Справа № 2а-7635/2011
Суддя: Чаку Є.В.
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-7635/2011 Головуючий
у 1-й інстанції: Пироженко О.В.
Суддя-доповідач: Чаку Є.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

28 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Чаку Є.В.,

суддів:
Файдюка В.В. Старової Н.Е.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України у
Васильківському районі Київської
області на постанову Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16.09.2011 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України у Васильківському районі
Київської області про визнання дій
неправомірними, зобов'язання вчинити
певні дії, -

В С Т А Н О В И Л А:

ОСОБА_2 звернулася до Васильківського
міськрайонного суду Київської області
з адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Васильківському районі Київської
області про зобов'язання нарахування
щомісячної державної соціальної
допомоги дітям війни.

Постановою Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16.09.2011 року позовні вимоги
задоволено частково.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову про відмову в
позові. В своїй апеляційній скарзі
апелянт посилається на незаконність,
необ'єктивність та необґрунтованість
оскаржуваного рішення, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що є підставою
для скасування постанови суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню,
виходячи з наступного:

Позивач є особою, що належить до
соціальної категорії громадян «діти
війни» в розумінні ст. 1 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни», а
відтак, на нього повністю
розповсюджуються всі пільги та
соціальні гарантії, передбачені
зазначеним вище Законом України.

Згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» особам,
що належать до соціальної категорії
громадян «діти війни», з 01.01.2006 року
відповідач повинен був нараховувати та
виплачувати щомісячне підвищення до
пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком.

Розмір мінімальної пенсії за віком
визначений ст. 28 ЗУ «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року № 1058,
згідно якої мінімальна пенсія за віком
дорівнює прожитковому мінімуму,
встановленому для осіб, що втратили
працездатність.

Розмір прожиткового мінімуму для осіб
щорічно встановлюється Законом
України «Про державний бюджет України»
на відповідний рік.

Закон України «Про державний бюджет
України на 2010 рік» збільшено розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність. Відповідно
зріс і розмір мінімальної пенсії.

На момент звернення позивача до суду,
нарахування доплати до його пенсії в
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком, відповідно до положень ст. 6
вищезазначеного Закону відповідачем
не здійснено, у зв'язку з чим він
звернувся до суду за захистом своїх
прав.

Всупереч ст. 6 ЗУ «Про соціальний захист
дітей війни» позивачу щомісячне
підвищення до пенсії виплачувалось
відповідно до Постанови Кабінету
Міністрів України від 28.05.2008 року № 530.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними актами, Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»
має вищу юридичну силу в порівняні з
Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.05.2008 року № 530. Отже, відповідач не
правомірно виплачував щомісячне
підвищення до пенсії в меншому розмірі
ніж це передбачено ст. 6 зазначеного
Закону.

Разом із тим, перевіряючи
обґрунтованість висновку суду першої
інстанції про необхідність
задоволення позовних вимог за період з
09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з 22.05.2008
року, колегія суддів виходить з
наступного.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 99 КАС
України адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

Дотримання строку звернення з
адміністративним позовом є однією з
умов для реалізації права на позов у
публічно-правових відносинах. Вона
дисциплінує учасників цих відносин у
випадку, якщо вони стали спірними,
запобігає зловживанням і можливості
регулярно погрожувати зверненням до
суду, сприяє стабільності діяльності
суб'єктів владних повноважень щодо
виконання своїх функцій. Відсутність
цієї умови приводила б до постійного
збереження стану невизначеності у
публічно-правових відносинах.

Згідно із ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Колегія суддів, враховуючи дату подачі
даного адміністративного позову,
приходить до висновку, що позовні
вимоги за період 09.07.2007 року по 31.12.2007
року та з 22.05.2008 року по 01.03.2011 року
включно підлягають залишенню без
розгляду.

У відповідності до ст. 202 КАС України
суд апеляційної інстанції скасовує
рішення суду першої інстанції та
ухвалює нове, якщо встановить
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи або
питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам,
проте в частині задоволення позову за
період 09.07.2007 року по 31.12.2007 року та з
22.05.2008 року по 01.03.2011 року включно
прийнято з порушенням норм
процесуального права.

Беручи до уваги вищевикладене, колегія
суддів, у відповідності до ч. 2 ст. 205 КАС
України, приходить до висновку, що
постанову суду першої інстанції
необхідно скасувати та ухвалити нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги частково.

Керуючись ст. ст. 160, 197, 198, 202, 205, 207, 212, 254
КАС України, колегія суддів

П О С Т А Н О В И Л А :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України у
Васильківському районі Київської
області - задовольнити частково.

Постанову Васильківського
міськрайонного суду Київської області
від 16.09.2011 року скасувати та ухвалити
нову, якою задовольнити позов частково.

Визнати протиправними дії управління
Пенсійного фонду України у
Васильківському районі Київської
області щодо не проведення перерахунку
та виплати ОСОБА_2 підвищення до пенсії
як дитині війни у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком за період з
02.03.2011 по 22.07.2011 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України у Васильківському районі
Київської області здійснити
нарахування та виплату ОСОБА_2
підвищення до пенсії як дитині війни за
період з 11.05.2010 року по 07.12.2010 року у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком
з урахуванням фактично виплачених сум.

В решті адміністративного позову -
відмовити.

Постанова набирає законної сили у
порядку, визначеному ст. 254 КАС України,
але може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядок і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Чаку Є.В.

Судді:

Файдюк В.В.

Старова Н.Е.