Справа № 802/641/14-а
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 березня 2014 р.
Справа № 802/641/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жданкіної Наталії Володимирівни,

секретаря судового засідання:
Мельника Віктора Сергійовича

позивача: ОСОБА_1

відповідача:
ОСОБА_2

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля - Агро"

до: Хмільницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулося
приватне сільськогосподарське
підприємство "Поділля - Агро" з
адміністративним позовом до
Хмільницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області про визнання протиправними та
скасування податкових повідомлень -
рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
Хмільницькою об'єднаною державною
податковою інспекцією Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області проведено позапланову виїзну
перевірку ПСП "Поділля - Агро". За
результатами перевірки відповідачем
складено акт №6-22-31380542 від 07.02.2014 року
про результати позапланової виїзної
перевірки ПСП "Поділля - Агро" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських відносин з ТОВ
"Вітадар" по податку на додану вартість
за період з 01.09.2013 року по 30.09.2013 року. На
підставі виявлених під час перевірки
порушень, податковим органом винесено
податкове повідомлення - рішення
№ від 19.02.2014 року, яким зменшено
від'ємне значення суми податку на
додану вартість в сумі 53564 грн. та
податкове повідомлення - рішення
№ від 21.02.2014 року, яким збільшено
суму грошового зобов'язання по податку
на додану вартість в сумі 71111,00 грн.
Позивач вважає винесені податковим
органом податкові повідомлення -
рішення протиправними та просив суд їх
скасувати.

Представник позивача в судовому
засіданні заявлені позовні вимоги
підтримав та просив суд задовольнити
адміністративний позов з підстав
викладених в позовній заяві.

Представник відповідача щодо
заявлених позовних вимог заперечує та
просить суд відмовити у задоволенні
адміністративного позову.

Суд заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, дійшов
висновку, що адміністративний позов
підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як вбачається із матеріалів справи,
приватне сільськогосподарське
підприємство "Поділля - Агро" 10.11.2011 року
зареєстровано Літинською районною
Державною адміністрацією Вінницької
області 10.11.2011 року та, відповідно до
свідоцтва, є платником податку на
додану вартість.

На підставі наказу від 27.01.2014 р. за №27 та
направлення від 27.01.2014 №13 головним
державним ревізором - інспектором
Власюком М.П., була проведена
позапланова виїзна перевірка платника
податків ПСП "Поділля-Агро" з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при здійсненні
фінансово-господарських відносин з ТОВ
"Вітадар" по податку на додану вартість
за період з 01.09.2013 року по 30.09.2013 року. За
результатами перевірки складено акт
від 07.02.2014 р. за № 6-22-31380542.

Так, на думку податкового органу,
зазначені порушення виникли у зв'язку
із тим, що господарські операції
позивача з ТОВ "Вітадар" не мають
реального настання правових наслідків
у фінансово-господарських відносинах.

На підставі викладених в акті
перевірки даних, встановлено порушення
п.198.1, п. 198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового
Кодексу України, у зв'язку із чим
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання по податку на додану
вартість та прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на суму
71111,00 грн., в тому числі за основним
платежем 56889,00грн., та застосована
штрафна санкція у розмірі 14222,00 грн.
Разом із тим, позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість та прийнято податкове
повідомлення - рішення № , яким
зменшено розмір від'ємного значення по
податку на додану вартість на суму 53564,00
грн.

Як вбачається із акту перевірки,
податковий орган робить висновки про
порушення позивачем норм податкового
законодавства, посилаючись на те, що
проведення господарських операцій між
позивачем та ТОВ "Вітадар" не
підтверджуються первинними
бухгалтерськими документами.

Як вбачається із матеріалів справи,
позивач протягом періоду, що
перевірявся, уклав договір продажу №45
від 03.01.2013 року із ТОВ "Вітадар".

Згідно умов цього договору, ТОВ
"Вітадар" - продавець передає, а
Покупець приймає й оплачує
нафтопродукти іменовані, як товар, в
сумі яка складається на момент сплати,
також найменування, кількість та ціна
якого, зазначаються у рахунках на
оплату (а.с.34).

Так, на підтвердження вищезазначених
операцій, позивач надав видаткові та
податкові накладні, платіжні
доручення та товарно-транспортні
накладні (а.с. 27-100).

Також, у судовому засіданні
представник позивача на підтвердження
реальності господарських операцій
надав рахунок-фактури, видаткові
накладні на реалізацію товару,
платіжні доручення.(а.с. 39-52).

В свою чергу, в обґрунтування своєї
позиції, податковий орган посилається
на довідку ДПІ у Голосіївському районі
ГУ Міндоходів у м. Києві від 20.01.2014 року
№4727/26-50-22-05-10 "Щодо підтвердження
господарських відносин з платником ПСП
"Агро-Поділля" за період 01.09.2013р. по
30.09.2013 року".

Суд окремо звертає увагу на те, що
відповідно до зазначеної довідки,
господарські операції між позивачем та
його контрагентом ТОВ "Вітадар"
підтверджуються первинними
бухгалтерськими документами та
відображені в податковому обліку
контрагента.

Разом з тим, як вбачається із акту
перевірки, єдиною підставою для
висновків податкового органу про те, що
господарські операції між позивачем та
ТОВ "Вітадар" не підтверджуються
первинними бухгалтерськими
документами, були зроблені на підставі
того, що товарно-транспортні накладні
на отриманий товар були заповнені з
порушеннями та не були взяті до уваги.

За таких обставин, податковий орган
робить висновок про відсутність у
позивача наміру реального створення
правових наслідків, які обумовлюються
правочинами з метою формування штучних
податкових зобов'язань.

Як вбачається із акту перевірки,
податковим органом під час перевірки
були досліджені первинні
бухгалтерські документи, а саме:
податкові та видаткові накладні,
договір продажу, платіжні доручення
про оплату товару. Зазначені документи
також були долучені до матеріалів
справи.

Разом з тим, до позовної заяви позивач
додав копії товарно-транспортних
накладних. Так, у накладній № 031551 від
02.09.2013 року зазначено "Пункт
розвантаження" - Летичів Вінницької
обл.; "Переадресування" - ПСП
"Поділля-Агро" с.Бірків Літинського
р-ну. (а.с.42), а у накладній № 031551
від 02.09.2013 року зазначено "Пункт
розвантаження" - с.Борків Вінницької
обл.; "Переадресування" - ПСП
"Поділля-Агро" с.Бірків Літинського
р-ну. ( а.с.46). Разом з тим, у судове
засідання представник податкового
органу надав копії тих же ТТН, але без
зазначення "Переадресування" - ПСП
"Поділля-Агро" с.Бирків Літинського
р-ну. Зокрема він пояснив, що ці копії
були зроблено під час перевірки та
долучені до матеріалів перевірки.

В судовому засіданні судом були
досліджені оригінали вищезазначених
накладних, у яких візуально видно
дописку "Переадресування" - ПСП
"Поділля-Агро" с.Бірків Літинського
р-ну".

В свою чергу, представник позивача
пояснив, що дійсно, на час перевірки у
зазначених ТТН були відсутні написи
"Переадресування" - ПСП "Поділля-Агро"
с.Бірків Літинського р-ну", проте вони
були вчинені в подальшому контрагентом
позивача на його прохання. Зазначене
пояснюється тим, що контрагент
позивача ТОВ "Вітадар" являвся
транзитером пального, а
відвантажувачем - ДП "Касан-нафта" і
саме ДП "Касан-Нафта" під час оформлення
зазначених накладних, допустив
технічну помилку. Щодо зазначених
фактів, то представник позивача,
пояснив, що вони були викладені у
запереченнях на акт перевірки з
додаванням вже виправлених накладних,
проте, податковий орган не взяв їх до
уваги, а висновки акту- залишив без
змін.

Суд, надаючи правову оцінку висновкам
податкового органу, виходив з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність" підставою для бухгалтерсько
- господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

З гідно з ч. 2 ст. 9 цього Закону та п. 2.4.
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку" № 88 первинні
та облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операцій,
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

З врахуванням обставин, які були
досліджені у судовому засіданні , слід
зазначити, що документами, які
підтверджують факт реальність
здійснення операцій, є договір,
податкові накладні, видаткові
накладні, платіжні доручення про
оплату товару.

Разом з тим, в обґрунтування своєї
позиції, податковий орган у акті
перевірки посилається на порушення
позивачем, зокрема "Правил перевезення
вантажів автомобільним транспортом в
Україні".

Суд критично ставиться до таких
посилань податкового органу, так як
зазначена норма не регулює
правовідносини, пов'язані із веденням
бухгалтерського та податкового обліку,
а сама товарно-транспортна накладна є
первинним бухгалтерським документом,
який свідчить про переміщення товару,
та не являється єдиним документом, на
підставі якого можна зробити висновки
про реальність, або відсутність
господарської операції.

Отже, господарські операції, фактично
здійснювані позивачем,
підтверджуються оформленими належним
чином документами .

За відсутності в цих документах
недоліків, які згідно ч.2 ст.9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність", п.2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. №88, що спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
та доказовості - в такому випадку немає
правових підстав для неврахування цих
документів як доказів дійсності
укладання та виконання угоди.

Також, згідно з п.п.14.1.181 ст.14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно із п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Так, відповідно до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України від 20.07.2010р. № 1112/11/13-10
(далі-Інформаційний лист), у разі якщо
дії платника податку свідчать про його
добросовісність, а вчинені ним
господарські операції не викликають
сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту, для підтвердження права на
податковий кредит та/або бюджетне
відшкодування достатньо наявності
належним чином оформлених документів,
зокрема податкових накладних.

За змістом наведених норм, наявність
господарських операцій з ТОВ "Вітадар",
підтверджені первинними
бухгалтерськими документами, які були
досліджені під час перевірки та під час
судового розгляду.

Судом не вбачається порушення
позивачем норм Податкового кодексу
України, оскільки вчинення
господарських операцій із
контрагентом підтверджуються наявними
в матеріалах справи копіями податкових
накладних та інших первинних
документів, які не суперечать нормам
Законів.

Крім цього, з врахуванням правової
позиції Верховного Суду України, ВАС
України зазначає, що одним із етапів
встановлення судом обґрунтованості
права платника податку на податковий
кредит та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість, є
встановлення факту-здійснення
господарської операції шляхом
дослідження усіх первинних документів,
які належить складати залежно від
певного виду господарської операції -
договорів, актів виконаних робіт,
документів про перевезення, зберігання
товарів тощо. Відсутність належних
первинних документів може свідчити про
нездійснення самих господарських
операцій. Крім того, дослідженню
підлягає реальність господарських
операцій, що є підставою для виникнення
права на податковий кредит та/або
бюджетне відшкодування;
добросовісність дій платника податку,
яка полягає у відповідності вчинених
ним дій господарській меті, а також
реальність усіх даних, наведених у
документах, що надають право на
податковий кредит та або бюджетне
відшкодування.

Так, на підтвердження факту реальності
здійснення господарських операцій, у
судове засідання представник позивача
надав додаткові пояснення стосовно
правовідносин між позивачем, ТОВ
"Вітадар" та ДП "Касан-Нафта".

Також, додатково пояснив, що
підприємство позивача являється
сільгоспвиробником, який займається
вирощуванням зернових культур. Так,
дизельне пальне, яке було ним закуплено
у ТОВ "Вітадар", було використане під
час посіву озимих у вересні-листопаді
2013 року. На підтвердження цих фактів
він надав схему-карту полів, які
використовує позивач для здійснення
господарської діяльності, відомості
про земельні ділянки, податкові
декларації з фіксованого
сільськогосподарського податку.

Крім того, представник позивача
зазначив, що у підприємства є технічна
можливість зберігати пальне, так як у
його власності знаходиться
резервуарний парк для зберігання
палива. Також, на підтвердження факту
використання дизпалива підприємством,
було надано лімітно-заборні відомості
на отримання паливно-мастильних
матеріалів для роботи сільгосптехніки
на час осінніх посівних робіт.

Таким чином, з урахуванням
вищевикладеного, суд приходить до
висновку, що дії платника податку
свідчать про його добросовісність, а
вчинені ним господарські операції не
викликають сумніву в їх реальності та
відповідності дійсному економічному
змісту.

Також суд зазначає, що відповідно до
положень п. 6 Порядку оформлення
результатів документальних перевірок
з питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого наказом ДПА України від
21.12.2010 року № 984, згідно якого факти
виявлених порушень податкового,
валютного та іншого законодавства
контроль за дотриманням якого
покладено на органи державної
податкової служби, викладаються в акті
документальної перевірки чітко,
об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

В контексті даної спірної ситуації,
посилання відповідача на інформацію,
викладену у довідці ДПІ у
Голосіївському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві від 23.12.2013 року №648/2-22-01-31808114 про
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ "Вітадар" щодо
підтвердження господарських відносин
по взаємовідносинах з ПСП "Поділля -
Агро" за вересень 2013 року, не міститься
будь-якого документального
підтвердження стосовно не виконання
фінансово-господарських
взаємовідносин позивача по
взаєморозрахунках з контрагентом, а
навпаки, свідчить про реальність
здійснених операцій.

Враховуючи викладене, суд прийшов до
висновку, що висновки акту перевірки є
не обґрунтованими, суперечать
законодавству та фактичним обставинам
справи, а тому податкові
повідомлення-рішення, прийняті на його
основі, є протиправними та підлягають
скасуванню.

Відповідно до вимог частини 3 статті 2
КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення; своєчасно, тобто
протягом розумного строку.

Відповідно до статті 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до частини 1 статті 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Мотивація та докази, на які посилається
відповідач заперечуючи проти позову,
не дають суду підстав для
постановлення висновків, які б
спростовували доводи позивача, а
встановлені у справі обставини не
підтверджують позиції відповідача
покладеної в основу оскаржуваних
рішень.

За наведених обставин позов підлягає
задоволенню в повному обсязі.

Згідно частини 1 статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України. Позивачем,
сплачено 249,35 грн. судового збору, а тому
дана сума має бути стягнута на його
користь.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкове повідомлення - рішення
№ від 19.02.2014 року та податкове
повідомлення - рішення № від
21.02.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь приватного
сільськогосподарського підприємства
"Поділля - Агро" ()
понесені ним судові витрати у вигляді
судового збору в сумі 249 (двісті сорок
дев'ять) грн. 35 коп. шляхом їх
безспірного списання органами
Державної казначейської служби
України з рахунків Хмільницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір у сумі 1577 грн. 65 коп. (одна
тисяча п'ятсот сімдесят сім гривень 65
коп.) шляхом його безспірного списання
органами Державної казначейської
служби України з рахунків Хмільницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жданкіна Наталія
Володимирівна