Справа № 8а-1314/39/12
Суддя: Пліш М.А.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
Справа
№ 9104/96923/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Пліша М.А.,

суддів
Шинкар Т.І., Ільчишин Н.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління праці та соціального
захисту населення Мостиської районної
державної адміністрації Львівської
області на ухвалу Мостиського
районного суду Львівської області від
30 березня 2012 року у справі за заявою
управління праці та соціального
захисту населення Мостиської районної
державної адміністрації Львівської
області про перегляд за ново
виявленими обставинами постанови
Мостиського районного суду Львівської
області від 19.05.2009 року у справі №
2а-30/2009,-

В С Т А Н О В И В :

20.02.2012р. управління праці та
соціального захисту населення
Мостиської районної державної
адміністрації Львівської області
звернулося в суд першої інстанції із
заявою про перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Мостиського
районного суду Львівської області від
19.05.2009 року у справі № 2а-30/2009 за позовом
ОСОБА_1 до управління праці та
соціального захисту населення
Мостиської районної державної
адміністрації Львівської області про
зобов'язання здійснити перерахунок
розміру та виплатити допомогу по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку у розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого для дитини
віком до шести років за період з 09.07.2007р.
по 31.12.2007р.

Ухвалою Мостиського районного суду
Львівської області від 30.03.2012 р. заяву
управління праці та соціального
захисту населення Мостиської районної
державної адміністрації Львівської
області про перегляд за нововиявленими
обставинами постанови Мостиського
районного суду Львівської області від
19.05.2009 року у справі № 2а-30/2009 залишено
без задоволення.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції управління праці та
соціального захисту населення
Мостиської районної державної
адміністрації Львівської області
оскаржило його в апеляційному порядку,
вважає, що ухвала винесена з порушенням
норм матеріального та процесуального
права.

В апеляційній скарзі зазначає,
Конституційний Суд України у рішенні
від 26.12.2011 № 20-рп/2011 визначив, що одним з
визначальних елементів у регулюванні
суспільних відносин у соціальній сфері
є додержання принципу пропорційності
між соціальним захистом громадян та
фінансовими можливостями держави, а
також гарантування права кожного на
достатній життєвий рівень.

Конституційний Суд України виходив із
того, що додержання конституційних
принципів соціальної і правової
держави, верховенства права обумовлює
здійснення законодавчого регулювання
суспільних відносин на засадах
справедливості та розмірності з
урахуванням обов'язку держави
забезпечувати гідні умови життя
кожному громадянину України.

У рішеннях від 2 листопада 2004 року N
15-рп/2004 , від 24 березня 2005 року N 2-рп/2005,
від 20 червня 2007 року N 5-рп/2007
Конституційний Суд України
сформулював правові позиції стосовно
такого елемента принципу верховенства
права, як пропорційність (розмірність).
Крім того, згідно з правовою позицією
Конституційного Суду України,
викладеною у Рішенні від 17 березня 2005
року N 1-рп/2005 у справі про надання
допомоги по тимчасовій
непрацездатності, держава зобов'язана
відповідним чином регулювати
економічні процеси, встановлювати і
застосовувати справедливі та
ефективні форми перерозподілу
суспільного доходу з метою
забезпечення добробуту всіх громадян.

Таким чином, передбачені законами
соціально-економічні права не є
абсолютними. Механізм реалізації цих
прав може бути змінений державою,
зокрема, через неможливість їх
фінансового забезпечення шляхом
пропорційного перерозподілу коштів з
метою збереження балансу інтересів
усього суспільства. Крім того, такі
заходи можуть бути обумовлені
необхідністю запобігання чи усунення
реальних загроз економічній безпеці
України, що згідно з частиною першою
статті 17 Конституції України є
найважливішою функцією держави.
Водночас зміст основного права не може
бути порушений.

Отже, зміна механізму нарахування
певних видів соціальних виплат та
допомоги є конституційно допустимою до
тих меж, за якими ставиться під сумнів
сама сутність змісту права на
соціальний захист.

Відповідно до статті 2 Закону України
«Про державну допомогу сім'ям з дітьми»
передбачено, що порядок призначення і
виплати державної допомоги сім'ям з
дітьми за цим Законом, встановлюється
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до пункту 22 Порядку
призначення і виплати державної
допомоги сім'ям з дітьми, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 27 грудня 2001 р. № 1751, допомога по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку виплачується у
розмірі, що дорівнює різниці між: з 1
січня 2008 р. - 50 відсотками, з 1 січня 2009 р.
- 75 відсотками, з 1 січня 2010 р. - 100
відсотками прожиткового мінімуму,
встановленого для працездатних осіб,
та середньомісячним сукупним доходом
сім'ї в розрахунку на одну особу за
попередні шість місяців, але не менш як
130 гривень.

Відповідно до статті 43 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням» загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та похованням,
передбачає матеріальне забезпечення
громадян у зв'язку з втратою заробітної
плати (доходу) внаслідок тимчасової
втрати працездатності (включаючи
догляд за хворою дитиною,
дитиною-інвалідом, хворим членом сім'ї),
вагітності та пологів, догляду за
малолітньою дитиною, часткову
компенсацію витрат, пов'язаних із
народженням дитини, смертю
застрахованої особи або членів її
сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду.

Враховуючи вище наведене апелянт
вважає, що витрати на забезпечення
виплати допомоги по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону здійснюються за
рахунок коштів Фонду.

На підставі викладеного просить
скасувати рішення та закрити
провадження у справі.

Особи, що беруть участь у справі, в
судове засідання для розгляду
апеляційної скарги не прибули, про
дату, час та місце розгляду справи були
повідомлені належним чином, клопотань
від осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю не
поступало, а тому колегія суддів, у
відповідності до ч. 1 ст. 197 КАС України,
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними у справі матеріалами,
оскільки таку може бути вирішено на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю доповідача, вивчивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних міркувань.

Судом першої інстанції встановлено, що
заявник як на підставу для перегляду
постанови Мостиського районного суду
Львівської області за нововиявленими
обставинами посилається на прийняті
Конституційним Судом України рішення
№ 20-рп/2011 від 26.12.2011р. та 3-рп/2011 від 25.01.2012
року.

Відмовляючи у задоволенні заяви про
перегляд судового рішення за
нововиявленими обставинами суд першої
інстанції правильно вказав, що не
можуть бути визнані нововиявленими
нові, або такі, що виникли чи змінилися
після постановлення рішення обставини,
а також обставини, на які посилається
особа, яка брала участь у справі, у
своїх поясненнях, касаційній скарзі.
Отже, нововиявлені обставини за своєю
юридичною сутністю є фактичними
даними, що спростовують факти, які було
покладено в основу рішення.
Необхідними ознаками нововиявлених
обставин є, по-перше, їх наявність на
час розгляду справи, по-друге, що ці
обставини не могли бути відомі
заявникові на час розгляду справи.
Нововиявлені обставини необхідно
відрізняти від юридично значущих
фактів, що виникли після винесення
рішення. Рішення повинно відповідати
фактам, що існували на момент його
винесення. Факти, що виникли згодом, не
можуть свідчити про неправильність
рішення, тому вони можуть слугувати
підставою для пред'явлення нового
позову.

Оскільки рішення Конституційного Суду
України від 26.12.2011р. № 20-рп/2011 та №3-рп/2011
від 25.01.2012р. фізично не існували під час
винесення Мостиським районним судом
Львівської області постанови від 19.05.2009
р., вони не можуть розглядатися як
нововиявлені обставини в розумінні
ст.245 КАС України. Крім того, суд першої
інстанції вірно зазначив, що рішення
Конституційного Суду України № 20-рп/2011
від 26.12.2011р. за своєю суттю не може бути
визнане і нововиявленою обставиною,
оскільки жодним чином не стосується
тих обставин, які слугували підставою
для прийняття Мостиським районним
судом Львівської області постанови від
19.05.2009р., а заявник лише на його підставі
висував припущення, що при вирішенні
адміністративним судом
адміністративної справи №2а-30/2009 суд
міг би за аналогією права по іншому
врегулювати відносини між сторонами.

За таких обставин суд першої інстанції
прийшов до правильного висновку, що
заяву управління праці та соціального
захисту населення Мостиської районної
державної адміністрації Львівської
області про перегляд постанови
Мостиського районного суду Львівської
області за нововиявленими обставинами
слід залишити без задоволення.

З огляду на викладене суд апеляційної
інстанції вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
ухвала відповідає нормам
матеріального та процесуального права.

Керуючись ст. 160, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст. 199, ст.
200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу управління праці та
соціального захисту населення
Мостиської районної державної
адміністрації Львівської області -
залишити без задоволення, а ухвалу
Мостиського районного суду Львівської
області від 30 березня 2012 року по справі
№ 1314/274/2012 (2а-30/2009) - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя
М.А. Пліш

Судді
Т.І. Шинкар

Н.В. Ільчишин