - підприємця,
суб'єктом владних повноважень мала
бути дана належна правова оцінка
відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

При встановленні факту придбання
товару та його подальшої реалізації
фізичною особою - підприємцем,
зареєстрованим платником платником
податку на додану вартість, не
виключається можливість формування
податкового кредиту підприємцем.

Згідно з пунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
Закону України «Про податок на додану
вартість» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин) якщо
платник податку придбаває (виготовляє)
матеріальні та нематеріальні активи
(послуги), які не призначаються для їх
використання в господарській
діяльності такого платника, то сума
податку, сплаченого у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
включається до складу податкового
кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи,
судами першої та апеляційної інстанцій
у справі, що розглядається, обставини
щодо придбання товару фізичною особою -
підприємцем та його використання в
господарській діяльності не
досліджувались, з урахуванням видів
діяльності, які здійснював позивач у 2007
році (пункт 2.8 акту перевірки - т.1 арк.
справи 16), а також зважаючи на докази,
подані позивачем на підтвердження
використання імпортованих товарів у
господарській діяльності саме
фізичної особи - підприємця (т.1 арк.
справи 124-233).

Таким чином, суди попередніх інстанцій
при прийнятті оскаржуваних судових
рішень не надали належної правової
оцінки неврахуванню податковим
органом всіх обставин, що мали значення
для прийняття оспорюваних рішень,
зокрема: придбанню та використанню
імпортованого товару ОСОБА_1 як
фізичною особою - підприємцем (який на
момент здійснення спірних операцій був
зареєстрований платником податку на
додану вартість); сплаті податку на
додану вартість у встановленому
законом розмірі, який не залежав від
статусу ОСОБА_1, зазначеного у
вантажних митних деклараціях;
віднесенню вартості товару до валових
витрат підприємця; обставин щодо
використання імпортованого товару в
господарській діяльності фізичної
особи - підприємця, зокрема, продажу
такого товару з формуванням податкових
зобов'язань з податку на додану
вартість не встановили.

Також, суди попередніх інстанцій,
відмовляючи у задоволенні позовних
вимог не встановили фактичних обставин
щодо реквізитів оскаржуваних
податкових повідомлень-рішень,
оскільки податкового
повідомлення-рішення №000294701/0/1 від 17
жовтня 2008 року на загальну суму 2754,00
грн., про яке вказують суди у своїх
рішеннях, матеріали справи не містять.

Отже, суд касаційної інстанції не може
визнати законними і обґрунтованими
судові рішення попередніх інстанцій,
оскільки останні ухвалені без повного
та всебічного з'ясування обставин,
якими сторони обґрунтовують свої
вимоги і заперечення, та інших
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Відповідно до положень статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи те, що суд касаційної
інстанції не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу, а порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
процесуального права могли призвести
до неправильного вирішення справи і не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, постанова Одеського
окружного адміністративного суду від 10
квітня 2009 року та ухвала Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 15 вересня 2010 року підлягають
скасуванню, а справа направленню на
новий розгляд до суду першої інстанції.

Під час нового розгляду справи суду
першої інстанції необхідно врахувати
викладене, всебічно і повно з'ясувати і
перевірити всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінити докази, що
мають юридичне значення для її
розгляду та вирішення спору по суті, і в
залежності від встановленого
правильного визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняте обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210, 220, 221, 223, ч. 2, ч.
4 ст. 227, ст. ст. 230, 231, ч. 5 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу фізичної особи -
підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 10 квітня 2009
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 15 вересня
2010 року скасувати, а справу направити
на новий судовий розгляд до суду першої
інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає.

Головуючий:
_____________________ Л.І. Бившева

Судді:
_____________________ А.М. Лосєв

_____________________ Т.М. Шипуліна