Справа № 722/475/14-а
Суддя: Побережна О. Д.
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Єдиний унікальний номер 722/475/14-а
Номер провадження 2-а/722/18/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 березня 2014 року Сокирянський
районний суд Чернівецької області в
складі:

головуючого-судді Побережної О.Д.

при секретарі Горн Г.П.

за участі: позивачки ОСОБА_1 та її
представника ОСОБА_2, представника
відповідача Новожені В.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м.Сокиряни
адміністративну справу за позовною
заявою ОСОБА_1 до Селищанської
сільської ради Сокирянського району
Чернівецької області про визнання
незаконним рішення та зобов'язання до
вчинення дій,-

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 11.03.2014 року звернулася до суду з
вищезазначеним позовом.

Посилається на те, що Селищанська
сільська рада Сокирянського району
Чернівецької області рішенням № 22/27-06
двадцять сьомої сесії IV скликання від
14.03.2006 року надали їй для ведення
особистого селянського господарства
земельну ділянку в розмірі 1,72 га в
урочищі «Іванівський горб», однак без
зазначення місця її розташування та
без виділення межовими знаками на
місцевості.

Позивачка постійно 1-2 рази на рік, перед
початком та закінченням польових
робіт, починаючи з 2006 року по 2013 рік, в
усній формі зверталася до посадових
осіб Селищанської сільської ради про
необхідність надання їй та її чоловіку
земельні ділянки на місцевості із
зазначенням місця їх розташування,
однак отримувала відповіді, що на даний
час вільних земельних ділянок немає.

У січні 2014 року вона з чоловіком
звернулися з письмовою заявою до
Селищанської сільської ради про
необхідність виділити земельні
ділянки єдиним масивом згідно
вищезазначеного рішення. Однак пунктом
3 рішення № 137/29-14 29 сесії 6 скликання від
04.02.2014 року їй відмовлено в задоволенні
заяви у зв'язку із відсутністю
земельних ділянок.

З даним рішенням вона не погоджується з
наступних підстав:

- 04.07.2005 року на 21 сесії 4 скликання
Селищанської сільської ради прийнято
рішення № 45/21-05 про вилучення у
місцевого товариства «Хлібороб» та
зарахування до земель запасу сільської
ради 63,9 га пасовищ та 16 га природних
сіножатей, 22 га багаторічних насаджень
вирішено перевести в ріллю, однак через
вісім місяців після надання позивачці
та її чоловікові земельних ділянок -
вільних земельних ділянок уже не
виявилося;

- 01.11.2013 року Селищанська сільська рада
на 27 сесії 6 скликання прийняла рішення
№120/27-13 щодо погодження передачі в
оренду земельної ділянки загальною
площею 30 га в урочищах «Дуби» та «Біла»
для ведення сільськогосподарського
товарного господарства ОСОБА_4, який не
є жителем АДРЕСА_1.

Просить визнати не чинним пункт 3
рішення № 137/29-14 29 сесії 6 скликання
Селищанської сільської ради від 04.02.2014
року щодо розгляду її заяви,
зобов'язати відповідача прийняти
рішення щодо виділення позивачці
єдиним масивом земельну ділянку
розміром 1,72 га для ведення особистого
селянського господарства, зазначивши
її місце розташування та межові
відмітки.

Позивачка та її представник у судовому
засіданні, посилаючись на обставини,
зазначені в позові, підтримали позовні
вимоги та просять їх задовольнити. Крім
того, позивачка у судовому засіданні
пояснила, що вона точно не пам'ятає на
яких саме умовах згідно поданої нею у
2006 році заяви вона мала намір отримали
земельну ділянку: в користування чи у
власність. Дана земельна ділянка не
перебувала у неї в користуванні. Нею не
проводився попередній огляд земельної
ділянки, місце її розташування та
розмір їй продиктував хтось із
посадових осіб сільської ради. Вона
була присутня під час розгляду даної
заяви та була ознайомлена з прийнятим
рішенням. Вона не зверталася з заявою
про надання їй дозволу на розробку
проекту приватизації наданої їй
земельної ділянки та нею не замовлявся
проект її відведення відповідній
організації. Вважає, що після прийняття
рішення 14.03.2006 року, посадові особи
Селищанської сільської ради мали її
викликати та надати їй відповідну
земельну ділянку. Будь-яких інших
письмових заяв до Селищанської
сільської ради вона не подавала до
10.01.2014 року, рішення чи бездіяльність
посадових осіб не оскаржувала.

Представник відповідача - Новоженя В.І.
у судовому засіданні позовні вимоги не
визнав у повному об'ємі та дав наступні
пояснення. Сільським головою
Селищанської сільської ради він працює
з 16.11.2010 року. 16.01.2014 року до сільської
ради була подана письмова заява
позивачки та її чоловіка про виділення
єдиним масивом земельних ділянок для
ведення особистого селянського
господарства у розмірі 1,72 га - ОСОБА_1 та
1,19 га - ОСОБА_6 До цього часу позивачка
не зверталася до нього ні в усній, ні в
письмовій формі з приводу надання
земельних ділянок. У журналах
звернення громадян до подання нею
зазначеної заяви немає зареєстрованих
усних або письмових заяв ОСОБА_1

Щодо рішення від 14.02.2006 року, то воно не
відповідає вимогам чинного
законодавства, оскільки у ньому
зазначені норми Земельного кодексу (ст.
141 «а» та ст. 33), які не регулюють порядок
надання земельних ділянок, а також не
зазначено на яких умовах позивачці
надана земельна ділянка. Крім того,
згідно поданої позивачкою та її
чоловіком заяви вони просять надати
земельні ділянки єдиним масивом, однак
знову ж таки не зазначено на яких
умовах. При цьому на час розгляду даної
заяви у межах населеного пункту були
відсутні вільні земельні ділянки таких
площ. Щодо рішень, на які посилається
позивачка у своєму позові, то рішення №
45/21-05 про вилучення та зарахування до
земель запасу сільської ради земельних
ділянок стосується пасовищ та
природних сіножатей, які надавалися в
оренду, а не у власність. Багаторічні
насадження переводились в ріллю з
подальшим розпаюванням. Рішення 27
сесії № 120-27/13 від 01.11.2013 року
стосувалися земельної ділянки, яка
розташована за межами населеного
пункту відповідно повноважень на
передачу власність даної земельної
ділянки сільська рада немає. На даний
час у відповідності до рішення 20 сесії
УІ скликання Селищанської сільської
ради від 24.01.2012 року встановлено
граничний розмір виділення земельної
ділянки для ведення особистого
селянського господарства у розмірі 1 га
для жителів с. Селище без зобов'язання
виділення земельної ділянки єдиним
масивом.

Свідок ОСОБА_5, який з жовтня 2010 року по
даний час працює землевпорядником
Селищанської сільської ради у судовому
засіданні пояснив, що у його обов'язки
входить облік, надання та вилучення
земельних ділянок у межах населеного
пункту. Восени 2013 року позивачка разом
зі своїм онуком приїхала з м.Києва і
запропонувала, щоб він показав їй
вільні земельні ділянки, на що він
погодився. При цьому нею не надавалося
свідку будь-яке рішення про передачу їй
земельної ділянки, цей огляд він
проводив, як екскурсію. Під час огляду
позивачка була здивована, що земельні
ділянки оброблялися. При цьому вони
оглянули урочища «Іванівські горби»,
«Ізворики», «Цурканка», однак вільних
земельних ділянок бажаного масиву не
було.

Відповідно до ч.2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Заслухавши пояснення сторін, показання
свідка ОСОБА_5, дослідивши письмові
докази по справі, судом встановлено
наступні обставини.

14.03.2006 року за вх. № 100 позивачкою
ОСОБА_1, жителькою АДРЕСА_1 була подана
письмова заява, згідно якої вона
просить передати їй у приватну
власність безоплатно земельну ділянку
в розмірі 1,72 га в урочищі «Іванівський
горб» в межах населеного пункту для
ведення особистого селянського
господарства.

Згідно пункту сьомого рішення № 22/27-06
двадцять сьомої сесії ІV скликання
Селищанської сільської ради народних
депутатів від 14.03.2006 року ОСОБА_1 надано
для ведення особистого селянського
господарства 1,72 га в урочищі
«Іванівський горб» в межах населеного
пункту.

Частинами першою та другою статті 116
Земельного кодексу України (в редакції
чинній на час розгляду заяви позивачки)
передбачалось, що громадяни та
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування та державних
органів приватизації щодо земельних
ділянок, на яких розташовані об'єкти,
які підлягають приватизації, в межах їх
повноважень, визначених цим Кодексом.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування.

Згідно частини третьої даної статті
безоплатна передача земельних ділянок
у власність громадян провадиться у
разі:

а) приватизації земельних ділянок, які
перебувають у користуванні громадян;

б) одержання земельних ділянок
внаслідок приватизації державних і
комунальних сільськогосподарських
підприємств, установ та організацій;

в) одержання земельних ділянок із
земель державної і комунальної
власності в межах норм безоплатної
приватизації, визначених цим Кодексом.

Відповідно до ч. 6 ст. 118 Земельного
кодексу України (в редакції чинній на
час розгляду заяви позивачки)
громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву до відповідних районних,
Київської чи Севастопольської міської
райдержадміністрацій або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки. У
заяві зазначаються бажані розміри та
мета використання.

Частинами сьомою-десятою даної статті
визначено порядок передачі земельної
ділянки у власність.

Зокрема встановлено, що
відповідна місцева державна
адміністрація або сільська, селищна,
міська рада розглядає заяву і в разі
згоди на передачу земельної ділянки у
власність надає дозвіл на розробку
проекту її відведення.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки. Що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах. Природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами.
Органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

Таким чином, судом встановлено, що
вищезазначене рішення було прийнято
без дотримання порядку, встановленого
ст. 118 Земельного кодексу, в редакцій
чинній на час його прийняття, а також у
ньому відсутнє зазначення на яких саме
умовах надається дана земельна
ділянка. Позивачка згідно її письмових
пояснень була присутня під час
розгляду її заяви та була ознайомлена з
прийнятим рішенням. Вона не зверталася
з заявою про надання їй дозволу на
розробку проекту приватизації наданої
їй земельної ділянки та нею не
замовлявся проект її відведення
відповідній організації.

Суд вважає безпідставним доводи
позивачки та її представника щодо
періодичного звернення позивачки до
посадових осіб Селищанської сільської
ради з приводу надання їй земельної
ділянки, оскільки представник
відповідача пояснив, що ні до нього
особисто, ні згідно записів в журналах
реєстрації звернень громадян
відповідних заяв від неї не надходило.

Крім того, чинним законодавством не
передбачався обов'язок посадових осіб
сільської ради здійснювати виклик
позивачки для надання їй відповідної
земельної ділянки. Будь-яких інших
письмових заяв до Селищанської
сільської ради згідно її пояснень вона
не подавала до 10.01.2014 року, рішення чи
бездіяльність посадових осіб не
оскаржувала.

Лише 10.01.2014 року до Селищанської
сільської ради позивачкою була подана
письмова заява спільно з її чоловіком -
ОСОБА_7 про необхідність виділення їм
згідно рішення № 22/27-06 двадцять сьомої
сесії ІV скликання Селищанської
сільської ради народних депутатів від
14.03.2006 року земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства у розмірі ОСОБА_7 - 1,19 га та
ОСОБА_1 - 1,72 га в урочищі «Іванівський
горб» єдиним масивом.

Рішенням №137/29-14 двадцять дев`ятої
сесії УІ скликання Селищанської
сільської ради від 04.02.2014 року (п.3)
відповідачем у відповідності до п. 34 ч.1
ст. 26 Закону України «Про місцеве
самоврядування», ст.ст. 12, 118, 121, 122, 123
Земельного кодексу України відмовлено
у задоволенні даної заяви у зв'язку з
відсутністю земельних ділянок.

Відсутність земельної ділянки даного
розміру та цільового призначення - для
ведення особистого селянського
господарства в урочищі «Іванівський
горб» на час подання заяви та прийняття
оскаржуваного рішення підтверджується
поясненнями представника відповідача
та показаннями свідка ОСОБА_5, який з
жовтня 2010 року по даний час працює
землевпорядником Селищанської
сільської ради, а також довідкою
Селищанської сільської ради від 27.03.2014
року за № 186.

У письмовому роз'яснені на запит
представника відповідача щодо
розгляду заяви позивачки, наданого
відділом Держземагенства у
Сокирянському районі від 27.02.2014 року за
№178, зазначалося, що рішення 22/27-06
двадцять сьомої сесії ІV скликання
Селищанської сільської ради народних
депутатів від 14.03.2006 року не відповідає
вимогам чинного земельного
законодавства.

Крім того, на час прийняття
оскаржуваного рішення у відповідності
до рішення 20 сесії УІ скликання
Селищанської сільської ради від 24.01.2012
року встановлено граничний розмір
виділення земельної ділянки для
ведення особистого селянського
господарства у розмірі 1 га для жителів
с. Селище без зобов'язання виділення
земельної ділянки єдиним масивом.

Щодо доводів позивачки та її
представника про незаконність відмови
у наданні земельної ділянки у зв'язку з
прийняттям Селищанською сільською
радою рішень №45/21-05 від 04.07.2005 року та №
120/27-13 від 01.11.2013 року, то зазначені
рішення не стосуються предмету
оскарження.

За таких обставин, суд прийшов до
висновку, що у задоволенні позовних
вимог слід відмовити у зв`язку з їх
безпідставністю, оскільки оскаржуване
позивачкою рішення прийнято
відповідачем у в межах своїх
повноважень та у спосіб, передбачений
Конституцією і законами України.
Відповідно до вищезазначеного
безпідставними є позовні вимоги і щодо
зобов'язання відповідача прийняти
рішення про виділення позивачці
земельної ділянки розміром 1,72 га для
ведення особистого селянського
господарства, зазначивши її місце
розташування та межові відмітки.

Відповідно до ч. 5 ст. 94 КАС України
судові витрати по сплаті судового
збору компенсуються за рахунок
Державного бюджету України, оскільки
позивачка, яка є інвалідом другої
групи, була звільнена від їх сплати при
подачі позову.

На підставі ст.ст. 24, 26 Закону України
«Про місцеве самоврядування», ст.12, 122,
123 Земельного кодексу України та
керуючись ст.ст. 17,18, 71 ч.2, 94 ч.5, 158-163, 167
КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 до
Селищанської сільської ради
Сокирянського району Чернівецької
області про визнання незаконним пункту
3 рішення №137/29-14 29 сесії 6 скликання
Селищанської сільської ради від 04.02.2014
року та зобов'язання до вчинення дій -
відмовити.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Сокирянський районний суд
Чернівецької області протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку встановленому ст. 254 КАС
України.

Головуючий:

Повний текст постанови суду
виготовлений 01.04.2014 року