Справа № К/9991/90012/11-С
Суддя: Степашко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 року м.
Київ К/9991/90012/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого
Степашка О.І.

суддів:
Борисенко І.В.

Шипуліної Т.М.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30.03.2010

та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19.05.2011

у справі № 2а-174/10/0870

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2

до Мелітопольської об'єднаної
державної податкової інспекції
Запорізької області

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2 (далі
по тексту - позивач, ФОП ОСОБА_2)
звернувся до суду з позовом до
Мелітопольської об'єднаної державної
податкової інспекції Запорізької
області (далі по тексту - відповідач,
Мелітопольська ОДПІ Запорізької
області) про скасування податкового
повідомлення-рішення від 30.01.2007
№002341702/2, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 126060,06 грн., у
т.ч. 84040,04 грн. за основним платежем та
42020,02 грн. штрафних (фінансових) санкцій.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 30.03.2010, яка
залишена без змін ухвалою
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 19.05.2011,
позов задоволено.

В касаційній скарзі відповідач просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити в задоволенні
позовних вимог, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
комплексу планову виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності
повноти нарахування та своєчасності
перерахування податків, зборів та
інших обов'язкових платежів ФОП ОСОБА_2
за період з 01.01.2004 по 31.03.2006, за
результатами якої складено акт від
04.09.2006 №165/17-221/НОМЕР_1.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 30.01.2007
№002341702/2, яким позивачеві визначено
суму податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі
126060,06 грн., у т.ч. 84040,04 грн. за основним
платежем та 42020,02 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Підставою для визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість слугував висновок
податкового органу про порушення
позивачем пп. 7.7.1 п. 7.1 ст. 7 Закону
України від 03.04.1997 №168/97-ВР «Про податок
на додану вартість» (далі по тексту -
Закон №168/97-ВР), в результаті чого
занижено суму податку на додану
вартість за 2004 рік у сумі 84040,04 грн., в
т.ч.: квітень 2004 року 19715,52 грн., червень
2004 року 4181,67 грн., липень 2004 року 55605,35
грн., грудень 2004 року 4537,50 грн.

При цьому, податковий орган виходив з
того, що позивачем безпідставно
сформовано податковий кредит по
податку на додану вартість за
податковими накладними, отриманими від
ПП «Універсал-люкс», державну
реєстрацію якого скасовано за рішенням
суду. На думку податкового органу, у
господарських операціях з ФОП ОСОБА_2
від імені ПП «Універсал-люкс» на
стороні продавця діяли особи, які не
мали законних повноважень на
здійснення таких операцій та
підписання податкової звітності, а
тому включена ФОП ОСОБА_2 до
податкового кредиту сума ПДВ 84040,04 грн.
не відповідає фактичним податковим
зобов'язанням платника податку
продавця.

Задовольняючи позовні вимоги, суди
попередніх інстанцій виходили з
наступних обставин, з чим погоджується
суд касаційної інстанції.

Пунктом 1.7 ст. 1 Закону №168/97-ВР
визначено, що податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
№168/97-ВР податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи із
договірної (контрактної) вартості
товарів (послуг) та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п. 6.1 ст. 6 та ст. 8-1 цього
Закону, протягом такого звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (у тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпункт 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №168/97-ВР
забороняє включення до податкового
кредиту будь-яких витрат по сплаті
податку, що не підтверджені
податковими накладними чи митними
деклараціями.

Порядок складення та видачі податкових
накладних визначений п. 7.2 ст. 7 цього ж
Закону. Порядок заповнення податкової
накладної затверджений наказом ДПА
України від 30.05.1997 №165.

Згідно пп. 7.2.3 п. 7.2 ст. 7 Закону №168/97-ВР
податкова накладна складається у
момент виникнення податкових
зобов'язань продавця у двох
примірниках. Оригінал податкової
накладної надаються покупцю, копія
залишається у продавця товарів (робіт,
послуг).

Податкова накладна є звітним
податковим документом і одночасно
розрахунковим документом.

Згідно пп. 7.2.4 п. 7.2 ст. 7 Закону №168/97-ВР
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку у
порядку, передбаченому ст. 9 цього
Закону.

Пункт 5 Порядку заповнення податкової
накладної визначає, коли податкова
накладна вважається недійсною, а саме:
у разі її заповнення іншою особою, ніж
вказаною у п. 2 даного Порядку
(податкову накладну складає особа, яка
зареєстрована як платник податку в
податковому органі і якій присвоєно
індивідуальний податковий номер
платника податку на додану вартість).

Зареєстровані в якості платника
податку на додану вартість особи
отримують відповідне свідоцтво.

Як зазначено в п. 9.6 ст. 9 Закону №168/97-ВР
свідоцтво про реєстрацію діє до дати
його анулювання, яке відбувається в
тому числі у випадку, коли
зареєстрована в якості платника
податку особа припиняє діяльність
згідно з рішенням про ліквідацію
такого платника податку.

Судами встановлено, що відповідачем
доказів анулювання свідоцтва про
реєстрацію контрагента позивача - ПП
«Універсал-люкс» в якості платника
податку на додану вартість, виключення
його з реєстру платників податку на
додану вартість станом на момент
здійснення спірних господарських
операцій не надано, податкові накладні,
на підставі яких позивачем сума
податку на додану вартість включена до
складу податкового кредиту, складені
продавцем у відповідності до вимог пп.
7.2.1 п. 7.2 ст. 7 Закону №168/97-ВР, що свідчить
про правомірність видачі податкових
накладних.

Помилковим є твердження податкового
органу про те, що позивач не підтвердив
своє право на податковий кредит з
огляду на визнання судом недійсною
державної реєстрації контрагента
позивача, який видав податкові
накладні, оскільки визнання недійсною
державної реєстрації юридичної особи
та подальше анулювання свідоцтва
платника податку на додану вартість
самі по собі не призвели до недійсності
всіх угод, укладених з моменту
державної реєстрації такої особи до
моменту виключення її з державного
реєстру, та не позбавляло правового
значення виданих за цими
господарськими операціями податкових
накладних.

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, станом на час розгляду справи
судами попередніх інстанцій, ПП
«Універсал-люкс» значиться в Єдиному
державному реєстрі підприємств та
організацій України, тобто на час
здійснення господарських операцій (за
якими податкова інспекція не визнала
обґрунтованим віднесення позивачем до
податкового кредиту сум податку на
додану вартість) продавець був
включений до Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб - підприємців, а також мав
свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість. За таких
обставин покупець не може нести
відповідальність ні за несплату
податків продавцями, ні за можливу
недостовірність відомостей про них,
наведених у зазначеному реєстрі, за
умови необізнаності щодо неї.

Таким чином, суд касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
виникнення права платника податку на
податковий кредит є наслідком
фактичного проведення господарської
операції, яка є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість, за
наявності первинних документів
бухгалтерського обліку в
підтвердження такого проведення, у
тому числі податкових накладних.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку про те, що судами попередніх
інстанцій належним чином з'ясовані
обставини справи та надано їм
відповідну правову оцінку. Порушень
норм матеріального та процесуального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-1, 223, 224, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Мелітопольської
об'єднаної державної податкової
інспекції Запорізької області
відхилити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 30.03.2010 та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 19.05.2011 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий(підпис)О.І. Степашко
Судді(підпис)І.В. Борисенко (підпис)Т.М.
Шипуліна