Справа № 810/1284/14
Суддя: Василенко Г.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року 810/1284/14

Київський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого судді Василенко Г.Ю.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Білоцерківського
міськрайонного центру зайнятості до
ОСОБА_1 про стягнення незаконно
одержаного матеріального забезпечення
,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду звернувся
Білоцерківський міськрайонний центр
зайнятості до ОСОБА_1 про стягнення
незаконно одержаного матеріального
забезпечення у сумі 4724,72 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що у
період перебування на обліку у
Білоцерківському міськрайонному
центрі зайнятості Київської області,
відповідач мав статус фізичної особи
- підприємця, а відтак, порушив вимоги
Закону України "Про зайнятість
населення" та Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття". За час перебування на
обліку в центрі зайнятості
відповідачем незаконно отримано
допомогу по безробіттю в сумі 4724,72 грн.

Представник позивача в судове
засідання не прибув, проте надав заяву
про розгляд справи в письмовому
провадженні.

Відповідач в судове засідання не
прибув, про розгляд справи
повідомлявся належним чином, явку
своїх представників в судове засідання
не забезпечив. Ухвали про відкриття
провадження у справі та призначення її
до судового розгляду надсилались
відповідачу за адресою, за якою
відповідач зареєстрований в Єдиному
державному реєстрі юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців.

За таких обставин суд вважає
відповідача повідомленим належним
чином, а його неприбуття в судове
засідання не є перешкодою для розгляду
справи, у зв'язку з чим ухвалив
здійснювати розгляд справи за
відсутності відповідача (частина друга
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України).

Відповідач відзиву на позовну заяву,
заперечень проти позову, будь-яких
пояснень, заяв чи клопотань до суду не
надіслав. За таких обставин справа
розглядалась судом за наявними в ній
матеріалами і доказами.

Дослідивши матеріали справи та
оцінивши їх у сукупності, суд дійшов
висновку, що позов підлягає
задоволенню з огляду на наступне.

Судом встановлено, що 11 грудня 2006 року
відповідач звернувся із заявою до
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості Київської області
про надання йому статусу безробітного
з виплатою допомоги по безробіттю, в
якій зазначив, що на даний час він
незареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, не є найманим
працівником, не укладав договору
цивільно-правового характеру, пенсії
не отримує.

На підставі поданої відповідачем заяви
та згідно статті 2 Закону України "Про
зайнятість населення" від 01.03.1991 № 803-XII,
йому було надано статус безробітного,
визначені умови і тривалість виплати
допомоги по безробіттю та її розмір
відповідно до положень статей 22, 23
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до довідки позивача,
відповідачем отримано допомогу по
безробіттю у розмірі 4724,72 грн.

Як вбачається з матеріалів справи, у
січні 2014 року Білоцерківським
міськрайонним центром зайнятості була
проведена перевірка на предмет
достовірності даних та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» від 02.03.2000 № 1533-ІІІ.

За результатами перевірки складений
Акт розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплат
матеріального забезпечення відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 14 січня 2014 року № 448 у
якому встановлено, що згідно даних
електронного обміну від Державного
реєстратора та довідки з Єдиного
державного реєстру юридичних та
фізичних осіб - підприємців громадянин
ОСОБА_1 зареєстрований як фізична -
особа підприємець з 19 грудня 2005 року та
з 16 листопада 2011 року відповідно до
судового рішення припинена державна
реєстрація підприємницької діяльності
фізичної особи-підприємця.

Оскільки дані Єдиного державного
реєстру юридичних та фізичних осіб -
підприємців не містять інформації про
припинення підприємницької діяльності
відповідача, рішення про припинення
його підприємницької діяльності було
внесено після отримання ним статусу
безробітного, перевіряючі дійшли
висновку, що на момент отримання
статусу безробітного відповідач
відносився до зайнятого населення.

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд виходить з
такого.

Правові, економічні та організаційні
основи зайнятості населення України і
його захисту від безробіття, засади
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття визначаються законами
України "Про зайнятість населення" від
22.03.1991 № 803-XII (надалі -Закон України «Про
зайнятість населення») та «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття»від 02.03.2000 № 1533-III (надалі
-Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття»).

Відповідно до пунктів 1, 2 статті 1
Закону України «Про зайнятість
населення», зайнятість визначено як
діяльність громадян, що пов'язана із
задоволенням особистих та суспільних
потреб і така, що, як правило, приносить
їм доход у грошовій або іншій формі.

Пунктом «б»частини третьої статті 1
Закону України "Про зайнятість
населення" встановлено, що громадяни,
які самостійно забезпечують себе
роботою, включаючи підприємців, осіб,
зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство", належать до зайнятого
населення.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про зайнятість населення"
безробітними визнаються працездатні
громадяни працездатного віку, які
через відсутність роботи не мають
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і
зареєстровані у державній службі
зайнятості як такі, що шукають роботу,
готові та здатні приступити до
підходящої роботи. Безробітними
визнаються також інваліди, які не
досягли пенсійного віку, не працюють та
зареєстровані як такі, що шукають
роботу.

Згідно до положень Закону України "Про
зайнятість населення" порядок
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних державною службою
зайнятості визначається Кабінетом
Міністрів України.

Так, згідно з пунктом 12 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 №
219 (надалі -Порядок реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу), для
одержання статусу безробітного
громадянин особисто подає у день, що
настає після закінчення встановленого
строку для пошуку підходящої роботи, до
центру зайнятості заяву із зазначенням
у ній інформації про те, що він не
займається видами діяльності, що
визначені частиною третьою статті 1
Закону України "Про зайнятість
населення", і не отримує пенсію на
пільгових умовах, а також копію довідки
про його ідентифікаційний номер.

Статтею 25 Закону України "Про
зайнятість населення" передбачено, що
держава створює умови незайнятим
громадянам у поновленні їх трудової
діяльності та забезпечує їм такі види
компенсацій, зокрема, виплату в
установленому порядку допомоги по
безробіттю.

Розміри та умови надання матеріального
забезпечення на випадок безробіття
визначаються Законом України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття".

Відповідно до статті 7 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", видами забезпечення за цим
Законом є: допомога по безробіттю, у
тому числі одноразова її виплата для
організації безробітним
підприємницької діяльності.

Водночас, в силу положень частини
другої статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", застраховані особи,
зареєстровані в установленому порядку
як безробітні, зобов'язані своєчасно
подавати відомості про обставини, що
впливають на умови виплати їм
забезпечення та надання соціальних
послуг.

Згідно з підпунктом 1 пункту 20 Порядку
реєстрації, перереєстрації та ведення
обліку громадян, які шукають роботу,
громадяни, зареєстровані, як
безробітні знімаються з обліку з дня
державної реєстрації фізичної
особи-підприємця.

Як встановлено у ході розгляду справи,
всупереч зазначеним нормам Закону,
відповідач не повідомив
Білоцерківський міськрайонний центр
зайнятості Київської області про те, що
на момент звернення до служби
зайнятості він був зареєстрований як
фізична особа-підприємець, що виключає
можливість вважати таку особу -
безробітною.

Відповідно до частини третьої статті 36
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття", сума виплаченого
забезпечення та вартості наданих
соціальних послуг застрахованій особі
внаслідок умисного невиконання нею
своїх обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Згідно з підпунктами 2, 3 Порядку
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплат матеріального
забезпечення відповідно до Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття", затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 20.03.2006 № 357, перевірка даних, які є
підставою для надання особі статусу
безробітної та виплати їй
матеріального забезпечення, що
зазначені у документах, поданих особою
до державної служби зайнятості під час
її реєстрації та протягом періоду її
перебування на обліку як безробітної,
проводиться центрами зайнятості, на
які покладено виконання функцій
робочих органів виконавчої дирекції
Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття.

Відповідно до пунктів 6, 7 вказаного
Порядку, у разі встановлення центрами
зайнятості відповідно до цього Порядку
належності безробітної особи до
категорії зайнятих така особа
знімається з обліку як безробітна в
установленому законодавством порядку
та повертає суму незаконно отриманого
матеріального забезпечення і вартості
наданих соціальних послуг з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати матеріального
забезпечення та надання соціальних
послуг. У разі відмови особи повернути
кошти або відмови роботодавця
відшкодувати кошти, а також у разі
неповернення (невідшкодування) їх у
встановлений строк стягнення таких
коштів здійснюється у судовому порядку
відповідно до законодавства.

Статтею 12 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" передбачено, що виконавча
дирекція Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування
України на випадок безробіття є
виконавчим органом правління Фонду,
який забезпечує виконання рішень
правління. Функції виконавчої дирекції
Фонду покладаються на органи державної
служби зайнятості, а функції робочих
органів виконавчої дирекції Фонду
покладаються на центр зайнятості
Автономної Республіки Крим, обласні.
Київський і Севастопольський міські,
районні, міськрайонні, міські та
районні у містах центри зайнятості.

Виконавча дирекція Фонду та її робочі
органи, зокрема, проводять
розслідування страхових випадків та
обґрунтованості виплати матеріального
забезпечення в порядку, встановленому
центральними органами виконавчої
влади у сфері праці та соціальної
політики, представляють інтереси Фонду
в судових та інших органах.

Відповідно до положень статей 11, 71
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості. Кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Відповідно до частини п'ятнадцятої
статті 47 Закону України від 15.05.2003 №
755-IV "Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців"
дата внесення до Єдиного державного
реєстру запису про проведення
державної реєстрації припинення
підприємницької діяльності фізичною
особою - підприємцем є датою державної
реєстрації припинення підприємницької
діяльності фізичною особою -
підприємцем.

Як вбачається з матеріалів справи 19
грудня 2005 року ОСОБА_1 був
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, про що свідчать дані
Довідки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців станом на 26 грудня 2013 року.

При цьому, жодних доказів про наявність
внесення державним реєстратором
запису про припинення підприємницької
діяльності фізичної особою -
підприємцем ОСОБА_1 суду не надано.

Таким чином, відповідач з 11 грудня 2006
року був зареєстрований суб'єктом
підприємницької діяльності, а отже
отримував допомогу по безробіттю
незаконно.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на зазначене та беручи до
уваги докази, які наявні у матеріалах
справи суд дійшов висновку, що
позивачем доведено належними та
достатніми доказами факт незаконного
отримання відповідачем допомоги по
безробіттю, наявність у позивача
правових підстав та компетенції щодо
стягнення з відповідача такої суми
заборгованості, у зв'язку з чим вважає,
що позовні вимоги є такими, що
підлягають задоволенню у повному
обсязі.

Відповідно до частини другої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони-суб'єкта владних
повноважень, суд присуджує з іншої
сторони всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати, пов'язані із залученням
свідків та проведенням судових
експертиз. Позивач не надав суду
доказів понесення ним судових витрат,
тому підстави для присудження на його
користь судових витрат відсутні.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 112, 128,
159-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити.

Стягнути з ОСОБА_1 на користь
Білоцерківського міськрайонного
центру зайнятості незаконно отриману
допомогу по безробіттю в сумі 4724
(чотири тисячі сімсот двадцять чотири)
грн. 72 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Василенко Г.Ю.