Справа № 826/9562/13-а
Суддя: Моторний О.А.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"31" березня 2014 р. м. Київ
К/800/66360/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Головуючого
Моторного О.А.

Суддів
Блажівської Н.Є.,

Кошіля В.В.,

за участю секретаря - Луцак А.В.,

та представників сторін:

від позивача - Собко С.Л.,

від відповідача - Сакало Я.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у Деснянському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013

у справі № 826/9562/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ТіДіСі Україна"

до Державної податкової інспекції у
Деснянському районі Головного
управління Міндоходів у м. Києві

про визнання недійсними ат скасування
рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01.10.2013 в задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013
скасовано постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
01.10.2013 та ухвалено нову, якою позов
задоволено повністю: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення від 08.04.2013 №
та № .

В касаційній скарзі відповідач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального права, просить скасувати
постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013 та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції.

В запереченнях на касаційну скаргу
позивач з доводами та вимогами
заявника не погодився, просив скаргу
залишити без задоволення, оскаржуване
рішення - без змін.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального права, юридичної оцінки
обставин справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційна скарга не підлягає
задоволенню, з огляду на наступне.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, за результатами
проведеної відповідачем
документальної позапланової невиїзної
перевірки позивача з питань дотримання
вимог чинного податкового
законодавства по взаємовідносинах з
ТОВ «ІТС-2009» за період з січня по
квітень 2010 року, за результатами якої
складено акт №535/22-40/33180248 від 26.03.2013, в
якому встановлено порушення позивачем:

- пп. 7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 2276250,00
грн.

- п. 5.1, пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», в результаті чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 2845313,00 грн.

На підставі акта перевірки, податковим
органом 08.04.2013 прийняті
податкові-повідомлення рішення:
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання по податку на
прибуток приватних підприємств у
розмірі 3 556 641,25 грн., в тому числі за
основним платежем - 2 845 313,00 грн. та
штрафні (фінансові) санкції - 711 328,25
грн.; №5522270, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
по податку на додану вартість у розмірі
1 725 832,50 грн., в тому числі за основним
платежем - 1 380 666,00 грн. та штрафні
(фінансові) санкції - 345 166,50 грн.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем не доведено можливість
правомірного формування податкових
вигод за спірними операціями та не
доведено підстав для формування
господарських операцій з контрагентом.

Однак, колегія суддів, переглядаючи
оскаржувані рішення судів попередніх
інстанцій, погоджується з висновком
суду апеляційної інстанції про
скасування оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, враховуючи
наступне.

Згідно з пп.5.2.1 п.5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» (в редакції чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), до складу валових
витрат включаються суми будь-яких
витрат, сплачених (нарахованих)
протягом звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3 - 5.7 цієї статті.

Відповідно до пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», не належать до складу
валових витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Згідно із абзацом третім підпункту 7.4.1
пункту 7.4 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" (в редакції
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари (послуги) та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Відповідно до пп. 7.5.1 п. 7.5 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (в редакції чинній на момент
виникнення спірних правовідносин),
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

В пп. 7.4.5. п. 7.4 ст. 7 цього Закону
зазначено, що не підлягають включенню
до складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Матеріали справи свідчать, що між
позивачем та ТОВ «ІТС-2009» було укладено
договір купівлі-продажу від 28.12.2009, за
умовами якого ТОВ "ІТС-2009" зобов'язалось
поставити позивачу автомобільні
товари, а позивач - придбати замовлений
товар та оплатити його вартість.

Факт здійснення господарських
операцій, на виконання умов вказаного
договору, підтверджується наявними в
матеріалах справи, належним чином
оформленими первинним документами
бухгалтерського обліку: податковими
накладними, видатковими накладними,
платіжними дорученнями, книгою обліку
довіреностей ТОВ ««ТіДіСі Україна» на
2006 рік та 2010 рік, актами
приймання-передачі. Зокрема, в
матеріалах справи наявні документи,
які підтверджують реалізацію
товарно-матеріальних цінностей,
реєстри документів
товарно-матеріальних цінностей на
складі за кожний період, що
перевірявся, копії банківських виписок
за період з 05.01.2010 по 01.10.2010.

На момент здійснення вказаних
правовідносин, ТОВ «ІТС-2009» було
зареєстровано в Єдиному державному
реєстрі юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців як платник податку та
йому присвоєно індивідуальний
податковий номер.

В матеріалах справи відсутні докази
встановлення податковим органом
обставин на підтвердження того, що
укладаючи спірний договір, учасники
договірних відносин діяли з метою, яка
є завідомо суперечною інтересам
держави та суспільства. Податковим
органом не доведено наявності
протиправного умислу та мети при
укладенні угоди позивачем з ТОВ
«ІТС-2009», що мали місце під час
здійснення позивачем підприємницької
діяльності.

Слід зазначити, що якщо контрагент не
виконав свого зобов'язання по сплаті
податку до бюджету, то це тягне
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначена
обставина не є підставою для
позбавлення платника податку (покупця
товарів, робіт, послуг) права на
відшкодування ПДВ у разі, якщо останній
виконав усі передбачені законом умови
щодо отримання такого відшкодування і
має документальне підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Посилання суду першої інстанції на
письмову відповідь слідчого відділу
фінансових розслідувань від 14.08.2013 № 5599
про те, що 13.03.2013 вищевказаним відділом
внесено до Єдиного реєстру досудових
розслідувань інформацію про
кримінальне провадження №0000045
відносно службових осіб позивача за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 212
КК України, правомірно спростовані
апеляційним судом, у зв'язку з тим, що
факт порушення кримінальної справи,
протокол допиту свідків за відсутності
обвинувального вироку не є достатніми
доказами для висновку про нікчемність
правочинів, укладених підприємствами,
оскільки, повинні бути відповідні
судові рішення, що набрали законної
сили, які б підтверджували ті чи інші
юридичні факти.

За наведених обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції, що у
відповідача були відсутні підстави для
визначення позивачу податкових
зобов'язань з податку на прибуток та
податку на додану вартість, а відтак -
протиправність прийняття відповідачем
спірних податкових повідомлень-рішень
від 08.04.2013.

Доводи, наведені скаржником в
касаційній скарзі, викладеного не
спростовують, а тому колегією суддів
відхиляються.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судом апеляційної
інстанції належним чином з'ясовані
обставини справи та дано їм відповідну
правову оцінку. Порушень норм
матеріального чи процесуального права,
які могли призвести до зміни чи
скасування рішення суду не
встановлено.

Керуючись ст. ст. 221, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Деснянському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві залишити без задоволення.

Постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2013
залишити без змін.

Ухвала набирає чинності з моменту
проголошення та може бути переглянута
Верховним Судом України у випадках,
встановлених Кодексом
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: (підпис) О.А.
МоторнийСудді(підпис) Н.Є.
Блажівська (підпис) В.В. Кошіль