Справа № 810/6066/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Скрипка І.М.
Суддя-доповідач: ОСОБА_1
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області на постанову Київського
окружного адміністративного суду від 28
листопада 2013 року у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Агротранс-холдінг» до Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИЛА:

У листопаді 2013 року товариство з
обмеженою відповідальністю
«Агротранс-холдінг» (далі - Позивач, ТОВ
«Агротранс-холдінг») звернулося до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі - Відповідач, ДПІ у
Києво-Святошинському районі) про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
07.08.2013 року №, №, №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 28.11.2013 року
позов задоволено повністю. При цьому
суд першої інстанції виходив з того, що
Позивачем доведено відсутність фактів
порушення податкового законодавства.
Крім іншого, суд першої інстанції
наголосив на тому, що Відповідачем не
подано жодних доказів нікчемності
укладених Позивачем з ТОВ «Агенція
комунікацій», ТОВ «Будівельно-монтажна
фірма «Універсал» договорів, на
підставі яких ТОВ «Агротранс-холдінг»
було зменшено належну до сплати суму
податку на додану вартість, а також
зменшено об'єкт оподаткування податком
на прибуток.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права. Наголошує на
неповному дослідженні судом всіх
фактичних обставин справи та перевірки
їх доказами, що спричинило прийняття
неправильного рішення.

У судовому засіданні повноважний
представник Апелянта доводи
апеляційної скарги підтримав та просив
суд вимоги останньої задовольнити
повністю.

Представник Позивача наполягав на
залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення повноважних представників
сторін, колегія суддів вважає, що
апеляційну скаргу необхідно залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції встановив, що у липні
2013 року працівниками ДПІ у
Києво-Святошинському районі було
проведено документальну позапланову
невиїзну перевірку ТОВ
«Агротранс-холдінг» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з ТОВ «Агенція
комунікацій» за період лютий, березень,
червень 2012 року та ТОВ
«Будівельно-монтажна фірма
«Універсал» за листопад, грудень 2012
року. У ході перевірки податковим
органом було виявлено порушення
Позивачем: п. 185.1 ст. 185, п. 188.1 ст. 188, п.п.
198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п.п. 201.1, 201.6 ст. 201 ПК
України та п. 4 Порядку ведення реєстру
отриманих та виданих податкових
накладних, затвердженого наказом ДПА
України від 21.12.2010 року №969, що призвело
до завишення суми залишку віджимного
значення податку на додану вартість за
період лютий, березень, червень,
листопад, грудень 2012 року на суму 262 700,00
та заниження сплати податку на додану
вартість (рядок 25 Декларації), за період
лютий, березень, червень, листопад,
грудень 2012 року на суму 501 398,00 грн.; п.п.
14.1.27, п.п. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14, пп. 138.1.1 п. 138.1, п.
138.2 ст. 138, пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України,
внаслідок чого занижено податок на
прибуток підприємств на загальну суму
802 303,00 грн.; Результати перевірки
зафіксовані в акті від 10.07.2013 року
№429/22-2/01354987. На підставі викладених в
акті перевірки висновків Відповідачем
винесені податкові
повідомлення-рішення від 07.08.2013 року:
форми «Р» №, яким Позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток у розмірі 1 020 879,00
грн. (у тому числі за основним платежем -
802 303,00 грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 200 576,00 грн.); форми «Р»
№, яким Позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 626 748,00 грн. (у
тому числі за основним платежем - 501 398,00
грн. та штрафними (фінансовими)
санкціями - 125 350,00 грн.); форми «В4»
№, яким Позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість у розмірі 262 700,00 грн.

За результатами адміністративного
оскарження вказані податкові
повідомленні-рішення були залишені без
змін.

Вирішуючи питання про реальність
укладених між Позивачем та ТОВ
«Агенція комунікацій», та ТОВ
«БМФ-Універсал» договорів та, як
наслідок, правомірність формування
податкового кредиту та валових витрат,
суд першої інстанції встановив
наступне.

Між ТОВ «Агротранс-Холдінг» (Замовник)
та ТОВ «БМФ-Універсал» (Підрядник) було
укладено договір підряду №12/03-1 від
12.03.2012 року (далі - Договір №12/03-1), за
умовами якого Замовник доручає, а
Підрядник зобов'язується виконати
наступні роботи: розробити проект
електропостачання складських
приміщень ТОВ «Агротранс-Холдінг» за
адресою: м. Вишневе, вул. Чорновола, 43 (з
отриманням рішення по проекту), згідно
ТУ №К-00-11-1657.

Пунктом 2.1 Договору №12/03-1 передбачено,
що загальна вартість проектних робіт,
які підлягають виконанню Підрядником,
становить: 55 002,00 грн., у тому числі ПДВ - 9
167,00 грн.

Реальність виконання даного договору,
на думку суду першої інстанції,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: акту надання послуг (т. 2
а.с. 1), платіжних доручень (т. 2 а.с. 2-3),
податкових накладних (т. 2 а.с. 4-5).

Крім того, між ТОВ «Агротранс-Холдінг»
(Замовник) та ТОВ «БМФ-Універсал»
(Підрядник) було укладено договір
підряду №03/07-1 від 03.07.2012 року (далі -
Договір №03/07-1), за умовами якого
Замовник доручає, а Підрядник
зобов'язується виконати наступні
роботи: монтаж мереж 0,4 кВ для
обладнання вентиляцією шаф управління
складського приміщення ТОВ
«Агротранс-Холдінг», що знаходиться за
адресою: м. Вишневе, вул. Чорновола, 43.

Пунктом 2.1 Договору №03/07-1 передбачено,
що загальна вартість проектних робіт,
які підлягають виконанню Підрядником,
становить: 268 000,00 грн., у тому числі ПДВ -
44 666,00 грн.

Факт виконання договірних зобов'язань,
на думку суду першої інстанції,
підтверджується наявними у матеріалах
справи копіями: кошторису на виконання
робіт (т. 2 а.с. 9), акту надання послуг (т. 2
а.с. 10), платіжних доручень (т. 2 а.с. 11-12),
податкових накладних (т. 2 а.с. 13-14).

При цьому судом першої інстанції вірно
зазначено, що на підтвердження
виконання зобов'язань ТОВ
«БМФ-Універсал» перед Позивачем за
договорами №12/03-1 та №03/07-1 останнім
також надано: проект електропостачання
виробничої бази у м. Вишневе по вул.
Чорновола, 43, який розроблено
підрядником (т.2 а.с.123-127,137-203), рішення
№К-00-11-1657 ПАТ «АЕС Київобленерго» щодо
відповідності проекту технічним
умовам (т.2 а.с.120), акт підтвердження
готовності до роботи електроустановок
(т.2 а.с.121-122). У той час як необхідність
укладення договорів з ТОВ
«БМФ-Універсал» підтверджується
копією технічних умов №К-00-11-1657,
виданих ПАТ «АЕС Київобленерго» (т.2
а.с.118-119).

Судом першої інстанції поряд з іншим
встановлено, що між ТОВ
«Агротранс-Холдінг» (Замовник) та ТОВ
«Агенція комунікацій» (Виконавець)
укладено договір №12/28-2011 про надання
рекламних послуг від 12.12.2011 року (далі -
Договір №12/28-2011), за умовами якого
Замовник доручає і оплачує, а
Виконавець бере на себе зобов'язання
надати послуги з проведення
промо-акцій, стосовно стимулювання
кінцевих споживачів - фізичних осіб на
придбання продукції в аптеках України.

Під послугами, які становлять предмет
цього Договору, сторони розуміють:
консультування споживачів стосовно
властивостей продукції;
розповсюдження рекламних матеріалів
(п. 1.2 Договору №12/28-2011).

Пунктом 3.1 Договору №12/28-2011 визначено,
що Замовник зобов'язаний оплатити
вартість послуг Виконавця наступним
чином: вартість надання послуг та
виконання робіт, передбачених даним
Договором встановлюється у
відповідних Додатках до даного
Договору, що є його невід'ємними
частинами.

Відповідно до п. 4.1 Договору №12/28-2011
Виконавець, у строк не пізніше 10
(десяти) календарних днів після
закінчення відповідної Акції,
зобов'язаний надати Замовнику
письмовий звіт. Одночасно Виконавець
подає акт здачі-приймання наданих
послуг.

Реальність виконання зобов'язань за
вказаним Договором, на думку суду
першої інстанції, підтверджується
наявними у матеріалах справи копіями:
додатків до Договору №12/28-2011 (т. 2 а.с.
28-40), актів здачі-прийняття робіт
(надання послуг) (т. 2 а.с. 41-55), податкових
накладних (т. 2 а.с. 56-70), платіжних
доручень (т. 2 а.с. 71-81); підсумкових
звітів (т. 2 а.с. 204-250; т. 3 а.с. 1-63).

При цьому Київський окружний
адміністративний суд обґрунтовано
наголосив на тому, що матеріалами
справи, зокрема, реєстром витратних
накладних (т. 3 а.с. 229-230), підтверджено
економічну обґрунтованість
господарських відносин з ТОВ «Агенція
комунікацій».

На підставі встановлених вище
обставин, суд першої інстанції дійшов
до висновку, що підстав для визнання
нікчемними укладених Позивачем з ТОВ
«Агенція комунікацій» та ТОВ
«Будівельно-монтажна фірма
«Універсал» договорів немає. При цьому,
суд наголосив на тому, що податковим
органом як суб'єктом владних
повноважень не доведено, що
господарські операції Позивача є
фіктивними або безтоварними, не
доведено недобросовісності Позивача
та його контрагентів. Крім того,
доказів визнання нікчемною угоди суду
не надано, а отже висновки податкового
органу ґрунтуються на припущеннях, які
не підтверджені належними доказами і
не мають фактичного та правового
обґрунтування.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.

Приписи ч. 1 ст. 208 ГК України визначають,
що якщо господарське зобов'язання
визнано недійсним як таке, що вчинено з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то за
наявності наміру в обох сторін - у разі
виконання зобов'язання обома сторонами
- в доход держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за
зобов'язанням, а у разі виконання
зобов'язання однією стороною з другої
сторони стягується в доход держави все
одержане нею, а також все належне з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. У разі наявності наміру
лише у однієї із сторін усе одержане
нею повинно бути повернено другій
стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
стягується за рішенням суду в доход
держави.

Враховуючи положення зазначених вище
статей ГК України, колегія суддів
вважає за необхідне підкреслити той
факт, що для визнання правочину такого,
що укладений з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, необхідно встановити факт
наявності у контрагентів або
контрагента такої мети.

Однак, як вбачається з матеріалів
справи та було вірно встановлено судом
першої інстанції, доказів наявності у
контрагентів мети, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, Відповідачем надано не
було.

Таким чином, на думку суду апеляційної
інстанції, господарські операції між
контрагентами мали товарний характер
та не були вчинені з метою, яка завідомо
суперечила інтересам держави і
суспільства.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» (далі - Закон про
бухгалтерський облік) документом, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення
є первинний документ.

Приписи ст. 9 вказаного закону
визначають, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Як вірно зазначив суд першої інстанції,
наявні у матеріалах справи документи
містять всі обов'язкові для первинних
документів реквізити та відповідають
законодавчо визначеним вимогам.

Приписи пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14 ПК України
визначають, що витрати - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138 ПК
України до витрат операційної
діяльності, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2-140.5 статті 140, статей
142 і 143 та інших статей цього Кодексу,
які прямо визначають особливості
формування витрат платника податку.

Згідно п. 138.2 ст. 138 ПК України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Таким чином, враховуючи викладене,
колегія суддів приходить до висновку,
що наявні у матеріалах справи
документи у розумінні приписів Закону
про бухгалтерський облік є первинними
документами, а тому підтверджують,
по-перше, реальність виконання
укладених Позивачем з ТОВ «Агенція
комунікацій» та ТОВ
«Будівельно-монтажна фірма
«Універсал» договорів, по-друге,
правомірність включення до складу
валових витрат суми коштів, сплаченої
на виконання останніх.

Щодо висновків суду першої інстанції
про необґрунтованість висновків
податкового органу щодо завищення
Позивачем податкового кредиту з ПДВ,
колегія суддів вважає за необхідне
зазначити наступне.

Згідно пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податковий кредит - це
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду.

Відповідно до п.198.1, п.198.3 ст. 198 ПК
України, податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт і послуг),
вартість яких відноситься до складу
витрат виробництва (обігу). Право на
нарахування податкового кредит
виникає незалежно від того, чи такі
товари (послуги) та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п.198.6 ст. 198 ПК України не
підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (іншими
подібними документами згідно п. 201.11
ст.201 Кодексу). У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
підпунктом документами, платник
податку несе відповідальність у
вигляді фінансових санкцій,
установлених законодавством,
нарахованих на суму податкового
кредиту, не підтверджену зазначеними
цим підпунктом документами.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно п. 201.10 ст. 201 ПК України податкова
накладна видається платником податку,
який здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент виписування податкових
накладних Позивачу ТОВ «Агенція
комунікацій» та ТОВ
«Будівельно-монтажна фірма
«Універсал» були зареєстровані у
встановленому законом порядку як
суб'єкти підприємницької діяльності, а
також платниками податку на додану
вартість, а факт реальності
господарських операції, як було
встановлено раніше, підтверджується
належним чином оформленими первинними
документами, а тому правових підстав
для винесення оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень у Відповідача не
було.

Окрім іншого, судова колегія вважає за
необхідне зауважити, що навіть
встановлення факту взаємовідносин
контрагентів Позивача з фіктивними
суб'єктами господарювання не є
безумовним доказом ознак фіктивності у
діяльності ТОВ «Агротранс-Холдінг»,
оскільки приписи чинного на момент
виникнення спірних правовідносин
законодавства не ставили у залежність
право формування Позивачем
податкового кредиту та валових витрат
від добросовісності платника податку,
з яким суб'єкт господарювання
перебував у господарських
правовідносинах. При цьому суд
апеляційної інстанції вважає за
необхідне зазначити, що невиконання
такими особами податкових зобов'язань
тягне за собою настання
відповідальності лише для зазначених
суб'єктів і не може бути підставою для
притягнення до відповідальності
іншого суб'єкта господарювання.

Крім того, посилання податкового
органу на використання у ході
перевірки Позивача акту про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Агенція комунікацій»
колегія суддів оцінює критично,
оскільки зустрічні звірки не є
перевірками платника податків,
письмовий документ який складається
після проведення такої звірки (довідка)
не може містити у собі висновки
посадових осіб податкового органу про
порушення суб'єктом господарювання
вимог чинного законодавства, у тому
числі і про реальність, повноту,
достовірність, господарських операцій
такої особи. Тобто дані висновки не
можуть братися до уваги та
використовуватися податковими
органами під час проведення перевірок
інших платників податків, як податкова
інформація чи доказова база.

З огляду на викладене колегія суддів
критично оцінює посилання Апелянта на
неможливість проведення зустрічної
звірки контрагента Позивача як на
підставу для визнання безтоварною
господарської операції.

Таким чином, суд апеляційної інстанції
приходить до висновку, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

У відповідності до ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення, а
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року у справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Агротранс-холдінг»
до Державної податкової інспекції у
Києво-Святошинському районі Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається у порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя
А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.