Справа № 2а-5412/10/1470
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/86520/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу приватного
підприємства "Укрбудсервіс" (далі -
Підприємство)

на постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08.02.2011

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2011

у справі № 2а-5421/10/1470

за позовом Підприємства

до Вознесенської об'єднаної державної
податкової інспекції у Миколаївській
області (далі - Вознесенська ОДПІ)

про скасування рішень.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Підприємство звернулося до
Миколаївського окружного
адміністративного суду з позовом, в
якому просило визнати недійсними
податкові повідомлення-рішення від
25.02.2010 № /0 та № /0.

Постановою названого суду від 08.02.2011,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 05.10.2011, у позові відмовлено з
посиланням на фіктивність
господарських операцій з поставки
підрядних робіт позивачеві в рамках
господарських правовідносин з
товариством з обмеженою
відповідальністю «Атлант Сервіс Груп»
(далі - ТОВ «Атлант Сервіс Груп»).

Посилаючись на невідповідність
висновків судів вимогам чинного
законодавства (зокрема, пункту 5.1,
підпункту 5.2.1 пункту 5.2, підпункту 5.3.9
пункту 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
та підпункту 7.2.3 пункту 7.2, підпункту 7.3.1
пункту 7.3, підпункту 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість», дійсним обставинам справи
та наявним у ній доказам, Підприємство
звернулося до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
скасувати оскаржувані рішення
попередніх судових інстанцій та
задовольнити позовні вимоги.

Вивчивши матеріали справи, перевіривши
відповідність висновків судів наявним
у матеріалах справи доказам,
правильність застосування судами норм
матеріального права та дотримання ними
процесуальних норм, обговоривши доводи
касаційної скарги, Вищий
адміністративний суд України не вбачає
підстав для її задоволення з
урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що
Вознесенською ОДПІ було проведено
планову виїзну перевірку Підприємства
з питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2008 по
30.09.2009ю. оформлену актом від 15.02.2010 №
638/23/31421604.

За наслідками цієї перевірки
податковим органом було прийнято
податкові повідомлення-рішення від
25.02.2010 № /0, згідно з яким
Підприємству донараховано податок на
прибуток у сумі 327 765 грн. (у тому числі 218
510 грн. за основним платежем та 109 255 грн.
за штрафними санкціями), та № /0, за
яким позивачеві визначено податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість у сумі 258 125,01 грн. (у тому числі
172 083,34 грн. за основним платежем та 86041,67
грн. за штрафними санкціями).

Підставою для цих донарахувань став
висновок податкового органу про
незаконне зменшення позивачем
оподатковуваного доходу на суму витрат
на оплату підрядних робіт, нібито
поставлених ТОВ «Атлант Сервіс Груп»
позивачеві в рамках виконання
договорів підряду, а також про
незаконне включення Підприємством до
податкового кредиту ПДВ у ціні
зазначених підрядних робіт.

За твердженням Вознесенської ОДПІ,
правовідносини між цими суб'єктами
господарювання опосередковані штучним
створенням документообігу з метою
отримання податкової економії без
реального руху активів.

Згідно з підпунктом 7.4.1 пункту 7.4 статті
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» (який діяв на час виникнення
спірних правовідносин) податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з придбанням
або виготовленням товарів (у тому числі
при їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
цієї ж статті Закону не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

В силу вимог підпункту 5.2.1 пункту 5.2
статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Абзацом четвертим підпункту 5.3.9 пункту
5.3 цієї ж статті Закону передбачено, що
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Наведені законодавчі положення дають
підстави для висновку про те, що
визначальною умовою виникнення у
платника права на податковий кредит та
на формування валових витрат, окрім
належного документального оформлення
господарської операції та наявності
податкової накладної, є реальність
здійснення цієї операції в рамках
провадження економічної діяльності
платника. При цьому документальне
обґрунтування права на податковий
кредит та на зменшення
оподатковуваного доходу на суму
понесених витрат покладається на
платника.

Згідно з частинами першою, другою
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З наведених правових норм випливає, що
вимоги, які пред'являються до
оформлення первинних документів, мають
імперативний характер. Законом
встановлено ті реквізити, які мають
бути обов'язкові вказані при складенні
первинного облікового документа та які
дозволяють ідентифікувати
господарську операцію. Первинні
документи повинні не лише містити
повну інформацію про виконану
господарську операцію, але й виступати
носіями достовірних відомостей про
таку операцію та її учасників.

Суди обох попередніх інстанцій,
дослідивши представлені учасниками
спору докази та оцінивши їх в
сукупності на підставі статті 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, дійшли висновку про те, що
укладений Підприємством та ТОВ «Атлант
Сервіс Груп» договір підряду від 17.04.2008
№ 16 на виконання будівельно-монтажних
робіт на об'єкті позивача не
супроводжувалися реальним виконанням.

При цьому відсутність реальної
підприємницької діяльності у
правовідносинах Підприємства з
названим контрагентом було
встановлено судами на підставі
сукупності таких обставин: ТОВ «Атлант
Сервіс Груп» не має основних засобів,
виробничих та трудових ресурсів,
об'єктивно необхідних для виконання
спірних робіт, зареєстроване на
підставну особу, яка заперечує свою
причетність до діяльності цього
товариства та до підписання від його
імені будь-яких первинних документів.

Слід зазначити, що докази понесення цим
постачальником витрат на залучення
інших осіб та ресурсів для виконання
розглядуваних робіт матеріали справи
не містять. Позивачем не подано і
доказів здійснення ним та спірним
підрядником поточного контролю за
станом виконання робіт, забезпечення
Підприємством доступу фактичних
виконавців до об'єкта будівництва.

Наведені обставини у сукупності та
взаємозв'язку підтверджують
правильність висновку судів про
недостовірність відомостей у
первинних документах (податкових
накладних, довідках про вартість
виконаних робіт, актах приймання
виконаних будівельних робіт тощо), на
підставі яких позвиачем було
сформовано дані податкового обліку за
спірними операціями, та, як наслідок -
про отримання позивачем
необґрунтованої податкової вигоди
шляхом завищення суми валових витрат
та податкового кредиту.

Слід зазначити, що у податкових
правовідносинах є неприпустимою
ситуація, яка дозволяла б
недобросовісним платникам за
допомогою інструментів, що
використовуються у цивільно-правових
відносинах, створювати ситуацію
формальної наявності права на
отримання податкової вигоди (у тому
числі шляхом формування податкового
кредиту).

З урахуванням викладеного суди цілком
правомірно відмовили у задоволенні
позову Підприємства.

Доводи заявника касаційної скарги
спрямовані на переоцінку встановлених
обставин справи та оцінених доказів, що
перебуває поза межами повноважень суду
касаційної інстанції, а відтак
підлягають відхиленню.

У зв'язку з цим Вищий адміністративний
суд України не вбачає підстав для
скасування оскаржуваних постанови та
ухвали судів першої та апеляційної
інстанцій та задоволення касаційних
вимог.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу приватного
підприємства "Укрбудсервіс" залишити
без задоволення, а постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08.02.2011 та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 05.10.2011 у
справі № 2а-5421/10/1470 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І. Костенко
судді:І.О. Бухтіярова І.В. Приходько