Справа № 2601/12693/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/800/7355/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Київській
області про визнання права та
зобов'язання вчинити певні дії, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Київській
області про підтвердження з 01 січня 2012
року його право на нарахування, виплату
та фактичне отримання підвищеного
розміру оплати праці, понад
встановлених чинним законодавством
норм, незалежно від кількості
відпрацьованого часу та відомчої
приналежності, за роботу по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
в ІІІ зоні радіаційної безпеки в м.
Прип'ять 26 квітня 1986 року в сумарному
розмірі одноденної тарифної ставки
заробітної плати, з якої нараховується
державна пенсія відповідно до ч. 4
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що включає подвоєний
оклад за спеціальне звання по
основному місцю роботи, на підставі
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 07 травня 1986 року № 524-156 з
урахуванням 5 кратностей нарахувань
заробітної плати (одноденних тарифних
ставок) у співвідношення 4 + 1, згідно
розпорядження Ради Міністрів СРСР від
17 травня 1986 року № 964-рс. Також, просив
підтвердити право з 01 січня 2012 року на
перерахунок, нарахування та виплату
державної пенсії на підставі ч. 4 ст. 54
згаданого Закону, яка нараховується з
підвищених розмірів оплати праці,
понад встановлених чинним
законодавством норм, незалежно від
кількості відпрацьованого часу та
відомчої приналежності, у
відповідності до державних гарантій
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 07 травня 1986 року № 524-156 та
розпорядження Ради Міністрів СРСР від
17 травня 1986 року № 964-рс.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 21 вересня 2012 року
позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року позовні вимоги в частині
підтвердження з 01 січня 2012 року його
право на нарахування, виплату та
фактичне отримання підвищеного
розміру оплати праці, понад
встановлених чинним законодавством
норм, незалежно від кількості
відпрацьованого часу та відомчої
приналежності, за роботу по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
в ІІІ зоні радіаційної безпеки в м.
Прип'ять 26 квітня 1986 року в сумарному
розмірі одноденної тарифної ставки
заробітної плати, з якої нараховується
державна пенсія відповідно до ч. 4
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що включає подвоєний
оклад за спеціальне звання по
основному місцю роботи, на підставі
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 07 травня 1986 року № 524-156 з
урахуванням 5 кратностей нарахувань
заробітної плати (одноденних тарифних
ставок) у співвідношення 4 + 1, згідно
розпорядження Ради Міністрів СРСР від
17 травня 1986 року № 964-рс - залишено без
розгляду.

На зазначене рішення суду апеляційної
інстанції ОСОБА_2 подав касаційну
скаргу, в якій посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду апеляційної інстанції та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій щодо
правильності застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
вбачає порушення судом апеляційної
інстанції норм процесуального права
при прийнятті рішення, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід задовольнити
частково, рішення суду апеляційної
інстанції скасувати із направленням
справи на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, з наступних
підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 заявлено позов
до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Київській
області, зокрема, про підтвердження з 01
січня 2012 року його право на
нарахування, виплату та фактичне
отримання підвищеного розміру оплати
праці, понад встановлених чинним
законодавством норм, незалежно від
кількості відпрацьованого часу та
відомчої приналежності, за роботу по
ліквідації наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС в ІІІ зоні
радіаційної безпеки в м. Прип'ять 26
квітня 1986 року в сумарному розмірі
одноденної тарифної ставки заробітної
плати, з якої нараховується державна
пенсія відповідно до ч. 4 статті 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що включає подвоєний
оклад за спеціальне звання по
основному місцю роботи, на підставі
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 07 травня 1986 року № 524-156 з
урахуванням 5 кратностей нарахувань
заробітної плати (одноденних тарифних
ставок) у співвідношення 4 + 1, згідно
розпорядження Ради Міністрів СРСР від
17 травня 1986 року № 964-рс.

Суд апеляційної інстанції вказану
частину позовних вимог залишив без
розгляду, з огляду на пропуск позивачем
шестимісячного строку звернення до
суду.

Відповідно до статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим.

Законним є рішення, ухвалене судом
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Відповідно до частини 2 статті 5 Кодексу
адміністративного судочинства України
провадження в адміністративних
справах здійснюється відповідно до
закону, чинного на час вчинення окремої
процесуальної дії, розгляду і
вирішення справи.

Згідно статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду, визначенні
в статті 100 Кодексу адміністративного
судочинства України, відповідно до
якої пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
залишення позову без розгляду, якщо суд
за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Поновлення строку звернення до суду
можливе лише на підставі клопотання
позивача, відповідно до вимог статті 102
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Однак, колегія суддів вважає, що
приймаючи рішення у даній справі, суд
апеляційної інстанції, не в повній мірі
дослідив обставини пропуску позивачем
строків звернення до
адміністративного суду, які мають
значення для справи, а також їх
юридичну оцінку відповідно до положень
статей 99 та 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Так, судом апеляційної інстанції не
було досліджено, що розрахунок пенсії
ОСОБА_2 здійснювався на підставі
довідки Головного управління МВС
України в Київській області від 30
червня 2010 року № 348.

Тоді як, з 01 січня 2012 року вступила в дію
Постанова Кабінету Міністрів України
від 26 листопада 2011 року № 2110 «Про
підвищення рівня соціального захисту
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Також, судом апеляційної інстанції не
було з'ясовано та встановлено того
факту, що у березні 2012 року Управління
Пенсійного фонду Голосіївського
району м. Києва викликало позивача для
зобов'язання надати розрахунковий лист
за 1986 рік про фактичне отримання
підвищеного розміру заробітної плати в
зоні ЧАЕС.

За таких обставин, колегія суддів
приходить до висновку, що вказані
порушення норм процесуального права не
можуть бути усунені судом касаційної
інстанції, що відповідно до вимог
частини 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування рішення
суду апеляційної інстанції і
направлення справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року скасувати, а справу за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Київській області про визнання права
та зобов'язання вчинити певні дії,
направити на новий судовий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко