Справа № 826/19018/13-а
Суддя: Шурко О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Шурко О.І.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Шурка О.І.,

суддів
Василенка Я.М., Степанюка А.Г.,

при секретарі
Киричуку Р.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, без фіксування його за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу згідно до ч. 1 ст. 41
КАС України, апеляційну скаргу
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом Приватного
підприємства «Інтер-Блізз» до
Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві про визнання протиправними
та скасування Постанов №472/13, №473/13 від
24.10.2013 року,-

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 січня 2014 року адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

Апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення,
невідповідність висновків суду
дійсним обставинам справи, порушення
судом норм матеріального та
процесуального права, що є на його
переконання підставою для скасування
судового рішення.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, відповідачем проведено
позапланову перевірку дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил з
боку ПП «ІНТЕР-БЛІЗЗ» на об'єкті
будівництва - реконструкція з
прибудовою та окремою вхідною групою в
нежитлових приміщеннях груп №2, 3, 29, 30
під розміщення кафе з баром в житловому
будинку по вул. Андріївській, 9, літера
«А» у Подільському районі м. Києва, за
результатами якої складено
відповідний акт перевірки від 14 жовтня
2013 року

Під час перевірки виявлено самовільне
виконання будівельних робіт з
реконструкції нежитлових приміщень, а
саме: реконструкція інженерного
обладнання (прокладання повітроводів
витяжної вентиляції по фасаду), чим
порушено ст.. 28 Закону України «Про
охорону культурної спадщини» та пункт
5.33 ДНБ В.2,2-15-2005 «Житлові будинки.
Основні положення». Нежитлові
приміщення №2, 3, 29, 30 за вищевказаною
адресою експлуатуються без прийняття
їх в експлуатацію відповідно до вимог
чинного законодавства, чим порушено ч. 8
ст. 39 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

На підставі Акта перевірки,
відповідачем видано припис про
усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, будівельних норм,
державних стандартів і правил від 14
жовтня 2013 року з вимогою заборонити
експлуатацію нежитлових приміщень №2,
3, 29, 30 до усунення порушення вимог
чинного законодавства у сфері
містобудівної діяльності у
встановленому законодавством порядку
та зобов'язано усунути порушення до 14
листопада 2013 року.

Згідно Акта перевірки відповідачем
складено протокол про правопорушення у
сфері містобудівної діяльності від 14
жовтня 2013 року стосовно ПП
«ІНТЕР-БЛІЗЗ» та призначено розгляд
справи про адміністративне
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності на 24 жовтня 2013 року.

За встановлені правопорушення до
позивача на підставі протоколів про
правопорушення у сфері містобудівної
діяльності було прийнято Постанови: №
472/13 від 24.10.2013 р. накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі відповідно 424390,00грн.;
№ 473/13 від 24.10.2013 р. накладено
адміністративне стягнення у вигляді
штрафу в розмірі відповідно 424390,00грн.

Не погоджуючись із такими рішеннями
відповідача, позивач звернувся до суду
із адміністративним позовом, в якому
просив визнати дії відповідача
протиправними та скасувати прийняті
рішення про накладення
адміністративних стягнень.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції мотивував своє
рішення тим, що позивачем було
здійснено перепланування, а не
реконструкція нежитлових приміщень, а
тому рішення, які були прийняті до
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві є протиправними, та такими,
що підлягають скасуванню.

Колегія суддів погоджується із таким
висновком суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
станом на момент проведення перевірки
та прийняття Постанов частина спірних
нежитлових приміщень, а саме, №3 та №29
введено в експлуатацію, що
підтверджується копією акта державної
комісії про прийняття в експлуатацію
приміщень після перепланувань та
переобладнань, влаштування (прибудови)
балкону від 22 жовтня 2010 року, яка
міститься в матеріалах справи.

Так, правовідносини, що є предметом
даного спору регулюються Законом
України «Про основи містобудування»,
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності», Законом
України «Про відповідальність за
порушення у сфері містобудівної
діяльності», Порядком здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю.

Зокрема, у вступній частині Закону
України «Про основи містобудування»
вказується, що цей Закон визначає
правові, економічні, соціальні та
організаційні засади містобудівної
діяльності в Україні і спрямований на
формування повноцінного життєвого
середовища, забезпечення при цьому
охорони навколишнього природного
оточення, раціонального
природокористування та збереження
культурної спадщини.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
основи містобудування» об'єктами
містобудування є територія України та
території її
адміністративно-територіальних
одиниць, їх частини та окремі земельні
ділянки, функціональні території (зони)
адміністративно-територіальних
одиниць (житлової і громадської
забудови, виробничі, рекреаційні,
комунальні, охорони нерухомої
культурної та природної спадщини та
інші), будинки і споруди, їх комплекси,
комунікаційні та споруди інженерної і
транспортної інфраструктури, об'єкти
архітектурної діяльності.

У ст.. 5 цього Закону викладені основні
вимоги до містобудівної діяльності.

Розділ 2 цього ж Закону визначає
державне регулювання у сфері
містобудування.

Як вже було зазначено вище, приміщення
№2, 3, 29, 30 в житловому будинку по вул.
Андріївській, 9, літера «А» у м. Києві є
вже прийнятим у експлуатацію, тобто є
закінченим будівництвом. З матеріалів
справи вбачається, що позивач придбав
вищезазначені приміщення згідно
договорів купівлі-продажу.

Колегія суддів погоджується із
твердженням суду першої інстанції, що
законодавство України розділяє такі
поняття як реконструкція та
перепланування.

Відповідно до п. 1.4.3. Правил утримання
жилих будинків та прибудинкових
територій, затверджених Наказом
Державного комітету України з питань
житлово-комунального господарства від
17.05.2005 р. № 76, до елементів
перепланування жилих приміщень
належать: перенесення і розбирання
перегородок, перенесення і влаштування
дверних прорізів, улаштування і
переустаткування тамбурів, прибудова
балконів на рівні перших поверхів
багатоповерхових будинків.

Згідно з п. 3.10 ДБН А.2.2-3-2012 «Склад та
зміст проектної документації на
будівництво», затверджених Наказом
Мінрегіонбуду України від 03.03.2012 року №
98 реконструкція - це перебудова
введених в експлуатацію в
установленому порядку об'єктів
будівництва.

Відповідно до п. 3.2 ДБН А.2.2-3-2012, об'єкти
будівництва - це будинки, будівлі,
споруди будь-якого призначення, їх
комплекси, лінійні об'єкти
інженерно-транспортної
інфраструктури.

Відповідно до ст. 32 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
усі об'єкти будівництва поділяються на
I, II, III, IV і V категорії складності.

Категорія складності об'єкта
будівництва визначається відповідно
до державних будівельних норм та
стандартів на підставі класу наслідків
(відповідальності) такого об'єкта
будівництва.

Віднесення об'єкта будівництва до тієї
чи іншої категорії складності
здійснюється проектною організацією і
замовником будівництва.

Порядок віднесення об'єктів до IV і V
категорій складності визначається
Кабінетом Міністрів України.

Так, відповідно до пункту 5 Порядку
віднесення об'єктів будівництва до IV і V
категорій складності, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.04.2011 р. N 557 до IV категорії
складності відносяться об'єкти
будівництва, які мають хоча б одну з
таких ознак: 1) розраховані на постійне
перебування більш як 300 осіб та (або)
періодичне перебування більше 500 осіб;
2) становлять можливу небезпеку для
більш як 10000 осіб, які перебувають поза
об'єктом; 3) у разі аварії або
неможливості (недоцільності) подальшої
експлуатації: можуть спричинити збитки
в обсязі понад 15000 мінімальних розмірів
заробітних плат; можуть призвести до
припинення функціонування об'єктів
транспорту, зв'язку, енергетики та
інженерних мереж регіонального рівня;
можуть призвести до втрати об'єктів
культурної спадщини місцевого
значення.

Разом з тим, відповідно до п. 4 ст. 41
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», посадові
особи інспекцій державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право:
безперешкодного доступу до місць
будівництва об'єктів; складати
протоколи про вчинення правопорушень,
акти перевірок та накладати штрафи
відповідно до закону; видавати
обов'язкові для виконання приписи щодо:
а) усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил. б) зупинення
підготовчих та будівельних робіт, які
виконуються без реєстрації декларації
про початок їх виконання або дозволу на
виконання будівельних робіт.

Згідно п. 9 ч. 4 ст. ст. 41 Закону України
"Про регулювання містобудівної
діяльності", посадові особи інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю під час здійснення перевірки
мають право забороняти за вмотивованим
письмовим рішенням керівника
інспекції чи його заступника
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, не прийнятих в експлуатацію.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що Позивачем було
здійснено саме перепланування, а не
реконструкція нежитлових приміщень, а
отже, рішення, які були прийняті до
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
місті Києві є протиправними, що було
вірно зазначено судом першої
інстанції.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються встановленими судом
першої інстанції обставинами, наявними
в матеріалах справи доказами та
нормами права, зазначеними в
мотивувальній частині оскаржуваного
рішення суду.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206
КАС України, суд

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у місті Києві - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
13 січня 2014 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий:

Судді:

Головуючий суддя
Шурко О.І.

Судді:
Василенко Я.М.

Степанюк А.Г.