Справа № 2-а-12039/11/0212
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-02 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції: Федчишен С.А.
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 квітня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Сокольвак Ю.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представника відповідача: Пістолькорс
М.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Ленінського районного суду
м.Вінниці від 25 жовтня 2011 року у справі
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Департаменту соціальної політики
Вінницької міської ради про
перерахунок пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Відділу соціального захисту населення
№ 2 (Вишенька), Департаменту праці і
соціального захисту населення ВМР про
зобов'язання нарахувати і виплатити
допомогу на оздоровлення. Позовні
вимоги мотивовано тим, що ОСОБА_2
пенсіонер за вислугою років, є
учасником ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 1-ої категорії,
інвалідом 3-ої групи, інвалідність
якого пов'язана з виконанням робіт по
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи. У зв'язку із цим йому
повинна виплачуватись щорічна
допомога на оздоровлення у розмірі
чотирьох мінімальних заробітних плат
за 2011 рік, як зазначено у статті 48
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Оскільки допомога на оздоровлення у
зазначеному розмірі не виплачувалась,
просив визнати дії щодо невиплати
протиправними та зобов'язати провести
перерахунок і виплату допомоги на
оздоровлення, з урахуванням раніше
сплачених сум.

Постановою Ленінського районного суду
м.Вінниці від 25.10.2011 року у задоволенні
позову відмовлено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
позивач подав апеляційну скаргу, в якій
просить суд скасувати постанову
Ленінського районного суду м.Вінниці
від 25.10.2011 року, та прийняти нове
рішення, яким позов задовольнити,
посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

Апеляційним судом в порядку ст. 52 КАС
України у судовому засіданні
протокольно допущено заміну
неналежних відповідачів - Відділу
соціального захисту населення № 2
(Вишенька) (структурний підрозділ
Департаменту ПСЗН), Департаменту праці
і соціального захисту населення ВМР, що
був ліквідований згідно рішення
Вінницької міської ради від 25.10.2013 року
№1437 на правонаступника - Департамент
соціальної політики Вінницької
міської ради.

В судовому засіданні позивач (апелянт)
апеляційну скаргу підтримав у повному
обсязі за обставин, викладених у ній,
просив постанову Ленінського
районного суду м.Вінниці від 25.10.2011 року
скасувати, дав пояснення, аналогічні
доводам, викладеним в апеляційній
скарзі.

Представник відповідача в судовому
засіданні апеляційну скаргу не визнав
у повному обсязі, проти її задоволення
заперечив, вважаючи рішення суду
першої інстанції законним,
обґрунтованим і таким, що відповідає
фактичним обставинам справи. Крім того,
дав пояснення по суті апеляційної
скарги, аналогічні викладеним в
письмових запереченнях, що приєднані
до матеріалів справи. Просив залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а рішення суду
першої інстанції необхідно залишити
без змін, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_2 -
пенсіонер, учасник ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській АЕС
1-ої категорії, інвалід 3-ої групи,
інвалідність якого пов'язана з
виконанням робіт по ліквідації
наслідків Чорнобильської катастрофи.
Зазначене підтверджується
посвідченням серії НОМЕР_1, довідкою
МСЕК №058761 від 28.12.2005 року.

Позивач звернувся до Відділу СЗН №2 у
м.Вінниці про проведення перерахунку
щорічної допомоги на оздоровлення з
розрахунку чотирьох мінімальних
заробітних плат за 2011 рік згідно статті
48 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", на що отримав відмову.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи»(№796-ХІІ), щорічна допомога
на оздоровлення постраждалим
внаслідок аварії на ЧАЕС виплачується
в таких розмірах: інвалідам І і II групи -
п'ять мінімальних заробітних плат;
інвалідам ІІІ групи, дітям-інвалідам -
чотири мінімальні заробітні плати;
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 2 категорії -
п'ять мінімальних заробітних плат;
учасникам ліквідації наслідків аварії
на Чорнобильській АЕС 3 категорії - три
мінімальні заробітні плати. Щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
громадянам за місцем їх проживання
органами соціального захисту
населення.

Відповідно до зазначених норм Закону
органи соціального захисту населення
мають право та повноваження виключно з
питань виплати вказаних видів допомоги
та компенсацій та не мають повноважень
ані права встановлювати порядок
здійснення виплат та конкретні їх
розміри. Єдиним органом, згідно статей
62 та 67 Закону України №796-ХП, що має
право та у повноваження встановлювати
конкретні розміри допомог, підвищувати
їх, а також встановлювати порядок
здійснення цих виплат, відповідно до
цього Закону, є Кабінет Міністрів
України.

Статтею 62 закону України №796-ХІІ
встановлено, що роз'яснення порядку
застосування цього закону проводиться
у порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними
органами державної виконавчої влади,
всіма суб'єктами господарювання
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності;
тобто єдиний орган, вповноважений
встановлювати порядок виконання цього
Закону, зокрема порядок здійснення
виплат, - це Кабінет Міністрів України.
Згідно статті 67 Закону №796-ХІІ
встановлено, що конкретні розміри всіх
доплат, пенсій і компенсацій
підвищуються Кабінетом Міністрів
України відповідно до зміни індексу
вартості життя і зростання мінімальної
заробітної плати.

12 липня 2005 року постановою Кабінету
Міністрів України №562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визнано
таким, що втратив чинність підпункт є)
пункту 1 постанови КМУ від 26.07.1996р. №836
та встановлено нові розміри щорічної
допомоги постраждалим внаслідок
аварії на ЧАЕС, зокрема, інвалідам III
групи Інвалідності - в розмірі 90 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
допомога на оздоровлення позивачу у 2011
році була нарахована відділом
соціального захисту населення № 2
(Вишенька) 24 травня 2011 року, а
Департаментом праці і соціального
захисту населення Вінницької міської
ради виплачена також в травні 2011 року з
урахуванням норм Бюджетного Кодексу
України.

Відповідно до пп. 4) п.4 Порядку
використання коштів державного
бюджету для виконання програм,
пов'язаних із соціальним захистом
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 20.09.2005 року № 936,
щорічна допомога на оздоровлення
виплачується відповідно до частини
четвертої статті 48 Закону (796-Х11),
постанови Кабінету Міністрів України
від 12 липня 2005р. №562 «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадянам,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Тобто дані компенсаційні виплати
(щорічна допомога на оздоровлення)
вказаним категоріям громадян
виплачуються органами соціального
захисту населення відповідно до
наданих їм повноважень у розмірах,
визначених постановами Кабінету
Міністрів України №836, та з липня 2005
року - №562,

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо відмови у
задоволенні заявлених вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2, - залишити
без задоволення, а постанову
Ленінського районного суду м.Вінниці
від 25 жовтня 2011 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
04 квітня 2014 року .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.