Справа № 813/8833/13-а
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 р.
Справа № 876/805/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді
Костіва М.В.,

суддів
Затолочного В.С., Матковської З.М.,

за участю секретаря
Гнатик А.З.

представника позивача
ОСОБА_1

представника відповідача
Цебрівського Р.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
26.12.2013 року в справі №813/8833/13-а за
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Львівській області про скасування
наказу,

встановив:

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 26.12.2013 р. у
справі №813/8833/13-а за позовом ОСОБА_3 до
Головного управління МВС України у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування наказу ГУ
МВС України у Львівській області від
30.08.2013 р. №1625 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ВЗГ Головного управління»
в частині накладення на нього
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ,
позов задоволено повністю: визнано
протиправним та скасовано наказ
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Львівській
області від 30.08.2013р. № 1625 «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ВЗГ
Головного управління» в частині
накладення на ОСОБА_3 дисциплінарного
стягнення у вигляді звільнення з
органів внутрішніх справ.

В апеляційній скарзі скаржник просить
постанову скасувати та відмовити у
позові. Апеляційна скарга мотивована
неповним з'ясуванням обставин справи
та порушенням норм матеріального
права. Посилається на видання
оскаржуваного наказу у зв'язку із
грубим порушенням позивачем
транспортної дисципліни, що проявилась
у втручанні в діяльність працівників
правоохоронних органів, керуванні
незареєстрованим транспортним
засобом, який йому не належить у стані
алкогольного сп'яніння, недотримання
норм професійної та службової етики,
негідною поведінкою.

В судовому засіданні представник
відповідача підтримав вимоги
апеляційної скарги з наведених в ній
мотивів.

Представник позивача апеляційну
скаргу заперечив з мотивів, зазначених
у запереченні. Посилається на те, що
звільнення є крайнім заходом
дисциплінарного впливу, а при виборі
виду дисциплінарного стягнення не
враховувались важливі обставини, у т.ч.
те, що позивач не притягався до
відповідальності раніше, високу
кваліфікацію, сімейний стан,
відсутність негативних наслідків
внаслідок вчиненого порушення.
Оскаржуваний наказ був виданий 30.08.2013
р., - до набрання постановою
Залізничного районного суду м. Львова
від 27.08.2013 р. законної сили. Посилається
на право позивача звернутись
безпосередньо до суду, не вдаючись до
позасудових способів захисту права.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та апеляційну скаргу
в межах наведених у ній доводів,
колегія суддів дійшла висновку, що в
задоволенні апеляційної скарги слід
відмовити з наступних підстав.

Суд першої інстанції встановив та
матеріалами справи підтверджується, що
позивач проходив службу в органах
внутрішніх справ з серпня 1999 року і на
час притягнення до дисциплінарної
відповідальності у вигляді звільнення
з органів внутрішніх справ перебував
на посаді старшого інспектора відділу
зв'язків з громадськістю ГУ МВС України
у Львівській області.

Наказом Головного Управління
внутрішніх справ України у Львівській
області № 1625 від 30.08.2013р. «Про
притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ВЗГ
Головного управління» за грубі
порушення службової дисципліни на
старшого інспектора відділу зв'язків з
громадськістю ГУМВС України у
Львівській області майора міліції
ОСОБА_3 накладено дисциплінарне
стягнення - звільнення з органів
внутрішніх справ.

Згідно з ч. 1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. При цьому, у відповідності
до ч.2 ст. 2 КАС України до
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Частиною другою статті 19 Конституції
України закріплено обов'язок органів
державної влади та їх посадових осіб
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією України та Законами
України. Громадянам згідно зі статтею
43 Конституції України гарантується
захист від незаконного звільнення.
Статтею 1 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України «Про
Дисциплінарний статут органів
внутрішніх справ України» від 22 лютого
2006 року N 3460-IV визначено, що службова
дисципліна - дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Відповідно до положень ст.7
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України особи
рядового та начальницького складу
зобов'язані дотримуватися
законодавства, неухильно виконувати
вимоги Присяги працівника органів
внутрішніх справ України, статутів і
наказів начальників.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту
органів внутрішніх справ України
передбачає види дисциплінарних
стягнень, що можуть накладатись на осіб
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ, а саме: усне
зауваження, зауваження, догана, сувора
догана, попередження про неповну
посадову відповідність, звільнення з
посади, пониження в спеціальному
званні на один ступінь, звільнення з
органів внутрішніх справ.

Відповідно до ч.10 ст.14 Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України при визначенні виду
дисциплінарного стягнення мають
враховуватись тяжкість проступку,
обставини, за яких його скоєно,
заподіяна шкода, попередня поведінка
особи та визнання нею своєї вини, її
ставлення до виконання службових
обов'язків, рівень кваліфікації, тощо.

Звільнення осіб рядового і
начальницького складу з органів
внутрішніх справ відповідно до ч.15 ст.14
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України є крайнім
заходом дисциплінарного впливу.
Звільнення з органів внутрішніх справ
за порушення дисципліни як крайній
захід впливу до осіб начальницького
складу повинен застосовуватись з
урахуванням усіх обставин скоєння
порушення, коли інші заходи
дисциплінарного впливу виявились
безрезультатними або коли працівник
міліції скоїв проступок, несумісний з
перебуванням на службі в органах
внутрішніх справ.

Суд першої інстанції правильно
встановив, і ця обставина не
заперечувалась скаржником в
апеляційній скарзі, що до накладення на
позивача дисциплінарного стягнення у
вигляді звільнення з органів
внутрішніх справ, позивач за весь час
проходження служби в органах
внутрішніх справ жодних
дисциплінарних стягнень не мав та
жодних зауважень по службі у
останнього не було. Ті обставини, що
позивач понад 14 років працює в органах
внутрішніх справ, зарекомендував себе
позитивно, має заохочення, які
застосовувалися до позивача, зокрема
нагородження відзнакою МВС України «За
бездоганну службу» ІІ ступеня,
нагородження відзнакою-медаллю «За
сумлінну службу» ІІІ ступеня,
оголошення подяки, надання грошової
премії за сумлінне виконання службових
обов'язків, утримує двох неповнолітніх
дітей та на час вчинення проступку
перебував у відпустці (поза службою), у
висновку службового розслідування
жодним чином не відображені, як і не
зазначено у висновку службового
розслідування про заподіяну шкоду,
попередню поведінку позивача та його
ставлення до виконання службових
обов'язків. При врахуванні вказаних
обставин у відповідача була можливість
застосувати інші заходи
дисциплінарного впливу, а не крайній -
звільнення з органів внутрішніх справ.
Висновок службового розслідування
зроблений без врахування обставин, за
яких його скоєно (перебування позивача
у відпустці), відсутності заподіяної
шкоди, без врахування попередньої
поведінки позивача, його ставлення до
виконання службових обов'язків, із
врахуванням самих лише
адміністративних протоколів та
пояснень працівників міліції.

Відповідно до ст. 71 ч.2 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про те, що апелянт прийняв спірний
наказ про притягнення до
дисциплінарної відповідальності без
ознайомлення позивача з висновком
службового розслідування, чим порушив
право на оскарження такого висновку у
разі незгоди з ним, та вимоги абз. 4 п. 5.4
Інструкції про порядок проведення
службових розслідувань в органах
внутрішніх справ України, згідно з
якими особа рядового або
начальницького складу, стосовно якої
проводилось службове розслідування,
має право оскаржити рішення щодо
накладення на нього дисциплінарного
стягнення в порядку, визначеному
законодавством України. Апелянт
зазначену обставину у встановленому
ст. 71 КАС України порядку не спростував.

В світлі наявності актів вищої
юридичної сили, зокрема, Закону України
«Про міліцію», Положення про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ, Дисциплінарного
статуту органів внутрішніх справ
України, Наказ Міністерства внутрішніх
справ України від 16.03.2007 р. за № 81, на
який покликається представник
апелянта, є лише підзаконним
нормативним актом, а отже не є
визначальним фактором при звільненні
особи зі служби в ОВС. Зазначена
обставина правильно констатована
судом першої інстанції.

Відповідно до ст. 16 Дисциплінарного
статуту дисциплінарне стягнення
накладається у строк до одного місяця з
дня, коли про проступок стало відомо
начальнику. У разі проведення за фактом
учинення проступку службового
розслідування, провадження в
кримінальній справі або справі про
адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, провадження в
кримінальній справі чи справі про
адміністративне правопорушення, не
враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці. Постанова Залізничного
районного суду м. Львова від 27.08.2013р. на
час притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності
законної сили не набрала, оскільки
оскаржувалася відповідачем, а тому
провадження в справах про
адміністративне правопорушення на час
прийняття спірного наказу не були
закінчені, а відповідно перебіг строку
для застосування дисциплінарного
стягнення не розпочався, що вказує на
передчасне прийняття відповідачем
28.08.2013 р. спірного наказу. При цьому, в
матеріалах службового розслідування
міститься рапорт від 23.08.2013 р. про
продовження терміну службового
розслідування, оскільки розгляд
адміністративних матеріалів стосовно
позивача переносився судом.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією
та законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

З урахуванням встановлених фактичних
обставин справи та вищенаведених норм
діючого законодавства, суд першої
інстанції дійшов висновку про
прийняття наказу ГУ МВС України у
Львівській області від 30.08.2013р. № 1625
«Про притягнення до дисциплінарної
відповідальності працівників ВЗГ
Головного управління» в частині
накладення на позивача
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
з неповним дотриманням вимог ч. 3 ст. 2
КАС України.

Матеріали апеляційної скарги
висновків суду першої інстанції не
спростовують.

Згідно зі ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.
Апелянт у встановленому законом
порядку не довів наявність
передбачених законом підстав для
скасування постанови суду, не надав
інших доказів, які б не подавались суду
першої інстанції з обґрунтуванням
неможливості їх подання такому суду.

Враховуючи наведене, судове
рішення відповідає закону та
матеріалам справи.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, апеляційний суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України у Львівській області -
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 26.12.2013 року
в справі №813/8833/13-а - без змін.

Ухвала набирає законної сили
негайно після проголошення та може
бути оскаржена в касаційному порядку
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України
протягом 20-ти днів після набрання нею
законної сили, а уразі складення такої
в порядку ч. 3 ст. 160 КАС України,
протягом того ж строку з часу складення
в повному обсязі.

Головуючий суддя
Костів М.В.

Судді
Затолочний В.С.

Матковська З.М.

Повний текст ухвали складений 31.03.2014
року.