Справа № 2601/12693/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"20" березня 2014 р. м. Київ
К/800/7355/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Київській
області про визнання права та
зобов'язання вчинити певні дії, -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Київській
області про підтвердження з 01 січня 2012
року його право на нарахування, виплату
та фактичне отримання підвищеного
розміру оплати праці, понад
встановлених чинним законодавством
норм, незалежно від кількості
відпрацьованого часу та відомчої
приналежності, за роботу по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
в ІІІ зоні радіаційної безпеки в м.
Прип'ять 26 квітня 1986 року в сумарному
розмірі одноденної тарифної ставки
заробітної плати, з якої нараховується
державна пенсія відповідно до ч. 4
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що включає подвоєний
оклад за спеціальне звання по
основному місцю роботи, на підставі
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 07 травня 1986 року № 524-156 з
урахуванням 5 кратностей нарахувань
заробітної плати (одноденних тарифних
ставок) у співвідношення 4 + 1, згідно
розпорядження Ради Міністрів СРСР від
17 травня 1986 року № 964-рс. Також, просив
підтвердити право з 01 січня 2012 року на
перерахунок, нарахування та виплату
державної пенсії на підставі ч. 4 ст. 54
згаданого Закону, яка нараховується з
підвищених розмірів оплати праці,
понад встановлених чинним
законодавством норм, незалежно від
кількості відпрацьованого часу та
відомчої приналежності, у
відповідності до державних гарантій
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 07 травня 1986 року № 524-156 та
розпорядження Ради Міністрів СРСР від
17 травня 1986 року № 964-рс.

Постановою Голосіївського районного
суду м. Києва від 21 вересня 2012 року
позовні вимоги задоволено повністю.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року позовні вимоги в частині
підтвердження з 01 січня 2012 року його
право на нарахування, виплату та
фактичне отримання підвищеного
розміру оплати праці, понад
встановлених чинним законодавством
норм, незалежно від кількості
відпрацьованого часу та відомчої
приналежності, за роботу по ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
в ІІІ зоні радіаційної безпеки в м.
Прип'ять 26 квітня 1986 року в сумарному
розмірі одноденної тарифної ставки
заробітної плати, з якої нараховується
державна пенсія відповідно до ч. 4
статті 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що включає подвоєний
оклад за спеціальне звання по
основному місцю роботи, на підставі
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 07 травня 1986 року № 524-156 з
урахуванням 5 кратностей нарахувань
заробітної плати (одноденних тарифних
ставок) у співвідношення 4 + 1, згідно
розпорядження Ради Міністрів СРСР від
17 травня 1986 року № 964-рс - залишено без
розгляду.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 31 січня 2013
року в задоволенні позовних вимог про
підтвердження права з 01 січня 2012 року
на перерахунок, нарахування та виплату
державної пенсії на підставі ч. 4 ст. 54
згаданого Закону, яка нараховується з
підвищених розмірів оплати праці,
понад встановлених чинним
законодавством норм, незалежно від
кількості відпрацьованого часу та
відомчої приналежності, у
відповідності до державних гарантій
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 07 травня 1986 року № 524-156 та
розпорядження Ради Міністрів СРСР від
17 травня 1986 року № 964-рс - відмовлено
повністю.

На зазначені рішення суду апеляційної
інстанції ОСОБА_2 подав касаційну
скаргу, в якій посилаючись на
неправильне застосування судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування рішення
суду апеляційної інстанції та
залишення в силі рішення суду першої
інстанції.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій щодо
правильності застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушень судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права при прийнятті
рішення, і тому вважає, що касаційну
скаргу слід залишити без задоволення, а
рішення суду апеляційної інстанції -
без змін, з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 заявлено позов
до Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України у Київській
області, зокрема, про підтвердження з 01
січня 2012 року його права на
перерахунок, нарахування та виплату
державної пенсії на підставі ч. 4 ст. 54
згаданого Закону, яка нараховується з
підвищених розмірів оплати праці,
понад встановлених чинним
законодавством норм, незалежно від
кількості відпрацьованого часу та
відомчої приналежності, у
відповідності до державних гарантій
Постанови ЦК КПРС, Президії Верховної
Ради СРСР, Ради Міністрів СРСР і ВЦРПС
від 07 травня 1986 року № 524-156 та
розпорядження Ради Міністрів СРСР від
17 травня 1986 року № 964-рс.

Разом з тим, пунктом 1 частини 2 статті 17
Кодексу адміністративного судочинства
України юрисдикція адміністративних
судів поширюється на публічно-правові
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб'єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 3 Кодексу адміністративного
судочинства України справа
адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа) - це переданий
на вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно частини 4 статті 105 Кодексу
адміністративного судочинства України
адміністративний позов може містити
вимоги про: скасування або визнання
нечинним рішення відповідача - суб'єкта
владних повноважень повністю чи
окремих його положень; зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень прийняти рішення або
вчинити певні дії; зобов'язання
відповідача - суб'єкта владних
повноважень утриматися від вчинення
певних дій; стягнення з відповідача -
суб'єкта владних повноважень коштів на
відшкодування шкоди, завданої його
незаконним рішенням, дією або
бездіяльністю; виконання зупиненої чи
невчиненої дії; встановлення наявності
чи відсутності компетенції
(повноважень) суб'єкта владних
повноважень; примусове відчуження
земельної ділянки, інших об'єктів
нерухомого майна, що на ній розміщені, з
мотивів суспільної необхідності.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду апеляційної інстанції,
що позовні вимоги про підтвердження
права на отримання підвищеного розміру
оплати праці та на перерахунок,
нарахування і виплату державної
пенсії, не є встановленим способом
захисту порушеного права в
адміністративному судочинстві,
оскільки за своєю природою фактично є
позовом про встановлення факту.

Також, з огляду на приписи пункту 3
Положення про Пенсійний фонд України
затвердженого Указом Президента
України від 6 квітня 2011 року № 384/2011, суд
апеляційної інстанції дійшов вірного
висновку про те, що Головне управління
МВС України в Київській області не є
особою, яка має відповідати за позовом
у спорі про здійснення пенсійних
виплат.

Отже, доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального чи
процесуального права, що призвело або
могло б призвести до невірного
вирішення спору, а тому оскаржуване
судове рішення є законним та
обґрунтованим, і підстави для його
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 31 січня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
у Київській області про визнання права
та зобов'язання вчинити певні дії - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко