Справа № 802/5014/13-а
Суддя: Курко О. П.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 802/5014/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Сало П. І.
Суддя-доповідач: Курко О. П.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Курка О. П.

суддів: Білоуса О.В. Совгири Д. І.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Хмільницькому
районі, управління Пенсійного фонду
України у Літинському районі
Вінницької області на постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом управління Пенсійного фонду
України у Літинському районі
Вінницької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Хмільницькому
районі про зобов'язання включити до
акту щомісячної звірки витрати та
стягнути заборгованість , -

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України у
Літинському районі Вінницької області
(Позивач) звернулося до Вінницького
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Хмільницькому
районі Вінницької області (Відповідач)
про зобов'язання включити до акту
щомісячної звірки витрати та стягнути
заборгованість

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду 20 січня 2014 року
позов задоволено частково.

Не погодившись із прийнятим рішенням,
сторони подали апеляційні скарги, в
яких просять: Позивач - скасувати
постанову в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та прийняти
нову, якою задовольнити позовні вимоги
повністю; Відповідач - скасувати
постанову в частині задоволених
позовних вимог та прийняти нову, якою
відмовити в задоволенні позову.

До початку судового засідання через
канцелярію Вінницького апеляційного
адміністративного суду за вхідним
№6534/14 представник Позивача подав заяву
з проханням розглянути апеляційну
скаргу в порядку письмового
провадження.

Представник Відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча був
належним чином повідомлений про дату,
час та місце апеляційного розгляду
справи, що підтверджується матеріалами
справи.

Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі неприбуття жодної з
осіб, які беруть участь у справі, у
судове засідання, хоча вони були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо доказів для правильного
вирішення апеляційної скарги, колегія
суддів визнала за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та
перевіривши доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційні
скарги необхідно залишити без
задоволення, виходячи з наступного.

Так як встановлено, та досліджено судом
першої інстації, що між Позивачем та
Відповідачем була проведена щомісячна
звірка витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві
громадянам, яким заподіяно каліцтво на
підприємствах, розташованих на
території країн СНД в сумі 761,70 грн. грн.
за період з червня по листопад 2013 року,
а також виплаченої допомоги на
поховання в сумі 304,69 грн. за вересень 2013
року.

Відповідно до ст. 4 Основ залежно від
страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Відповідно до п. 2 ст. 7 Закону України
"Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 01.04.2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків документи, що підтверджують
право цих працівників (членів їх сімей)
на такі страхові виплати та соціальні
послуги, або коли таке право
встановлено в судовому порядку.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до міжнародно-правового
акта, що регулює дані правовідносини, є
Угода про гарантії прав громадян
держав - учасниць Співдружності
Незалежних Держав у галузі пенсійного
забезпечення від 13.03.1992 року. Україною
вказана Угода підписана в день її
прийняття, а в дію Угода вступила з
моменту її підписання.

Статтею 1 зазначеної Угоди передбачено,
що пенсійне забезпечення громадян
держав - учасниць цієї Угоди та членів
їхніх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають. Відповідно до ст.
3 Угоди про гарантії прав громадян
держав - учасниць СНД, усі витрати, які
пов'язані із здійсненням пенсійного
забезпечення несе держава, що надає це
пенсійне забезпечення. Стаття 5 цієї
Угоди передбачає, що вона поширюється
на всі види пенсійного забезпечення
громадян. Статтею 6 передбачено, що
призначення пенсій громадянам держав -
учасниць Угоди проводиться за місцем
проживання.

Отже, пенсії по інвалідності внаслідок
трудового каліцтва або професійного
захворювання, якщо страховий випадок
стався на території держав-учасниць
Угоди, призначаються за законодавством
України і виплачуються з коштів
Пенсійного фонду України.

Перелік соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом, передбачений статтею 21 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
(далі - Закон № 1105-XIV) .

Однак, пунктом 5 частини першої статті 24
Закону № 1105-XIV Фонд зобов'язано
співпрацювати з фондами з інших видів
соціального страхування у
фінансуванні заходів, пов'язаних з
матеріальним забезпеченням та
наданням соціальних послуг
застрахованим, у кожному конкретному
випадку спільно приймаючи рішення щодо
того, хто з них братиме участь у
фінансуванні цих заходів.

Враховуючи вищевказані норми
законодавства колегія суддів зазначає,
що Фонд є особою, яка відповідно до
закону зобов'язана здійснювати спірні
виплати.

Таким чином вимоги Позивача про
стягнення з Відповідача витрат на
виплату пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві громадянам, яким заподіяно
каліцтво на підприємствах,
розташованих на території країн СНД,
які переїхали в Україну, в сумі 761,70 грн.
за червень-листопад 2013 року є
обґрунтованими та підлягає
задоволенню.

Щодо іншої частини вимог про стягнення
на користь Позивача суми допомоги на
поховання у розмірі 304,69 грн., що була
виплачена у вересні 2013 року родичам
померлого пенсіонера, колегія судів
зазначає наступне.

Відповідно до ст. 21 Закону № 1105-XIV, в
якій визначені соціальні послуги та
виплати, які здійснюються та
відшкодовуються Фондом. Так, у разі
настання страхового випадку Фонд у
встановленому законом порядку повинен,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
відшкодовувати шкоду, заподіяну
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті,
виплачувати відповідні кошти йому або
особам, які перебували на його
утриманні; організовувати поховання
померлого, відшкодовувати вартість
пов'язаних з цим ритуальних послуг
відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч. 8 ст. 34 Закону № 1105-XIV у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на його поховання несе Фонд
згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11.07.2001 року № 826,
регулює питання відшкодування Фондом
таких витрат страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
цього Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абз. 2 ч. 9 ст. 34 Закону № 1105-XIV у
разі смерті потерпілого, який
одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Відповідно до норм Закону № 1105-XIV та
зазначеного вище Порядку, колегія
суддів вважати, що Відповідач
зобов'язаний відшкодовувати виплачені
іншими страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Суд апеляційної інстанції дійшов до
висновку що, оскільки Позивачем не
доведено причинного зв'язку між смертю
пенсіонера, родичам якого у вересні 2013
року було виплачено допомогу на
поховання у розмірі 304,69 грн., та
одержаним трудовим каліцтвом, вимоги
Позивача стягнення з Відповідача на
його користь відповідної суми допомоги
не можуть бути задоволені.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновками суду першої інстанції, що
необхідним спростувати вимоги
Позивача про покладення на Фонд
обов'язку щодо включення в акт
щомісячної звірки спірної суми витрат,
виходячи з наступного.

Оскільки порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
правління Пенсійного фонду України та
правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4, не регулює спірні відносини, які
виникли у цьому випадку, оскільки
встановлене ним правило щодо
підписання актів звірки розрахунків
підлягає застосуванню лише за
відсутності спору.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
доводи апеляційних скарг не
ґрунтуються на вимогах чинного
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини, та повністю
спростовуються встановленими у справі
обставинами.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову або ухвалу
суду без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі вищевикладеного колегія
суддів дійшла висновку про те, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а відтак постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 20
січня 2014 року слід залишити без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційні скарги Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Хмільницькому
районі, управління Пенсійного фонду
України у Літинському районі
Вінницької області - залишити без
задоволення, а постанову Вінницького
окружного адміністративного суду від 20
січня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Курко О. П.

Судді
Білоус О.В.

ОСОБА_2