Справа № 2а-5364/2011
Суддя: Ясенова Т.І.
Дата ухвалення: 2014-01-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

21 січня 2014 рокусправа № 2а-5364

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Ясенової
Т.І.

суддів: Головко О.В.
Суховарова А.В.

секретар судового засідання:
Царьова Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Токмацького районного суду
Запорізької області від 28 листопада 2011
року у справі №2-а-5364/2011 за позовом
ОСОБА_1 до Територіального управління
Державного комітету України з
промислової безпеки, охорони праці та
гірничого нагляду по Запорізькій
області про визнання протиправними
дій, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до
Територіального управління Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду по Запорізькій області, в якому
просив поновити строк звернення до
суду з позовом про поновлення на
роботі, як такий, що пропущений з
поважних причин; поновити його у
Територіальному управлінні Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду по Запорізькій області на
посаді головного держінспектора по
надзору за охороною праці; стягнути з
відповідача на його окристь середню
зарплату за час вимушеного прогулу за
період з 04.05.2011 року по 14.09.2011 року в сумі
8226,05 грн.

Постановою Токмацького районного суду
Запорізької області від 28 листопада 2011
року в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

В апеляційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального та
процесуального права, неповне
з'ясування судом обставин справи, що
призвело до неправильного вирішення
справи, просить скасувати оскаржувану
постанову та ухвалити нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.

В обґрунтування апеляційної скарги
позивач посилається на його незаконне
звільнення, оскільки працював в
теруправлінні 8,5 років, при його
звільненні не було враховано вимоги
статті 42 КЗпП України, що передбачає
переважне право на залишення на роботі
при вивільненні працівників, він має
високу кваліфікацію, про що свідчать
диплом про вищу освіту, посвідчення
щодо проходження навчання з охорони
праці, свідоцтво про підвищення
кваліфікації, мав „високу
продуктивність праці", у нього відсутні
дисципліні стягнення, а також він
проживає однією сім'єю та пов'язаність
спільним побутом із ОСОБА_2, яка не має
самостійного заробітку.

В запереченнях на апеляційну скаргу
відповідач, посилаючись на її
безпідставність, просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції без змін,
як законне та обґрунтоване.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши рішення суду першої
інстанції, доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла наступних висновків.

Судом встановлено, що наказом
територіального управління від 01.03.2007
року № 047-К-ос „Про прийняття ОСОБА_1."
позивача призначено на посаду
державного інспектора з охорони праці
Запорізької державної інспекції
охорони праці та промислової безпеки в
агропромисловому комплексі та
соціально-культурній сфері.

27.12.2010 року позивачу під підпис
доведено про ліквідацію
територіального управління.

Наказом теруправління від 04.05.2011 року №
085-К-ос позивача звільнено з посади
головного державного інспектора з
охорони праці Запорізької державної
інспекції охорони праці та промислової
безпеки в агропромисловому комплексі
та соціально-культурній сфері підставі
статті 40 частини 1 КЗпПУ у зв'язку з
ліквідацією територіального
управління Держгірпромнагляду по
Запорізькій області, видано трудову
книжку та проведено розрахунок.

Враховуючи наведене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що безперервний час роботи
позивача в територіальному управлінні
становить 4 роки та 2 місяці, а відтак
суд не приймає до уваги доводи
позивача, що він працював в
теруправлінні 8,5 років.

Відповідно до Положення про Державний
комітет України з промислової безпеки,
охорони праці та гірничого нагляду,
затвердженогопостановою Кабінету
Міністрів України від 23 листопада 2006
року №1640, Державний комітет України з
промислової безпеки, охорони праці та
гірничого нагляду є спеціально
уповноваженим центральним органом
виконавчої влади з промислової
безпеки, охорони праці, державного
гірничого нагляду та державного
регулювання у сфері безпечного
поводження з вибуховими матеріалами
промислового призначення, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.

Держгірпромнагляд здійснює свої
повноваження безпосередньо і через
утворені в установленому порядку
територіальні органи.

Згідно Положення про Територіальне
управління Державного комітету
України з промислової безпеки, охорони
праці та гірничого нагляду по
Запорізькій області, затвердженого
Головою Держгірпромнагляду,
територіальне управління
Держгірпромнагляду по Запорізькій
області є територіальним органом
(місцевим органом виконавчої влади),
який діє у складі Держгірпромнагляду
та йому підпорядковується.

Територіальне управління очолює
начальник, який призначає на посаду та
звільняє з посади працівників
територіального управління.

Відносини, пов'язані з прийняттям та
звільненням з роботи державних
службовців врегульовані
законодавством України про працю та
Законом України „Про державну службу".

Позивача звільнено з публічної служби
за загальними правилами на підставі
пункту 1 частини 1 статті 40 Кодексу
законів про працю України у зв'язку з
ліквідацією Територіального
управління Держгірпромнагляду по
Запорізькій області.

Статтею 40 Кодексу законів про працю
України (далі за текстом - КЗпП України)
встановлено загальний перелік підстав
для розірвання трудового договору та
звільнення службовця з роботи,
додаткові підстави встановленні також
статтею 30 Закону України „Про державну
службу".

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 40
КЗпП України, трудовий договір,
укладений на невизначений строк, а
також строковий трудовий договір до
закінчення строку його чинності можуть
бути розірвані власником або
уповноваженим ним органом у випадку
змін в організації виробництва і праці,
в тому числі ліквідації, реорганізації,
банкрутства або перепрофілювання
підприємства, установи, організації,
скорочення чисельності або штату
працівників.

Указом Президента України №1085/2010 від 09
грудня 2010 року „Про оптимізацію
системи центральних органів
виконавчої влади" ліквідовано
Державний комітет України з
промислової безпеки, охорони праці та
гірничого нагляду.

На виконання зазначеного Указу
Держгірпромнагляд України видав наказ
№534-к від 21.12.2010 року „Про ліквідацію
територіальних органів Державного
комітету України з промислової
безпеки, охорони праці та гірничого
нагляду", яким було прийнято рішення
про ліквідацію територіального
управління Держгірпромнагляду по
Запорізькій області без визначення
правонаступників.

22.12.2010 року Теруправління
Дергірпромнагляду по Запорізькій
області видало наказ №279-К „Про
організацію роботи з ліквідації
територіального управління
Держгірпромнагляду по Запорізькій
області", яким ліквідовано відповідача,
утворено комісію з проведення
ліквідації територіального управління
та затверджено заходи з його
ліквідації.

Зокрема, план заходів передбачає
попередження працівників
Теруправління про наступне
вивільнення (зі строком виконання до
28.12.2011 року).

На виконання цих заходів відповідач
27.12.2010 року письмово попередив позивача
про наступне вивільнення із займаної
посади не раніш ніж через два місяці.

У якості підстав вивільнення були
зазначені Указ Президента України від
09.12.2010 року №1085/2010 „Про оптимізацію
системи центральних органів
виконавчої влади", розпорядження
Кабінету Міністрів України від 10.12.2010
року №2219-р, наказ Держгірпромнагляду
від 21.12.2010 року №534-к, наказ
Територіального управління від 22.10.2010
року №1090, ст. 49-2 КЗпП України.

На виконання листа Держгірпромнагляду
від 23.02.2011 № 1/01-10.1/1211 територіальним
управлінням було вжито заходів щодо
виконання постанови Кабінету
Міністрів України від 10 грудня 2010 року
№ 1128 „Деякі заходи щодо забезпечення
виконання Указу Президента України від
9 грудня 2010 року № 1085", а саме: на
засідання комісії з ліквідації
територіального управління 24 лютого 2011
року розглядалось питання визначення
кандидатур для складання списку
державних службовців посадових осіб
територіального управління, які
підлягають першочерговому вивільненню
у зв'язку з ліквідацією
територіального управління.

Комісією було встановлено, що з
урахуванням переважного права на
залишення на роботі, передбаченого
статтею 42 КЗпП України, обмеження щодо
звільнення окремих категорій
працівників, встановленого ст.ст. 184, 186-1
КЗпП України, комісія затвердила
список 11 державних службовців
(посадових осіб), що підлягають
першочерговому вивільненню у зв'язку з
ліквідацією теруправління, серед яких
було визначено і позивача.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги доводи позивача про
недотримання відповідачем вимог
статті 42 КЗпП України, що передбачає
переважне право на залишення на роботі
при вивільненні працівників з огляду
на наступне.

Статтею 42 КЗпП України встановлено, що
при скороченні чисельності чи штату
працівників у зв'язку із змінами в
організації виробництва і праці
переважне право на залишення на роботі
надається працівникам з більш високою
кваліфікацією і продуктивністю праці.
При рівних умовах продуктивності праці
і кваліфікації перевага в залишенні на
роботі надається: 1) сімейним - при
наявності двох і більше утриманців; 2)
особам, в сім'ї яких немає інших
працівників з самостійним заробітком;
3) працівникам з тривалим безперервним
стажем роботи на даному підприємстві, в
установі, організації; 4) працівникам,
які навчаються у вищих і середніх
спеціальних учбових закладах без
відриву від виробництва; 5) учасникам
бойових дій, інвалідам війни та особам,
на яких поширюється чинність Закону
України „Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту"; 6)
авторам винаходів, корисних моделей,
промислових зразків і
раціоналізаторських пропозицій; 7)
працівникам, які дістали на цьому
підприємстві, в установі, організації
трудове каліцтво абопрофесійне
захворювання; 8) особам з числа
депортованих з України, протягом п'яти
років з часу повернення на постійне
місце проживання до України; 9)
працівникам з числа колишніх
військовослужбовців строкової служби
та осіб, які проходили альтернативну
(невійськову) службу, - протягом двох
років з дня звільнення їх зі служби.
Перевага в залишенні на роботі може
надаватися й іншим категоріям
працівників, якщо це передбачено
законодавством України.

Як на одну з підстав недодержання
відповідачем вимог статті 42 КЗпП
України позивач посилається на те, що
він має високу кваліфікацію, про що
свідчать диплом про вищу освіту,
посвідчення щодо проходження навчання
з охорони праці, свідоцтво про
підвищення кваліфікації, проте
наявність цих умов є обов'язковим для
кожного головного державного
інспектора, що працює в теруправлінні.

Згідно з п. 2.6 Довідника типових
професійно-кваліфікаційних посад
державних службовців, затвердженого
наказом Головдержслужби від 01.09.1999 року
№ 65 (далі за текстом-Довідник), державні
службовці, які займають посади V-
категорій, повинні мати повну або
базову вищу освіту.

Відповідно до вимог Довідника
кваліфікаційні вимоги для посади
головного інспектора з охорони праці -
це вища освіта відповідного
професійного спрямування за
освітньо-кваліфікаційним рівнем
магістр, спеціаліст.

Таким чином, всі посадові особи
теруправління, що займають посаду
головного державного інспектора з
охорони праці, мають вищу освіту
відповідного професійного спрямування
за освітньо-кваліфікаційним рівнем
магістр, спеціаліст.

Крім того, суд першої інстанції вірно
зазначив, що посвідчення № 8 від 22.07.2005
року, на яке посилається позивач, не є
доказом високої кваліфікації у
порівнянні з іншими працівниками у
зв'язку з наступним.

Згідно з п. 3.21. Типового положення про
порядок проведення навчання і
перевірки знань з питань охорони праці
та Переліку робіт з підвищеною
небезпекою, затвердженого наказом
Держнаглядохоронпраці від 26.01.2005 року
№ 15, страхові експерти з охоронипраці
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків та професійних
захворювань України як члени постійно
діючих комісій з перевірки знань з
питань охорони праці проходять
навчання з питань охорони праці
відповідно до Типового положення, а
перевірку знань у порядку, визначеному
правлінням Фонду, за участю
представника спеціально
вповноваженого центрального органу
виконавчої влади з нагляду за охороною
праці.

Таким чином, проходження навчання з
питань охорони праці є обов'язковою
вимогою для всіх страхових експертів
Фонду соціального страхування, а також
посадових осіб теруправління, що
беруть участь у комісії з перевірки
знань з питань охорони праці.

Згідно зі ст. 29 Закону України „Про
державну службу" державні службовці
підвищують свою кваліфікацію постійно,
у тому числі через навчання у
відповідних навчальних закладах, як
правило, не рідше одного разу на п'ять
років. Результати навчання і
підвищення кваліфікації є однією з
підстав для просування по службі.

Враховуючи наведене, всі державні
службовці теруправління періодично
підвищують свою кваліфікацію у
відповідних навчальних центрах.

Крім того, судом першої інстанції
обґрунтовано не прийнято до уваги
посилання позивача на „високу
продуктивність праці", що, на його
думку, не було враховано відповідачем
при його звільненні з огляду на
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, за
результатами здійсненого аналізу
наглядової діяльності державних
інспекторів територіального
управління за 2008, 2009 та 2010 роки, було
з'ясовано, що середньомісячні
показники головного державного
інспектора ОСОБА_1. не є високими, у
порівнянні з іншими працівниками, а в
деяких випадках навіть нижче
середнього рівня.

Крім того, за результатами перевірки
роботи інспектора ОСОБА_1., що
проводились територіальним
управлінням у 2008 та 2009 році, було
з'ясовано, що всі середньомісячні
показники головного державного
інспектора ОСОБА_1. є нижчими, ніж в
середньому по інспекції (довідка від
25.04.2008 року). За результатами перевірки
роботи інспектора 26.10.2009 року
інспектору Скримі В.Г. було
запропоновано підвищити свій
професійний рівень шляхом
самопідготовки (довідка від 26.10.2009р.).

Відповідно до Загального порядку
проведення щорічної оцінки виконання
державними службовцями покладених на
них обов'язків і завдань, затвердженого
наказом Головдержслужби від 31.10.2003 року
№ 122, метою щорічної оцінки виконання
державними службовцями покладених на
них обов'язків і завдань під час
підбиття підсумків виконання ними
своїх обов'язків є здійснення
регулярного контролю за проходженням
державної служби та професійними
досягненнями державних службовців
шляхом перевірки якості їхньої
діяльності відповідно до посадових
інструкцій.

Згідно з п. 2.5 Загального порядку
проведення щорічної оцінки оцінювання
здійснюється державним службовцем
через самооцінювання та оцінювання
безпосереднім керівником, результати
якого заносяться до форми бланка
щорічної оцінки.

Так, за результатами проведеної в
територіальному управлінні щорічної
оцінки виконання посадових обов'язків
ОСОБА_1 за 2008 та 2009 рр. підсумкова оцінка
„добре" - тобто це є також середнім
показником по теруправлінню для всіх
посадових осіб, що підтверджується
копіями відповідних щорічних оцінок.

Крім того, відповідно до
характеристики позивача від 25.10.2010 року
„Середньомісячні показники кількості
обстежень та при зупинок менші, ніж в
середньому по інспекції".

Відсутність дисциплінарного стягнення
у позивача свідчить лише про
дотримання ним трудової дисципліни, і
не є ознакою більш високої
продуктивності праці, як на це
посилається позивач.

Посилання позивача на факт проживання
однією сімєю та пов'язаність спільним
побутом із ОСОБА_2, яка не має
самостійного заробітку, суд першої
інстанції обґрунтовано не прийняв до
уваги з огляду на те, що під час роботи в
територіальному управлінні позивач в
жодних документах, що подавалися ним до
кадрової служби теруправління, не
зазначав про факт перебування в шлюбі
або про факт знаходження у нього на
утриманні осіб, що ним не
заперечується, в деклараціях про
доходи, які подають державні службовці
щорічно, в графах „Члени сімї", „Доходи
членів сімї" - стоять прочерки, та
довідка ОСББ „Надія" від 06.07.2011 року про
проживання однією сімєю видана після
звільнення позивача.

Згідно зі ст. 49-2 КЗпП України, про
наступне вивільнення працівників
персонально попереджають не пізніше
ніж за два місяці. При вивільненні
працівників у випадках змін в
організації виробництва і праці
враховується переважне право на
залишення на роботі, передбачене
законодавством. Одночасно з
попередженням про звільнення у зв'язку
із змінами в організації виробництва і
праці власник або уповноважений ним
орган пропонує працівникові іншу
роботу на тому ж підприємстві, в
установі, організації.

Судом вставнолено, та не заперечується
сторонами, що 27.12.2010 року позивача під
підпис ознайомлено із попередженням
про його звільнення на підставі пункту
1 частини 1 статті 40 Кодексу законів про
працю України у зв'язку з ліквідацією
Територіального управління
Держгірпромнагляду по Запорізькій
області.

Статтею 43 КЗпП України встановлено, що
у разі ліквідації підприємства
узгодження про розірвання трудового
договору з профспілковим органом не
вимагається.

Крім того, відповідач посилається на
неповажність причини пропуску
позивачем строку звернення до суду.

Позивач зазначає, що з 14.05.2011 року по
03.09.2011 року він перебував за межами
міста з метою уходу за своєї хворою
тіткою, таким чином він не мав
можливості у визначений законом строк
звернутися до суду з позовом, а відтак
вважає, що строк звернення до суду ним
пропущено з поважних причин.

Частиною 1 статті 99 КАС України
встановлено, що адміністративний позов
може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого зазначеним Кодексом або
іншими законами.

Таким чином, під час розгляду даної
категорії справ слід виходити із
строків звернення до суду, визначених
частиною першою статті 233 Кодексу
законів про працю України.

У разі звільнення працівника з
ініціативи власника ч. 1 ст. 233 КЗпП
передбачено, що працівник може
звернутися із заявою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк із дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- у місячний строк із дня вручення копії
наказу про звільнення або із дня видачі
трудової книжки.

Частиною 1 статті 100 КАС України
встановлено, що пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову, за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Як вбачається з довідки № 1068, надану
позивачем про постановку на облік до
Токмацького районного центру
зайнятості населення, за період з 18.05.2011
року до теперішнього часу ним
отримується допомога по безробіттю.

Враховуючи, що представник відповідача
наполягала на відмові в задоволенні
позовних вимог, зокрема, на підставі
пропущення позивачем строку звернення
до суду, та те, що відсутність позивача
в місті Токмак не перешкоджало йому
стати на облік до центру зайнятості,
суд першої інстанції обґрунтовано не
визнав поважною причину пропуску
строку звенення до суду та зазначив про
відсутність підстав для його
поновлення.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції про неможливість поновлення
позивача на посаді головного
державного інспектора з охорони праці
державної інспекції охорони праці в
агропромисловому комплексі та
соціально-культурній сфері та
зобов'язання відповідача виплатити
позивачу середній заробіток за час
вимушеного прогулу.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції вірно встановлено обставини
справи та правильно застосовано до
спірних правовідносин норми
матеріального та процесуального права.
Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують. Підстави для скасування
рішення суду першої інстанції
відсутні.

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.ст.200, 205, 206 КАС
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення.

Постанову Токмацького районного суду
Запорізької області від 28 листопада 2011
року у справі №2-а-5364/2011 - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
Т.І. Ясенова

Суддя:
О.В. Головко

Суддя:
А.В. Суховаров