Справа № 2а-108/12/0370
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
Справа
№ 9104/62292/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Волинської
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 24
лютого 2012 року у справі за позовом
підприємства ,,Сента" до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Волинської області про
скасування податкового
повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В :

10 січня 2012 року підприємство ,,Сента"
звернулося до суду з адміністративним
позовом, в якому з врахуванням заяви
про зміну позовних вимог просило
визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції (ОДПІ) Волинської
області № від 25.10.2011 року в
частині нарахування пені на суму 43900
грн. 18 коп. та № від 25.10.2011 року
повністю.

Постановою від 24 лютого 2012 року
Волинський окружний адміністративний
суд позов задовольнив частково та
ухвалив визнати протиправним і
скасувати податкове
повідомлення-рішення Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції від 25 жовтня 2011року № в
частині нарахування пені за порушення
термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності в
розмірі 43900 грн. 18 коп. В задоволенні
решти позовних вимог суд відмовив.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, Луцька ОДПІ подала
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув уваги на
доводи податкового органу про те, що у
разі укладання договору про уступку
вимоги боргу між двома резидентами
України, право кредитора переходить до
іншого резидента, і в послідуючому
валютна виручка надійде не власнику
експортованої продукції чи надавачу
послуг, а іншій особі, що суперечить
вимогам Закону України ,,Про порядок
здійснення розрахунків у іноземній
валюті".

За таких обставин податковий орган
вважає правомірним оскаржене
податкове повідомлення-рішення, а тому
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що за
наслідками проведеної планової
виїзної перевірки підприємства ,,Сента"
з питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2010 року по 30.06.2011 року,
Луцька ОДПІ 25.10.2011 року прийняла
податкові повідомлення-рішення: -
№, яким нарахувала підприємству
пеню за порушення термінів розрахунків
у сфері зовнішньоекономічної
діяльності в розмірі 44218грн. 61коп.;

- № , яким нарахувала пеню за
порушення термінів розрахунків у сфері
зовнішньоекономічної діяльності в
розмірі 1360 грн. 00 коп..

Суд першої інстанції відмовив в
задоволенні позову в частині
скасування податкового
повідомлення-рішення за № від
25.10.2011 року, постанова суду в цій
частині ніким не оскаржена, а тому
апеляційний суд не дає оцінку
правомірності зазначеного податкового
повідомлення-рішення.

З матеріалів справи апеляційний суд
вбачає, що позивач та фірма ,,HАMMEL
RECYCLINGTЕCHNIK GmbH" уклали контракт від 21.06.2007
року №054/06/07-ТРМ на перевезення
вантажів автомобільним транспортом.

По даному контракту станом на 01.07.2010
року у підприємства ,,Сента" рахувалась
дебіторська заборгованість в сумі 2 520,00
євро (24305грн. 29коп.) з граничним терміном
надходження коштів: 17.07.2010 року 180 євро,
07.08.2010 року 1170 євро, 13.08.2010 року 1170 євро.
Оплата за надані послуги від
нерезидента станом на 30.06.2011 року на
рахунок підприємства ,,Сента" не
надходила,

08.07.2010 року підприємство ,,Сента" уклало
з фізичною особою-підприємцем (ФОП)
ОСОБА_1 договір за № 08/07/10 про уступку
права вимоги, за яким підприємство
,,Сента" передало, а ФОП ОСОБА_1 прийняла
та оплатила вимоги до фірми ,,HАMMEL
RECYCLINGTЕCHNIK GmbH" на суму 2 520,00 євро. При
цьому ФОП ОСОБА_1 сплатила підприємству
,,Сента" 26034,90 грн..

В акті перевірки також зафіксовано
несвоєчасне надходження імпортного
товару (напівпричепів) по контракту від
07.04.2008 року №10/04/08-Т, укладеного з фірмою
,,HOCHSTAFFL GmbH". Такі факти були встановлені
попередньою плановою документальної
перевіркою та продовжували існувати.
Станом на 01.07.2010 року дебіторська
заборгованість по цьому контракту
становила 25100 євро (267692грн. 10коп.) з
граничним терміном надходження товару:
на суму 9900 євро 07.01.2009 року, 6250 євро
18.02.2009 року, 1744 євро 26.10.2010 року, 2206 євро
02.11.2009 року, 2300 євро 20.06.2010 року, 2700 євро
23.11.2010 року. Згідно ВМД імпортний товар
від фірми ,,HOCHSTAFFL GmbH" на суму 25100 євро
(267692 грн. 10 коп.) надійшов 29.09.2010 року, з
них на суму 22400 євро з порушенням
встановлених термінів розрахунків в
іноземній валюті.

За наслідками перевірки податковий
орган за порушення статей 1, 2 Закону
України ,,Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті"
застосував до позивача штрафні
санкції на загальну суму 43900 грн. 18 коп. (
25134,98 грн. + 18765,20 грн.).

Крім того, за порушення виконання умов
контракту №16/04/2010-ТRМ від 16.04.2010 року,
укладеного з фірмою ,,WOODGARD s.r.о", по якому
станом на 30.06.2011 року рахувалась
дебіторська заборгованості на суму 200
євро, граничний строк надходження якої
закінчився 14.05.2011 року, до позивача
застосована штрафна санкція в сумі 318,43
грн..

Однак, в цій частині податкове
повідомлення-рішення № позивач
не оскаржував.

Задовольняючи частково позовні вимоги
та скасовуючи податкове повідомлення -
рішення № в частині застосування
штрафних санкцій в сумі 43900 грн. 18 коп.,
суд першої інстанції виходив з того, що
у податкового органу були відсутні
правові підстави для застосування
штрафних санкцій.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, статтею 1 Закону України ,,Про
порядок здійснення розрахунків в
іноземній валюті" визначено, що виручка
резидентів у іноземній валюті підлягає
зарахуванню на їх валютні рахунки в
уповноважених банках у строки виплати
заборгованостей, зазначені в
контрактах, але не пізніше 180
календарних днів з дати митного
оформлення (виписки виїзної вантажної
митної декларації ) продукції, що
експортується а в разі експорту робіт
(послуг), прав інтелектуальної
власності - з моменту підписання акта
або іншого документа, що засвідчує
виконання робіт, надання послуг,
експорт прав інтелектуальної
власності. Перевищення зазначеного
строку потребує висновку центрального
органу виконавчої влади з питань
економічної політики.

Відповідно до положень ст. 2 Закону
України ,,Про зовнішньоекономічну
діяльність" від 16.04.1991 року №959-ХІІ
уступка права вимоги за міжнародним
договором ґрунтується на принципі
свободи зовнішньоекономічного
підприємництва, що полягає у праві
суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності добровільно вступати у
зовнішньоекономічні зв'язки та на
праві суб'єктів зовнішньоекономічної
діяльності здійснювати її в будь-яких
формах, які прямо не заборонені чинним
законодавством України.

Згідно з ч.4 ст. 6 Закону України ,,Про
зовнішньоекономічну діяльність"
суб'єкти зовнішньоекономічної
діяльності мають право укладати
будь-які види зовнішньоекономічні
договори (контрактів), крім тих, які
прямо та у виключній формі заборонені
законами України.

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що чинне
законодавство України не виключає
можливості припинення зобов'язань в
інший спосіб, зокрема, зарахуванням у
разі заміни кредитора, оскільки Закони
України ,,Про зовнішньоекономічну
діяльність" та ,,Про порядок здійснення
розрахунків в іноземній валюті" не
містять заборони використовувати
такий спосіб припинення зобов'язань у
зовнішньоекономічній діяльності, при
дотриманні умов та вимог щодо
укладення правочину про зміну
кредитора у зобов'язанні.

Таким чином, припинення зобов'язання
щодо сплати дебіторської
заборгованості між підприємством
,,Сента" та фірмою ,,HАMMEL RECYCLINGTЕCHNIK GmbH" на
суму 2520,00 євро шляхом зарахування при
заміні кредитора (уступка вимоги) не
суперечить чинному законодавству, а
тому суд першої інстанції правомірно
визнав протиправним нарахування
відповідачем пені в сумі 25134,98 грн..

Відповідно до ст.2 Закону України від
23.09.1994 року № 185/94-ВР ,,Про порядок
здійснення розрахунків в іноземній
валюті" (в редакції, чинній на час
виникнення правовідносин) імпортні
операції резидентів, які здійснюються
на умовах відстрочення поставки, в
разі, коли таке відстрочення перевищує
180 календарних днів з моменту
здійснення авансового платежу або
виставлення векселя на користь
постачальника продукції (робіт,
послуг), що імпортується, потребують
висновку центрального органу
виконавчої влади з питань економічної
політики.

Згідно із ст.4 Закону №185/94-ВР порушення
резидентами строків, передбачених
ст.ст. 1 і 2 цього Закону, тягне за собою
стягнення пені за кожний день
прострочення у розмірі 0,3 відсотка від
суми неодержаної виручки (вартості
недопоставленого товару) в іноземній
валюті, перерахованої у грошову
одиницю України за валютним курсом
Національного банку України на день
виникнення заборгованості. Загальний
розмір нарахованої пені не може
перевищувати суми неодержаної виручки
(вартості недопоставленого товару).

Імпортна операція у розумінні статті 2
Закону № 185/94-ВР передбачає здійснення
суб'єктом господарювання імпорту.

Позивач відповідно до Закону України
від 16 квітня 1991 року № 959-XII ,,Про
зовнішньоекономічну діяльність" є
суб'єктом зовнішньоекономічної
діяльності, одним з видів якої згідно
зі статтею 4 цього Закону є імпорт.

За змістом абзацу чотирнадцятого
статті 1 Закону № 959-XII та абзацу другого
підпункту 1.1 Інструкції про порядок
здійснення контролю за експортними,
імпортними операціями, затвердженої
постановою Національного банку
України від 24 березня 1999 року № 136,
імпорт - це купівля українськими
суб'єктами зовнішньоекономічної
діяльності в іноземних суб'єктів
господарської діяльності товарів з
ввезенням або без ввезення цих товарів
на територію України, включаючи
купівлю товарів, призначених для
власного споживання установами та
організаціями України, розташованими
за її межами.

Відповідно до статті 1 Закону України
,,Про зовнішньоекономічну діяльність
моментом здійснення імпорту
вважається момент перетину товаром
митного кордону України або переходу
права власності на зазначений товар, що
експортується чи імпортується, від
продавця до покупця.

Згідно пункту 23 статті 1 Митного
кодексу України ( в редакції, чинній на
час виникнення спірних правовідносин)
переміщення товарів через митний
кордон України у вантажних
відправленнях - це переміщення товарів
через митний кордон України при
здійсненні експортно-імпортних
операцій, а також інших операцій,
пов'язаних із ввезенням товарів на
митну територію України, вивезенням
товарів за межі митної території
України або переміщенням їх митною
територією України транзитом.

Статтею 6 Митного кодексу України
визначено, що митний кордон збігається
з державним кордоном України.

Відповідно до статті 43 вказаного
Кодексу товари перебувають під митним
контролем з моменту його початку і до
закінчення згідно з заявленим митним
режимом. У разі ввезення на митну
територію України товарів митний
контроль розпочинається з моменту
перетинання ними митного кордону
України та закінчується після
здійснення у повному обсязі митного
оформлення товарів, що переміщуються
через митний кордон України.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права, апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що моментом
здійснення імпорту відповідно до
абзацу тридцять восьмого статті 1
Закону № 959-XII є момент перетину товаром
митного кордону України або переходу
права власності на зазначений товар, що
експортується чи імпортується, від
продавця до покупця.

Суд першої інстанції встановив, що за
умовами укладеного між підприємством
,,Сента» та фірмою ,,HOCHSTAFFL GmbH" договору
за №10/04/08-Т від 07.04.2008 року та внесених
до нього доповнень №1 від 01.07.2008 року, №2
від 08.04.2009 року, продавець (нерезидент)
постачає позивачу (покупцю) дві одиниці
напівпричепів KOGEL SN 24 Р 90.

Поставка товару на митну територію
України за даним контрактом
підтверджується : попередніми
повідомленнями ПП №201010000/8/704533 від
08.08.2008 року та ПП №201010000/8/704921 від 01.09.2008
року про прибуття товару
напівпричепів KOGEL SN 24 Р 910, шасі
№WKOS542, шасі №WKOS543,
міжнародними товарно-транспортною
накладною (CMR) АN №035968 та (CMR) АN №051206, (CMR)
АN №051206 з відмітками Ягодинської
митниці від 08.08.2008 року та від 01.09.2008
року про взяття під митний контроль,
ВМД №201010004/8/028803 від 21.10.2008 року,
№201000011/2010/002142 від 29.09.2010 року.

Оскільки, фактичні поставки товарів за
імпортним контрактом відбулися 08.08.2008
року та 01.09.2008 року відповідно, а
попередня оплата (авансові платежі)
була проведена у квітні 2008 року, суд
першої інстанції дійшов
обґрунтованого висновку про
неправомірність нарахування позивачу
пені за порушення термінів розрахунків
у сфері зовнішньоекономічної
діяльності у сумі 18765,20 грн., оскільки
товар перетнув митний кордон раніше
визначеного законодавством граничного
терміну у 180 днів.

Наведене спростовує доводи
апеляційної скарги про
невідповідність оскарженого судового
рішення нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Волинської області залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 24
лютого 2012 року у справі № 2а/0370/108/12 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов