Справа № 826/3231/14
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
в порядку письмового провадження
28 березня 2014 року № 826/3231/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Маруліної Л.О., розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовомОСОБА_1доВідділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києвапровизнання протиправним та
скасування постанови від 23.12.2013 р.за
участю: від позивача:позивач ОСОБА_1від
відповідача:не прибув
ОСОБА_1 звернувся із
адміністративним позовом до Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києва, в якому просить
визнати протиправною та скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві від 23.12.2013 р. ВП №41327957.
У судове засідання з'явився позивач,
відповідач не прибув, участь
представника не забезпечив, заяв,
клопотань до суду не надходило, причин
неприбуття в судове засідання не
Відповідно до частини шостої ст. 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст. ст. 41, 122, 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов до висновку про
розгляд справи у письмовому
Позивач позов підтримує в повному
обсязі. Позовні вимоги вмотивовує тим,
що постанову від 23.12.2013 р. ВП №41327957
винесено на підставі Постанови ВДАІ
Голосіївського району м. Києва від
02.04.2014 №695067 у справі про
адміністративне правопорушення, яка
набрала чинності 12.04.2013 р. Проте, чинним
законодавством передбачено, що термін
пред'явлення до виконання таких
постанов встановлено три місяці. Отже,
відповідачем вчинено дії щодо
відкриття виконавчого провадження без
урахування вимог статей 22, 24, 26 Закону
України «Про виконавче провадження».
Крім того, позивач звертає увагу, що
оскаржувану постанову ним отримано
тільки 05 березня 2014 року, що
підтверджується копією конверту з
відбитком поштового штемпелю з датою
відправки « 26» лютого 2014 р.
Відповідач в судове засідання не
з'явився, ухвали суду в частині надання
матеріалів виконавчого провадження не
Дослідивши матеріали справи, судом
встановлено, що 23.12.2013 р. відповідно до
постанови про відкриття виконавчого
провадження ВП №41327957 на підставі
постанови ВДАІ Голосіївського району
м. Києва від 02.04.2013 р. №695067 відносно
боржника ОСОБА_1 відкрито виконавче
провадження про стягнення на користь
На копії постанови проставлено штамп
Щодо терміну звернення до суду з даним
адміністративним позовам суд зазначає
Згідно ч. 1, 2 статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.
Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України, яка встановлює особливості
провадження у справах з приводу рішень,
дій або бездіяльності державної
виконавчої служби, учасники
виконавчого провадження (крім
державного виконавця) та особи, які
залучаються до проведення виконавчих
дій, мають право звернутися до
адміністративного суду із позовною
заявою, якщо вважають, що рішенням, дією
або бездіяльністю державного
виконавця чи іншої посадової особи
державної виконавчої служби порушено
їхні права, свободи чи інтереси, а також
якщо законом не встановлено інший
порядок судового оскарження рішень,
дій чи бездіяльності таких осіб.
Позовну заяву може бути подано до суду:
у десятиденний строк з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення її прав, свобод чи
Статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України передбачено, що
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала. Позовна заява може бути
залишена без розгляду як на стадії
вирішення питання про відкриття
провадження в адміністративній справі
без проведення судового засідання, так
і в ході підготовчого провадження чи
судового розгляду справи.

Відповідно до частини третьої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо в ході судового розгляду
справи суд встановить, що провадження у
справі відкрито за позовною заявою,
поданою з пропущенням установленого
законом строку звернення до
адміністративного суду, або викладений
в ухвалі про відкриття провадження у
справі висновок суду про визнання
причин пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними був
передчасним, і суд не знайде інших
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, позовна заява
залишається без розгляду.

Позивачем зазначено, що оскаржувану
постанову ним отримано 05 березня 2014 р.

Судом встановлено, що відповідно до
відбитку поштового штемпеля на
оригіналі конверту, який надано в
судовому засіданні для огляду,
оскаржувану постанову відповідачем
надіслано 26 лютого 2014 року.

Відповідно до п. 4.1. Нормативів і
нормативних строків пересилання
поштових відправлень та поштових
переказів, затверджених Наказом
Міністерства транспорту та зв'язку, від
12.12.2007 р. № 1149, нормативні строки
пересилання простої письмової
кореспонденції операторами поштового
зв'язку (без урахування вихідних днів
об'єктів поштового зв'язку) становлять:

- місцевої - Д+2, пріоритетної - Д+1;

- у межах області та між обласними
центрами України (у тому числі для міст
Києва, Сімферополя, Севастополя) - Д+3,
пріоритетної - Д+1;

- між районними центрами різних
областей України (у тому числі для міст
обласного підпорядкування) - Д+4,
пріоритетної - Д+2;

- між іншими населеними пунктами різних
областей України - Д+5, пріоритетної - Д+4,
де Д - день подання поштового
відправлення до пересилання в об'єкті
поштового зв'язку або опускання
простого листа чи поштової картки до
поштової скриньки до початку
останнього виймання; 1, 2, 3, 4, 5 -
кількість днів, протягом яких
пересилається поштове відправлення.

Таким чином, з урахуванням вихідних
днів, позивач міг отримати оскаржувану
постанову 03-04 березня 2014 р. Отже, суд
вважає, що саме з цього часу має
відраховуватись десятиденний строк
звернення до суду.

Матеріалами справи встановлено, що
позовну заяву датовано 11 березня 2014
року, зареєстровано канцелярією суду 12
березня 2014 року.

Отже, суд дійшов висновку, що позивач
звернувся до суду в межах строку,
визначеного ст. 181 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Проаналізувавши матеріали справи та
пояснення представників сторін, суд
вважає позовні вимоги обґрунтованими
та такими, що підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

Згідно ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано;
безсторонньо; добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно; з урахуванням права особи
на участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно.

Відповідно до ст. 1 Закону України від
21.04.1999 № 606-ХІV «Про виконавче
провадження» виконавче провадження як
завершальна стадія судового
провадження та примусове виконання
рішень інших органів (посадових осіб) -
це сукупність дій органів і посадових
осіб, визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Частинами 1, 2 ст. 2 Закону України «Про
виконавче провадження» визначено, що
примусове виконання рішень
покладається на державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.
Примусове виконання рішень здійснюють
державні виконавці, визначені Законом
України «Про державну виконавчу
службу» (далі - державні виконавці).

Відповідно до статті 3 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень державною виконавчою
службою здійснюється на підставі
виконавчих документів, визначених цим
Законом. Відповідно до цього Закону
державною виконавчою службою
підлягають виконанню, в тому числі,
такі виконавчі документи: ухвали,
постанови судів у цивільних,
господарських, адміністративних та
кримінальних справах у випадках,
передбачених законом.

Частиною першою ст. 19 Закону України
«Про виконавче провадження»
передбачено, що державний виконавець
відкриває виконавче провадження на
підставі виконавчого документа,
зазначеного в статті 17 цього Закону.

Відповідно до статті 17 Закону України
«Про виконавче провадження» примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом. Відповідно до
цього Закону підлягають виконанню
державною виконавчою службою, зокрема,
такі виконавчі документи, як рішення
інших органів державної влади, якщо їх
виконання за законом покладено на
державну виконавчу службу.

Згідно вимог статті 22 Закону України
«Про виконавче провадження» виконавчі
документи можуть бути пред'явлені до
виконання в такі строки:

1) посвідчення комісій по трудових
спорах, постанови судів у справах про
адміністративні правопорушення та
постанови органів (посадових осіб),
уповноважених розглядати справи
про адміністративні правопорушення, -
протягом трьох місяців;

2) інші виконавчі документи - протягом
року, якщо інше не передбачено
законом.

Строки, зазначені у частині першій
цієї статті, встановлюються для:

1) виконання судових рішень - з
наступного дня після набрання рішенням
законної сили чи закінчення строку,
встановленого у разі відстрочки чи
розстрочки виконання рішення, а в разі
якщо судове рішення підлягає
негайному виконанню, - з наступного
дня після його постановлення;

2) виконання рішень комісій по трудових
спорах - з дня видачі посвідчення на
примусове виконання рішення;

3) інших виконавчих документів з
наступного дня після набрання ними
юридичної сили, якщо інше не
передбачено законом.

Як підтверджується матеріалами справи,
постанова про відкриття виконавчого
провадження винесено щодо примусового
виконання постанови ВДАІ
Голосіївського району міста Києва від
02.04.2013 р., набрала чинності 12.04.2013 р.

Відповідно до частини першої ст. 25
Закону України «Про виконавче
провадження» державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Судом встановлено, що постанова ВДАІ
Голосіївського району міста Києва від
02.04.2013 р., набрала чинності 12.04.2013 р.,
строк для пред'явлення закінчився 15
липня 2013 року з урахуванням вихідного
дня.

Проте, як вбачається з даних постанови
про відкриття виконавчого провадження,
заява про примусове виконання подана
20.12.2013 року, тобто, з пропуском
встановленого тримісячного строку на
пред'явлення постанови до виконання.

Таким чином, судом встановлено, що
відповідач не мав правових підстав для
відкриття виконавчого провадження на
підставі документа, термін
пред'явлення до виконання якого
закінчився.

Отже, суд вважає, що відповідач
протиправно виніс постанову про
відкриття виконавчого провадження.

Відповідно до статті 11 Закону України
«Про виконавче провадження» державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.
Державний виконавець: здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб та в порядку, встановленому
виконавчим документом і цим Законом;
надає сторонам виконавчого
провадження та їх представникам
можливість ознайомитися з матеріалами
виконавчого провадження; розглядає
заяви сторін та інших учасників
виконавчого провадження і їхні
клопотання; заявляє в установленому
порядку про самовідвід за наявності
обставин, передбачених цим Законом;
роз'яснює сторонам їхні права і
обов'язки.

Однак, державним виконавцем не в повній
мірі виконано передбачені статтею 11
Закону України «Про виконавче
провадження» обов'язки.

Державний виконавець на підставі
статті 26 Закону України «Про виконавче
провадження» відмовляє у відкритті
виконавчого провадження у разі
пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання;

Таким чином, відповідачем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження на підставі виконавчого
документа, строк пред'явлення до
виконання якого закінчився.

З огляду на зазначене суд вважає, що при
прийнятті оскаржуваних постанов
відповідач діяв протиправно та
постанова підлягає скасуванню, відтак
позовні вимоги про визнання
протиправною та скасування постанови
про відкриття виконавчого провадження
підлягають задоволенню.

Частиною першою ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст.72 цього
Кодексу.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення, яке
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Таким чином, враховуючи вищевикладене
суд дійшов висновку, що викладені в
позовній заяві доводи позивача є
обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

Відповідно до частини першої ст. 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи викладене, керуючись ст. ст.
69, 71, 94, 97, 112, 158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
м. Києва, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Визнати протиправною та скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження Відділу державної
виконавчої служби Голосіївського
районного управління юстиції у місті
Києві від 23.12.2013 р. ВП №41327957.

3. Судові витрати в сумі 73,08 грн.
присудити на користь ОСОБА_1 за рахунок
Державного бюджету України.

Покласти на відповідний підрозділ
Державної казначейської служби
України виконання постанови суду в
частині стягнення судових витрат за
рахунок бюджетних асигнувань Відділу
державної виконавчої служби
Голосіївського районного управління
юстиції у місті Києві.

Постанова набирає законної сили згідно
ст. 254 Кодексу адміністративного
судочинства України та може бути
оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
ст. ст. 185 -187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя
Л. О. Маруліна