Справа № 826/2604/14
Суддя: Федорчук А.Б.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Київ

27 березня 2014 року № 826/2604/14

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Федорчука А.Б., суддів: Аблова Є.В.,
Амельохіна В.В., розглянувши
адміністративну справу в письмовому
провадженні

за позовом Корюківської об'єднаної
державної податкової інспекції ГУ
Міндоходів у

Чернігівській області

до Міністерства аграрної
політики та продовольства України

про зобов'язання вчинити дії

На підставі ч. 6 ст. 128 КАС України,
Суд розглядає справу у письмовому
провадженні.

ВСТАНОВИВ:

Позивач, в особі Корюківської
об'єднаної державної податкової
інспекції ГУ Міндоходів у
Чернігівській області, звернувся з
адміністративним позовом до
Міністерства аграрної політики та
продовольства України про визнання
протиправною бездіяльність
Міністерства аграрної політики та
продовольства України щодо
невиконання вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 28 липня 2010 p. N 672
та наказу Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
14.10.2010 року №651; зобов'язати
Міністерство аграрної політики та
продовольства України вчинити дії щодо
завершення процедури реорганізація
Державного підприємства
"Новоборовицький спиртовий завод"
шляхом приєднання його до Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості.

В обґрунтування заявлених позовних
вимог Позивач зазначає, що на даний час
комісією з реорганізації затягується
процедура реорганізації ДП
«Новоборовицький спиртовий завод», що
в свою чергу призводить до втрати
Державного бюджету суми в розмірі
2164278,92 грн., що є недопустимим.

В судовому засіданні представник
Відповідачів не з'явилися, хоча були
належним чином повідомлений про
судовий розгляд справи, відповідно до
вимог статей 35, 37 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

У відповідності до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва зазначає
наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
Державне підприємство
«Новоборовицький спиртовий завод»
зареєстроване як юридична особа
Щорською районною державною
адміністрацією 27 грудня 1996 року, про що
видане відповідне свідоцтво. 09.01.1997 р.
відповідач узятий на облік в Шорському
відділенні Корюківської ОДПІ ГУ
Міндоходів у Чернігівській області.

Постановою KM України «Про утворення
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості» від
28.07.2010 року №672 визначено, що державне
підприємство «Новоборовицький
спиртовий завод» підлягає
реорганізації шляхом приєднання до
Державного підприємства «Укрспирт» га
створення на його базі виробничого
цеху.

Державним реєстратором Щорської
райдержадміністрації 03.12.2010 року
внесено запис про перебування ДП
«Новоборовицький спиртовий завод» в
стані припинення, за рішенням
засновників.

Наказом Міністерства аграрної
політики України від 14.10.2010р. №651
визначено склад комісії з
реорганізації державного підприємства
«Новоборовицький спиртовий завод»
Голові комісії було наказано здійснити
передачу ДП "Укрспирт" майна, майнових
прав та обов'язків-Державного
підприємства "Новоборовицький
спиртовий завод": подати до
Міністерства на затвердження
передавальний акт приймання - передачі
майна, майнових прав та обов'язків і
подати матеріали на зберігання до
архівних установ відповідно до чинного
законодавства; у тримісячний строк
внести на розгляд Кабінету Міністрів
України законопроект про включення
Державного підприємства "Укрспирт" до
переліку об'єктів права державної
власності, що не підлягають
приватизації.

Позивач зазначає, що ДП "Укрспирт" на
сьогоднішній день не включений до
переліку об'єктів права державної
власності, що не підлягають
приватизації, а Державне підприємство
"Новоборовицький спиртовий завод" має
податкову заборгованість в сумі 2164278,92
грн., який на даний час є непогашеним.

Повно та всебічно дослідивши наявні
матеріали справи, а також норми чинного
законодавства, суд прийшов до висновку
про необґрунтованість позовних вимог
виходячи з наступного.

В частині позовних вимог щодо визнання
протиправною бездіяльність
Міністерства аграрної політики та
продовольства України щодо
невиконання вимог постанови Кабінету
Міністрів України від 28 липня 2010 p. N 672
та наказу Міністерства аграрної
політики та продовольства України від
14.10.2010 року №651, Суд зазначає наступне.

Відповідно до Закону України «Про
управління об'єктами державної
власності», Положення про Міністерство
аграрної політики та продовольства
України Постановою Кабінету Міністрів
України від 28.07.2010р. № 672 "Про утворення
Державного підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості"
передбачена ліквідація юридичної
особи ДП "Новоборовицький спиртовий
завод" шляхом реорганізації,
приєднання до ДП "Укрспирт". На
виконання зазначеної постанови, на
потужностях ДП "Новоборовицький
спиртовий завод" створено
Новоборовицьке місце провадження
діяльності ДП "Укрспирт".

Відповідно до ст. 4 Закону України "Про
управління об'єктами державної
власності" об'єктами управління
об'єктами державної власності є,
зокрема міністерства та інші органи
виконавчої влади (далі - уповноважені
органи управління).

Уповноважені органи управління
відповідно до покладених на них
завдань: погоджують передачу об'єктів
державної власності в комунальну
власність, до сфери управління інших
органів, уповноважених управляти
об'єктами державної власності,
господарських структур або
користування Національній академії
наук України, галузевим академіям наук,
а також передачу об'єктів комунальної
власності в державну власність; у
випадках, передбачених законодавством,
приймають рішення про передачу
об'єктів державної власності в
комунальну власність, до сфери
управління інших органів,
уповноважених управляти об'єктами
державної власності, господарських
структур або в користування
Національній академії наук України,
галузевим академіям наук (ст. 6 Закону
України "Про управління об'єктами
державної власності").

В матеріалах справи містяться Лист
Уповноваженого представника голови
комісії з реорганізації ДП
"Новоборовицький спиртовий завод" від
10.01.2012 (Б/н), в якому повідомлялося
наступне: «Згідно приписів Закону
України «Про мораторій на примусову
реалізацію майна» встановлено
мораторій на застосування примусової
реалізації майна державних
підприємств та господарських
товариств, у статутних фондах яких
частка держави становить не менше 25
відсотків (далі - підприємства), до
вдосконалення визначеного законами
України механізму примусової
реалізації майна. Частка Держави в
Статутному фонді ДП «Новоборовицький
спиртовий завод» становить 100%.

Крім того, для цілей вказаного Закону
«...під примусовою реалізацією майна
підприємств розуміється відчуження
об'єктів нерухомого майна та інших
основних засобів виробництва, що
забезпечують ведення виробничої
діяльності цими підприємствами, а
також акцій (часток, паїв), що належать
державі в майні інших господарських
товариств і передані до статутних
фондів цих підприємств...»

Усі без виключення товарно-матеріальні
цінності у т.ч. ті, що входили у цілісний
майновий комплекс ДП «Новоборовицький
спиртовий завод» передані
правонаступнику - ДП «Укрспирт».
Погашення наявного податкового боргу
відбуватиметься правонаступником.

Станом на 10.01.12р. процедура
реорганізації не закінчена.».

Крім того, в матеріалах міститься
Повідомлення за підписом Начальника
Управління державного майна
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 21.02.2013 р.
№37-27-3-15/3597, в якому зазначається
наступне: «Наказом Мінагрополітики
України від 14.10.2010 № 651 створено комісію
з реорганізації підприємств спиртової
галузі. Комісією встановлено, що значна
частина боргових зобов'язань
підприємств галузі, в тому числі і ДП
"Новоборовицький спиртовий завод", має
ознаки фіктивності, а тому потребує
з'ясування правових підстав їх
виникнення.

Враховуючи викладене, у 2010 році згідно
чинного законодавства міністерством
прийнято рішення щодо вказаного
підприємства відповідно підпункту 96.2.3
пункту 96.2 статті 96 Податкового кодексу
України.

Надалі вся підтверджена
заборгованість ДП "Новоборовицький
спиртовий завод" буде передана
правонаступнику ДП "Укрспирт", яким
будуть вжиті заходи щодо її погашення
після затвердження органом управління
загального акту прийому-передачі.».

Проте, суд зазначає, що відповідно до
частини другої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

З аналізу матеріалів справи та норм
законів, Судом не встановлено
порушення прав Позивача зі сторони
Відповідача щодо не виконання
постанови Кабінету Міністрів України
від 28 липня 2010 p. N 672 та наказу
Міністерства аграрної політики та
продовольства України від 14.10.2010 року
№651.

Крім того, Суд звертає увагу, що
Позивачем не доведено в чому полягає
порушення його прав Відповідачем.

Згідно з вимогами статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
(ч.1) В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. (ч.2) Якщо
особа, яка бере участь у справі, не може
самостійно надати докази, то вона
повинна зазначити причини, через які ці
докази не можуть бути надані, та
повідомити, де вони знаходяться чи
можуть знаходитися. Суд сприяє в
реалізації цього обов'язку і
витребовує необхідні докази. Про
витребування доказів або про відмову у
витребуванні доказів суд постановляє
ухвалу. Ухвала суду про відмову у
витребуванні доказів окремо не
оскаржується. Заперечення проти неї
може бути включене до апеляційної чи
касаційної скарги на рішення суду,
прийняте за наслідками розгляду
справи. (ч.3) Суд може збирати докази з
власної ініціативи. (ч.5) Якщо особа, яка
бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів. (ч.6 ст.71 КАС
України).

Враховуючи, що обставини справи, які
відповідно до законодавства повинні
бути підтверджені певними конкретними
засобами доказування, не можуть
підтверджуватись іншими засобами
доказування, суд приходить до висновку,
що в позовній заяві наведені обставини,
які не підтверджуються достатніми
доказами, що свідчить про не
обґрунтованість позовних вимог, а отже,
в задоволенні позовних вимог в даній
частині не підлягає задоволенню.

В частині позовних вимог щодо
зобов'язати Міністерство аграрної
політики та продовольства України
вчинити дії щодо завершення процедури
реорганізація Державного підприємства
"Новоборовицький спиртовий завод "
шляхом приєднання його до Державного
підприємства спиртової та
лікеро-горілчаної промисловості, суд
зазначає наступне.

Як випливає зі змісту Рекомендації № R
(80) 2 Комітету Міністрів державам-членам
стосовно реалізації адміністративними
органами влади дискреційних
повноважень від 11.03.1980 під дискреційним
повноваженням слід розуміти
повноваження, яке адміністративний
орган, приймаючи рішення, може
здійснювати з певною свободою розсуду
тобто, коли такий орган може обирати з
кількох юридично допустимих рішень те,
яке він вважає найкращим за даних
обставин.

Адміністративний суд, перевіряючи
рішення, дію чи бездіяльність суб'єкта
владних повноважень на відповідність
закріпленим частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям, не втручається у дискрецію
(вільний розсуд) суб'єкта владних
повноважень поза межами перевірки за
названими критеріями. Завдання
адміністративного судочинства полягає
не у забезпеченні ефективності
державного управління, а в
гарантуванні дотримання вимог права,
інакше було б порушено принцип
розподілу влади.

Принцип розподілу влади заперечує
надання адміністративному суду
адміністративно-дискреційних
повноважень - єдиним критерієм
здійснення правосуддя є право. Тому
завданням адміністративного
судочинства завжди є контроль
легальності. Перевірка доцільності
переступає компетенцію
адміністративного суду і виходить за
межі завдання адміністративного
судочинства.

Отже, під дискреційним повноваженням
суд розуміє таке повноваження, яке
надає певний ступінь свободи
адміністративному органу при
прийнятті рішення, тобто, коли у межах,
які визначені законом,
адміністративний орган має можливість
самостійно (на власний розсуд) вибрати
один з кількох варіантів рішення.

Виходячи з меж заявлених позовних
вимог, Суд приходить до висновку про
неможливість втручання в дискреційні
повноваження суб'єкта владних
повноважень, а отже, відсутні підстави
для задоволення даних позовних вимог.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з ч. 1 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожному гарантується право на
захист його прав, свобод та інтересів
незалежним і неупередженим судом.

Відповідно до ч. 1 ст.11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, Суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню в повному обсязі.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 99-102, 103, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова відповідно до статті 254
Кодексу адміністративного судочинства
України набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги.

Постанова може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий Суддя
А.Б. Федорчук

Судді
Є.В. Аблов

В.В. Амельохін