Справа № 820/72/14
Суддя: Калиновський В.А.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.Справа № 820/72/14Колегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Калиновського В.А.

Суддів: Бегунца А.О. , Бенедик А.П.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.Харкова
на постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.02.2014р.
по справі № 820/72/14

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в Жовтневому районі
м.Харкова

до Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1

про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Пенсійного фонду
України в Жовтневому районі м.Харкова,
звернувся до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1, в
якому просив суд стягнути з Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Жовтневому районі міста Харкова
заборгованість по фінансовій санкції
та пені в сумі 4590,55 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 10.02.2014 року
у задоволенні зазначеного
адміністративного позову було
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивачем подано
апеляційну скаргу, в якій він просить
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти нову, якою задовольнити
позовні вимоги.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги позивач посилається на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті постанови, норм
матеріального права, а саме: Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування", з обставин і
обґрунтувань, викладених в апеляційній
скарзі.

В судове засідання апеляційної
інстанції сторони не прибули, були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового засідання.

Враховуючи неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання, колегія суддів на
підставі п. 2 ч. 1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за можливе розглянути справу в
порядку письмового провадження за
наявними в справі матеріалами.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши рішення
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає,
що апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено у суді апеляційної
інстанції, що начальником Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі міста Харкова прийняте рішення
№ 463 від 05.06.2012 року про застосування
фінансових санкцій та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду, яким до
відповідача були застосовані
фінансові санкції: штраф в розмірі 898,35
грн. та пеня в розмірі 3692,20 грн. всього
в сумі 4590,55 грн., відповідно до п.2 ч.9
ст.106 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" №1058-IV від 09.07.2003 року.

Зазначене рішення було направлено
відповідачу, та отримано ним згідно
підпису на поштовому повідомлення про
вручення.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
позивачем протиправно винесено
рішення № 463 від 05.06.2012 року про
застосування до позивача фінансових
санкцій за період з 01.04.2011р. по 16.05.2012р.
та нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або органом
Пенсійного фонду на підставі пункту 2
частини дев'ятої статті 106 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
оскільки зазначена норма Закону
втратила чинність з 1 січня 2011 року
згідно із Закону України "Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI і не
діяла на дату прийняття відповідачем
оскаржуваних рішень.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду першої інстанції, з
огляду на наступне.

Відповідно до п.2 ч.9 ст.106 Закону України
від 09.07.2003р. № 1058-VІ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" (чинний до 01.01.2011р.), за
несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
територіальними органами Пенсійного
фонду, накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Закон України від 09.07.2003р. № 1058-VІ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначає принципи, засади
і механізми функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій,
надання соціальних послуг з коштів
Пенсійного фонду, що формуються за
рахунок страхових внесків
роботодавців, бюджетних та інших
джерел, передбачених цим Законом, а
також регулює порядок формування
Накопичувального пенсійного фонду та
фінансування за рахунок його коштів
видатків на оплату договорів
страхування довічних пенсій або
одноразових виплат застрахованим
особам, членам їхніх сімей та іншим
особам, передбаченим цим Законом.

З 01 січня 2011 року набув чинності Закон
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010 року
№ 2464, пп. й) п. 12 ч. 11 Розділу VIII
Прикінцевих та перехідних положень
вказаного закону визначено, що у Законі
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
частини першу - дев'яту статті 106
виключено.

Відповідно до абзацу 5, 6 пункту 7
Прикінцевих та Перехідних положень
Закону України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
набрав чинності з 1 січня 2011 р.,
стягнення заборгованості із сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

На період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Згідно зі статтею 58 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти не мають
зворотної дії в часі, крім випадків,
коли вони пом'якшують або скасовують
відповідальність особи.

Як випливає з Рішення Конституційного
Суду України від 9 лютого 1999 року №
1/99-рп, частину першу статті 58
Конституції України щодо дії
нормативно-правового акта в часі треба
розуміти так, що вона починається з
моменту набрання цим актом чинності і
припиняється з втратою ним чинності,
тобто до події, факту застосовується
той закон або інший
нормативно-правовий акт, під час дії
якого вони настали або мали місце.

Відповідно, правомірність поведінки
особи, зокрема, дотримання нею норм
законодавства, що регулює порядок
сплати внесків до органів Пенсійного
фонду, слід визначати із застосуванням
законодавства, яке діяло на момент
вчинення відповідних дій або
бездіяльності такої особи.

В свою чергу, заходи відповідальності,
які можуть бути застосовані до
особи-порушника слід визначати на
підставі законодавства, яке є чинним на
момент виявлення та застосування
відповідних санкцій.

Виходячи з викладеного, якщо певне
діяння було правопорушенням на момент
його вчинення і за таке діяння до особи
було застосовано заходи
відповідальності, передбачені чинним
на той час нормативним актом,
відповідні санкції підлягають
стягненню з особи і після втрати
чинності нормативним актом, що
визначив зміст відповідальності.

В той же час, якщо діяння перестало бути
порушенням в зв'язку зі втратою
чинності нормативним актом, що
регулював відповідальність за таке
порушення, то і санкції, передбачені не
чинним нормативним актом, не можуть
бути застосовані.

З тлумачення вказаних норм закону
вбачається, що пункт 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" передбачає
можливість стягнення відповідачем
фінансових санкцій, нарахованих та/або
не сплачених у період до 01.01.2011 року, але
не надає повноважень нараховувати такі
санкції після 01.01.2011 року.

Письмові докази свідчать, що
відповідач прийняв оскаржувані
рішення про застосування фінансових
санкцій вже після 01.01.2011 року.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що позивачем
протиправно винесено рішення № 463 від
05.06.2012 року про застосування до
позивача фінансових санкцій за період
з 01.04.2011р. по 16.05.2012р. та нарахування пені
за несплату (неперерахування) або
несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду на підставі
пункту 2 частини дев'ятої статті 106
Закону України від 09.07.2003р. № 1058-VІ "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", оскільки зазначена норма
Закону втратила чинність з 1 січня 2011
року згідно із Закону України "Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 08.07.2010 р. № 2464-VI і не
діяла на дату прийняття відповідачем
оскаржуваних рішень.

Вказана позиція відповідає вимогам
рішення Верховного Суду України від
20.11.2012р. у справі за позовом ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України в
Березнівському районі Рівненської
області про визнання рішень
протиправними, яке відповідно до ст. 224-2
КАС України є обов'язковим для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно - правовий акт, що містить
зазначені норми права та для всіх судів
України.

Така ж позиція підтверджена в ухвалах
Вищого Адміністративного Суду України
від 15.05.2013р. у справі № К/9991/33245/12, від
15.05.2013р. у справі № К/9991/66641/12, від 19.03.2013р.
у справі № К/9991/58086/12 та постанові ВАСУ
від 17.07.2013р. у справі № К/800/21792/13.

Згідно з ч.2 ст.19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає вірним та обґрунтованим
висновок суду першої інстанції про те,
що вимога позивача про стягнення
податкового боргу не підлягає
задоволенню.

Отже, колегія суддів переглянувши
рішення суду першої інстанції, вважає,
що при його прийнятті суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Відповідно до ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на встановлені обставини
справи, колегія суддів дійшла висновку,
що постанова Харківського окружного
адміністративного суду від 10.02.2014 року
по справі № 820/72/14 прийнята з
дотриманням норм чинного
процесуального та матеріального права
і підстав для її скасування не
виявлено.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Жовтневому
районі м.Харкова залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 10.02.2014р.
по справі № 820/72/14 залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Калиновський
В.А.Судді(підпис) (підпис) Бегунц А.О.
Бенедик А.П.