Справа № 2а-4221/09/1470
Суддя: Костенко М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2014 року
м. Київ К/9991/87245/11

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя Костенко М.І. - головуючий,
судді Бухтіярова І.О., Приходько І.В.,

розглянув у письмовому провадженні
касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Березанському районі
Миколаївської області (далі -ДПІ)

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08.06.2011

у справі № 2а-4221/09/1470

за позовом суб'єкта підприємницької
діяльності - фізичної особи ОСОБА_1
(далі - СПД ОСОБА_1)

до ДПІ,

державної податкової адміністрації у
Миколаївській області,

головного державного податкового
ревізора-інспектора Бондар І.І.,

та головного державного податкового
ревізора-інспектора Тесакова В.В.,

про скасування рішення.

За результатами розгляду касаційної
скарги Вищий адміністративний суд
України

ВСТАНОВИВ:

Позов подано про визнання
протиправними дій працівників
державної податкової адміністрації
України у Миколаївській області -
головного державного податкового
ревізора-інспектора Бондар І.І. та
головного державного податкового
ревізора-інспектора Тесакова В.В. з
проведення перевірки СПД ОСОБА_1 та про
скасування рішення ДПІ про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 04.08.2009 № .

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 08.12.2009 позов
задоволено повністю.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08.06.2011
назване рішення суду першої інстанції
скасовано; позов задоволено частково;
скасовано рішення ДПІ про застосування
штрафних (фінансових) санкцій від 04.08.2009
№ в частині накладення на СПД
ОСОБА_1 штрафу в сумі 17086 грн.; в решті
позову відмовлено.

ДПІ звернулася до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій просить
частково скасувати оскаржувану
постанову суду апеляційної інстанції
та повністю відмовити у задоволенні
позову СПД ОСОБА_1 На обґрунтування
касаційних вимог скаржник зазначає про
неправильне застосування апеляційним
судом положень пункту 12 статті 3, статті
6 Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг», наслідком чого
стало ухваленні неправильного по суті
спору рішення у відповідній частині.

Переглянувши справу у межах касаційної
скарги, вивчивши матеріали справи,
перевіривши відповідність висновків
судів наявним у матеріалах справи
доказам, правильність застосування
судами норм матеріального права та
дотримання ними процесуальних норм,
обговоривши доводи касаційної скарги,
Вищий адміністративний суд України не
вбачає підстав для задоволення
касаційних вимог з урахуванням такого.

Попередніми судовими інстанціями у
розгляді справи встановлено, що 21.07.2009
працівниками державної податкової
адміністрації у Миколаївській області
було проведено перевірку належної
позивачеві закусочної за дотриманням
суб'єктами господарювання порядку
проведення розрахунків за товари
(послуги), вимог з регулювання обігу
готівки, наявності торгових патентів і
ліцензій.

Під час цієї перевірки податковим
органом було виявлено:

здійснення позивачем розрахункової
операції на суму 80,40 грн. без
використання РРО та без видачі
розрахункового документа
встановленого зразка, у зв'язку з чим
позивачеві було визначено штраф у сумі
402 грн.;

незабезпечення позивачем
відповідності суми готівкових коштів
на місці проведення розрахунків сумі,
зазначеній в денному звіті РРО (сума
невідповідності склала 1549,60 грн.),
наслідком чого стало притягнення СПД
ОСОБА_1 до відповідальності у вигляді
штрафу в сумі 7748 грн.

Висновок апеляційного суду про
законність накладення на позивача
штрафних санкцій у вказаних сумах
ґрунтується на тому, що факт вчинення
СПД ОСОБА_1 наведених порушень під час
здійснення розрахункових операцій
підтверджується наявними у справі
доказами та позивачем не спростований.

Рішення апеляційного суду в частині
цих висновків учасниками спору у
касаційному порядку не оскаржується. А
відтак з огляду на межі перегляду
справи в касаційній інстанції,
визначені у частині другій статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України, у касаційного суду відсутні
підстави для надання правового аналізу
зазначеному рішенню у відповідній
частині.

Причиною для звернення ДПІ із
розглядуваними касаційними вимогами
став висновок судів про незаконне
накладення на СПД ОСОБА_1 штрафних
санкцій у сумі 17086 грн. за оспорюваним
рішенням за порушення порядку обліку
товарних запасів за місцем їх
реалізації.

Відповідно до вимог пункту 12 статті 3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» суб'єкти
підприємницької діяльності, які
здійснюють розрахункові операції в
готівковій та/або в безготівковій
формі (із застосуванням платіжних
карток, платіжних чеків, жетонів тощо)
при продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних запасів
на складах та/або за місцем їх
реалізації, здійснювати продаж лише
тих товарів, які відображені в такому
обліку, за винятком продажу товарів
особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Згідно зі статтею 6 зазначеного Закону
облік товарних запасів фізичною особою
- суб'єктом підприємницької діяльності
ведеться у порядку, визначеному чинним
законодавством, а юридичною особою (її
філією, відділенням, іншим
відокремленим підрозділом) - у порядку,
визначеному відповідним національним
положенням (стандартом)
бухгалтерського обліку. Облік ведеться
з урахуванням особливостей,
встановлених для суб'єктів малого
підприємництва. Обов'язок із ведення
обліку товарних запасів не
застосовується до осіб, які відповідно
до законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку придбаних або проданих товарів.

Зміст наведених законодавчих положень
не дає підстави для висновку про те, що
покладений на суб'єкта підприємницької
діяльності обов`язок ведення товарних
запасів на складах та/або за місцем їх
реалізації передбачає ведення та
зберігання документів обліку, за якими
такі товари придбавались, саме в місці
реалізації товарів.

На підставі наявних в матеріалах
справи доказів, а саме: копій накладних,
видаткових накладних від
постачальників, фіскальних чеків,
оцінка яким дана з дотриманням норм
статті 86 Кодексу адміністративного
судочинства України, суди попередніх
інстанцій встановили факт ведення
позивачем обліку товарних запасів, які
знаходяться у реалізації, та зробили
правильний висновок про
неправомірність застосування до
позивача відповідної суми штрафних
(фінансових) санкцій в порядку статті 21
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг».

Оскільки висновки апеляційного суду у
розглядуваній частині відповідають
нормам чинного законодавства та
фактичним обставинам спору,
установленим на підставі повного та
об'єктивного дослідження доказів у
справі, то процесуальних підстав для
скасування оскаржуваної постанови
Одеського апеляційного
адміністративного суду зі спору не
вбачається.

За таких обставин, керуючись статтями
220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу державної податкової
інспекції у Березанському районі
Миколаївської області залишити без
задоволення, а постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 08.06.2011 у справі № 2а-4221/09/1470 залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України в порядку статей 236-238 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: М.І.
Костенкосудді:І.О. Бухтіярова І.В.
Приходько