Справа № 816/901/14
Суддя: Г.В. Костенко
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОЛТАВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року м. ПолтаваСправа №
816/901/14

Полтавський окружний адміністративний
суд колегією у складі:

головуючого судді - Костенко Г.В.,

суддів - Молодецького Р.І. , Єресько Л.О.
,

при секретарі судового засідання -
Купріс М.В.,

за участю представника позивача -
ОСОБА_1,

представників відповідача -
Чемерись В.В., Семко Ю.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні справу за
адміністративним позовом ОСОБА_4 до
Державної виконавчої служби України
про визнання протиправною та
скасування постанови, визнання
протиправної бездіяльності, -

В С Т А Н О В И В:

06 березня 2014 року позивач ОСОБА_4
звернувся до Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державна
виконавча служба України про визнання
протиправною та скасування постанови
про зупинення виконавчого провадження
від 13.01.2014, винесеної ДВС України в
межах виконавчого провадження ВП
№37932661, а також про визнання
протиправною бездіяльності, що полягає
у не вчиненні передбачених законом дій,
спрямованих на виконання рішення суду
у виконавчому провадженні ВП №37932661.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що підставою для зупинення
виконавчого провадження державним
виконавцем зазначено звернення до
Харківського апеляційного
адміністративного суду із заявою про
встановлення способу і порядку
виконання рішення з виконавчим
документом на підставі пункту 1 частини
першої статті 38 Закону України "Про
виконавче провадження". Тоді як, на
думку, Позивача такого звернення до
Харківського апеляційного
адміністративного суду взагалі не
було. Також позивач зазначав, що
постановою Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2012 року було прийнято рішення про
поновлення ОСОБА_4 на публічній службі.
Зазначена постанова у частині
поновлення ОСОБА_4 на посаді та щодо
присудження і виплати заробітної плати
у межах суми стягнення за один місяць
допущена до негайного виконання. Однак,
на думку позивача, державний
виконавець не вживає передбачених
законодавством заходів для негайного
виконання рішення суду, відповідач не
проводив виконавчих дій, спрямованих
на примусове виконання рішення суду.
Зауважував, що бездіяльність з
виконання судового рішення призвела до
порушення прав на працю упродовж
тривалого часу.

У судовому засіданні представник
позивача вимоги позовної заяви
підтримав, просив суд їх задовольнити.

Представники відповідача вимоги
позовної заяви не визнали, просила суд
у їх задоволенні відмовити посилаючись
на те, що оскаржувана постанова
прийнята на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Заслухавши пояснення позивача та
представника відповідача, вивчивши та
дослідивши матеріали справи, повно та
всебічно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

19 квітня 2013 року Харківським
апеляційним адміністративним судом
видано виконавчий лист №2а-1670/4565/11 про
поновлення ОСОБА_4 на посаді заступника
начальника Головного управління
юстиції в Полтавській області
начальника відділу державної
виконавчої служби у Полтавській
області /а.с.102/.

15 травня 2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Пінським Ю.В. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження з
виконання виконавчого листа
№2а-1670/4565/11, виданого 19 квітня 2013 року
Харківським апеляційним
адміністративним судом /а.с.103/.

13 січня 2014 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Пінським Ю.В. винесено
постанову про зупинення виконавчого
провадження з примусового виконання
вищезазначеного виконавчого листа в
порядку пункту 1 частини першої статті
38 та статті 39 Закону України "Про
виконавче провадження" у зв'язку із
зверненням державного виконавця до
Харківського апеляційного
адміністративного суду із заявою про
встановлення способу і порядку
виконання рішення згідно з виконавчим
документом /а.с. 6/.

Позивач не погодився із постановою про
зупинення виконавчого провадження та
оскаржив її до суду.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та Законами
України.

Згідно частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Досліджуючи правомірність
оскаржуваної постанови відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
від 13 січня 2014 року ВП №37932661, судом
встановлено наступне.

Преамбулою Закону України "Про
виконавче провадження" визначено, що
цей Закон визначає умови і порядок
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), що відповідно
до закону підлягають примусовому
виконанню у разі невиконання їх у
добровільному порядку.

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про виконавче провадження" примусове
виконання рішень покладається на
державну виконавчу службу, яка входить
до системи органів Міністерства
юстиції України.

Частиною першою статті 11 Закону
України "Про виконавче провадження"
передбачено, що державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Згідно з частиною першою статті 25
Закону України "Про виконавче
провадження" державний виконавець
зобов'язаний прийняти до виконання
виконавчий документ і відкрити
виконавче провадження, якщо не
закінчився строк пред'явлення такого
документа до виконання, він відповідає
вимогам, передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 38 Закону України "Про виконавче
провадження", виконавче провадження
може бути зупинено у разі звернення
державного виконавця до суду, який
видав виконавчий документ, із заявою
про роз'яснення рішення, що підлягає
виконанню, про відстрочку або
розстрочку виконання, а також про
встановлення чи зміну способу і
порядку виконання.

Відповідно до положень частини першої
статті 39 зазначеного вище Закону,
державний виконавець виносить
вмотивовану постанову про зупинення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених статтями 37 і 38 цього
Закону, яка затверджується начальником
або заступником начальника відділу,
якому підпорядкований державний
виконавець.

Під час судового слухання справи
представник відповідача зазначив, що
головний державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України 27
грудня 2013 року звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду із заявою про
встановлення порядку та способу
виконання рішення суду 12 червня 2013
року. Проте жодної інформації щодо
стану розгляду цієї заяву у
відповідача не має. Не відомо йому
також і про те, чи була взагалі прийнята
до розгляду ця заява Полтавським
окружним адміністративним судом.
Зазначення ж відповідачем у тексті
оскаржуваної постанови від 13.01.2014 року,
як підстави для зупинення виконавчого
провадження, посилання на звернення
саме до Харківського апеляційного
адміністративного суду пояснюється
представником відповідача як технічна
помилку.

Суд ставиться критично до таких
суджень представника відповідача.

При винесенні оскаржуваної
постанови від 13.01.2014 року в межах ВП №
37932661, державних виконавець, як суб'єкт
владних повноважень, керуючись п. 1
ч. 1 ст. 38 Закону України "Про виконавче
провадження", зупинив виконавче
провадження посилаючись саме на
відповідне звернення до Харківського
апеляційного адміністративного суду.
При цьому, як пояснив представник
відповідача, такого звернення взагалі
не було. Судження представника
відповідача про те, що достатньою
підставою для зупинення виконавчого
провадження є взагалі звернення з
відповідною заявою до будь-якого суду
також сприймається критично, адже у
будь-якому випадку державний
виконавець, як суб'єкт владних
повноважень, має винести відповідну
постанову, де має бути вказана
безпосередня дія. Оскільки ж предметом
оскарження в межах поточного судового
провадження є саме протиправність
постанови від 13.01.2014 року, яка була
винесена відповідачем, як ним
зазначено, саме через його звернення до
Харківського апеляційного
адміністративного суду, то суд дійшов
висновку про те, що відповідачем не
дотримано процедури зупинення
виконавчого провадження, передбаченої
статтею 38 Закону України "Про виконавче
провадження". Адже, як встановлено в
судовому засіданні та підтверджено
самим відповідачем, такого звернення
фактично взагалі не було.

Крім того представник відповідача не
зміг надано жодної інформації щодо
стану розгляду заяви поданої 27.12.2013
року до Полтавського окружного
адміністративного суду.
Зважаючи на те, що державним виконавцем
зупинено виконавче провадження на
одній підставі, а фактично ним було
вчинено зовсім іншу дію, суд вважає
постанову про зупинення виконавчого
провадження передчасною, внаслідок
чого вона є протиправною і підлягає
скасуванню.

Щодо іншої позовної вимоги ОСОБА_4 про
визнання бездіяльності протиправною,
суд, заслухавши пояснення
представників сторін, вивчивши та
дослідивши матеріали справи,
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтуються позовні вимоги та
заперечення, оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, приходить до
наступних висновків.

Судом встановлено, що 19 квітня 2013
року Харківським апеляційним
адміністративним судом видано
виконавчий лист №2а-1670/4565/11 про
поновлення ОСОБА_4 на посаді заступника
начальника Головного управління
юстиції в Полтавській області
начальника відділу державної
виконавчої служби у Полтавській
області /а.с.102/.

26 квітня 2013 року ОСОБА_4 звернувся до
відповідача із заявою вх. №111-637 про
прийняття до виконання виконавчого
листа №2а-1670/4565/11 /а.с.157/.

15 травня 2013 року державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
Пінським Ю.В. винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№37932661 з виконання виконавчого листа
№2а-1670/4565/11, виданого 19 квітня 2013 року
Харківським апеляційним
адміністративним судом /а.с.103/.

24 травня 2013 року на адресу відповідача
надійшов лист Міністерства юстиції
України вх. №130-26-1149, у якому
повідомлено, що посади заступника
начальника Головного управління
юстиції у Полтавській області -
начальника відділу Державної
виконавчої служби не передбачено
організаційно-штатною структурою
Головного управління юстиції у
Полтавській області. Крім того, у листі
зазначено, що 15 травня 2013 року Головним
управлінням юстиції на адресу Вищого
адміністративного суду України
направлено заяву про перегляд
Верховним судом України рішення суду
касаційної інстанції /а.с. 135/.

07 червня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Пінським Ю.В. винесено
постанову про зупинення виконавчого
провадження з примусового виконання
виконавчого листа у порядку пункту 1
частини першої статті 38 та статті 39
Закону України "Про виконавче
провадження" у зв'язку зі зверненням
державного виконавця до суду із заявою
про встановлення способу і порядку
виконання рішення згідно з виконавчим
документом /а.с.112 /.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 26 червня 2013
року у задоволенні заяви головного
державного виконавця відділу
примусового виконання рішень
Державної виконавчої служби України
про зміну способу і порядку виконання
постанови Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2012 року відмовлено /а.с.7115-120/.

Постановою Полтавського окружного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року визнано протиправною та скасовано
постанову Державної виконавчої служби
України про зупинення виконавчого
провадження ВП №37932661 від 07 червня 2013
року /а.с.113-114/.

22 липня 2013 року головним державним
виконавцем відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України Пінським Ю.В. винесено
постанову про поновлення виконавчого
провадження ВП №37932661 у зв'язку з
постановленням Полтавським окружним
адміністративним судом ухвали від 26
червня 2013 року про відмову у
задоволенні заяви про зміну способу і
порядку виконання постанови
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2012 року /а.с.121/.

З того часу, а саме з 22.07.2013 року, жодних
інших виконавчих дій Відповідачем не
вчинено.

Згідно з Інформацією про
виконавче провадження з Єдиного
державного реєстру виконавчих
проваджень, ніяких виконавчих дій
(окрім зазначеного зупинення
виконавчого провадження від 13.01.2014
року) після 22.07.2013 року не
зареєстровано. Тим більш протиправною
виглядає бездіяльність Відповідача
упродовж останніх 3-х місяців, оскільки
рішення про поновлення на роботі
належить до таких, що підлягає
негайному виконанню.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України "Про
виконавче провадження" від 21 квітня 1999
року №606-XIV.

Окремі питання організації виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), що відповідно до
Закону України "Про виконавче
провадження" підлягають примусовому
виконанню, визначає розроблена
відповідно до Закону України "Про
виконавче провадження", інших
законодавчих актів України та
нормативно-правових актів
Міністерства юстиції України
Інструкція з організації примусового
виконання рішень, затверджена наказом
Міністерства юстиції України від 02
квітня 2012 року №512/5, який
зареєстрований у Міністерстві юстиції
України 02 квітня 2012 року за №489/20802 /далі
Інструкція/.

В силу вимог частини першої статті 2
Закону України "Про виконавче
провадження" примусове виконання
рішень покладається на державну
виконавчу службу.

Відповідно до частини першої статті 11
зазначеного Закону державний
виконавець зобов'язаний вживати
передбачених цим Законом заходів
примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії.

Державний виконавець, зокрема,
здійснює заходи, необхідні для
своєчасного і в повному обсязі
виконання рішення, зазначеного в
документі на примусове виконання
рішення у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом /частина друга статті 11
Закону України "Про виконавче
провадження".

Загальні умови виконання рішень, за
якими боржник зобов'язаний особисто
вчинити певні дії або утриматися від їх
вчинення, визначені статтею 75 Закону
України "Про виконавче провадження".

Відповідно до частини першої вказаної
статті після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Згідно з частиною другою статті 75
Закону України "Про виконавче
провадження" у разі невиконання
зазначених вимог без поважних причин
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону і не пізніше п'яти робочих
днів з дня його накладення повторно
перевіряє стан виконання рішення.

Відповідно до частини третьої статті 75
цього ж Закону, у разі якщо виконати
рішення без участі боржника неможливо,
державний виконавець накладає на
боржника штраф відповідно до статті 89
цього Закону та вносить подання
(повідомлення) правоохоронним органам
для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Порядок виконання рішень про
поновлення на роботі передбачено
статтею 76 зазначеного Закону. Згідно з
частиною першою вказаної статті,
рішення про поновлення на роботі
незаконно звільненого або
переведеного працівника виконується
негайно. Виконання рішення вважається
закінченим з дня видачі відповідного
наказу або розпорядження власником
підприємства, установи, організації
або уповноваженим ним органом,
фізичною особою, фізичною особою -
підприємцем, який прийняв незаконне
рішення про звільнення або переведення
працівника, після чого державний
виконавець виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження.

Відповідно до частини другої статті 76
Закону України "Про виконавче
провадження", у разі невиконання
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом, фізичною особою, фізичною
особою - підприємцем рішення про
поновлення на роботі незаконно
звільненого або переведеного
працівника на них накладається штраф
та застосовуються інші заходи,
передбачені законом.

Згідно з підпунктом 13.3.5 Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, у разі невиконання без поважних
причин у встановлений державним
виконавцем строк рішення, що зобов'язує
боржника виконати певні дії, та рішення
про поновлення на роботі державний
виконавець виносить постанову про
накладення штрафу на боржника та
встановлює новий строк виконання.

У постанові про накладення на боржника
штрафу державний виконавець зазначає
норму Закону, якою передбачена
відповідальність боржника, зміст
вчинених боржником дій, суму штрафу.
Постанова про накладення штрафу не
пізніше наступного робочого дня після
її винесення направляється боржнику.

У разі повторного невиконання рішення
боржником без поважних причин
державний виконавець у тому ж порядку
накладає на нього штраф у подвійному
розмірі та звертається до
правоохоронних органів з поданням
(повідомленням) про притягнення
боржника до кримінальної
відповідальності відповідно до закону.

Судом встановлено та не заперечується
представниками сторін, що з моменту
відкриття виконавчого провадження (ВП
№37932661) з виконання виконавчого листа
Харківського апеляційного
адміністративного суду №2а-1670/4565/11 про
поновлення ОСОБА_4 на посаді заступника
начальника Головного управління
юстиції в Полтавській області
начальника відділу державної
виконавчої служби у Полтавській
області, до розгляду даної справи по
суті державним виконавцем не вживалося
вищеперелічених заходів щодо
виконання рішення суду.

У зв'язку з цим Постановою Полтавського
окружного адміністративного суду від
14.11.2013 року у справі № 816/6284/13-а,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 23.01.2014 року
було визнано протиправною
бездіяльність Державної виконавчої
служби України, що полягає у не
вчиненні передбачених законом дій,
спрямованих на виконання рішення суду
у виконавчому провадженні ВП №37932661.
Ухвалою Вищого адміністративного суду
від 14.02.2014 року відмовлено у відкритті
виконавчого провадження. Проте,
незважаючи на викладене, рішення суду
про поновлення ОСОБА_4 на посаді не
виконується, що дає підстави вважати
про триваючий характер протиправної
бездіяльності відповідача щодо
невиконання дій, спрямованих на
виконання рішення в межах провадження
ВП №37932661.

Крім того, вищезазначена норма
зобов'язує державного виконавця, крім
накладення на боржника штрафу,
застосовувати також інші заходи,
передбачені законом. До інших заходів
примусового виконання, з урахуванням
вимог Закону України "Про виконавче
провадження" та Інструкції з
організації примусового виконання
рішень, належать запити, попередження,
постанови, заяви вимоги тощо.

З матеріалів виконавчого провадження
ВП №37932661 /а.с.44-224/ судом встановлено, що
державним виконавцем не надсилалися
боржнику вимоги, попередження про
відповідальність, запити щодо
виконання рішення суду.

Повноваження, надані статтями 89-90
Закону України "Про виконавче
провадження", на внесення подання до
правоохоронних органів щодо
притягнення боржника до
відповідальності, державним
виконавцем також не використано.

Незважаючи на встановлений чинним
законодавством спеціальний строк
виконання рішення про поновлення на
посаді у відносинах публічної служби -
негайно, обумовлене рішення суду
залишається невиконаним понад рік з
моменту його прийняття та понад дев'ять
місяців з моменту звернення ОСОБА_4 з
виконавчим листом до відповідача.
Також, представником відповідача у
судовому засіданні не надано
вмотивованих пояснень про причини
невжиття заходів, спрямованих на
примусове виконання рішення

Отже, дослідивши матеріали виконавчого
провадження ВП №37932661 /а.с. 44-224/, колегія
суддів приходить до висновку, що
відповідачем не вжито жодних належних
заходів для виконання постанови
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 07 листопада
2012 року, чим допущено протиправну
бездіяльність. суду.

Згідно зі статтею 17 Закону України "Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини" суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику Суду як
джерело права.

Враховуючи те, що відповідно до
практики Європейського суду з прав
людини виконання судових рішень
розглядається як невід'ємна частина
судового розгляду у розумінні статті 6
Конвенції про захист прав і
основоположних свобод, у даному
випадку кінцевої мети правосуддя -
захисту інтересів ОСОБА_4 та реального
поновлення його порушених прав, не
відбулося.

Європейський суд з прав людини в пункті
40 рішення у справі "Горнсбі проти
Греції" від 19 березня 1997 року зазначив,
що право на суд було б ілюзорним, якби
національна правова система
Договірної держави допускала
невиконання остаточного та
обов'язкового судового рішення на
шкоду одній зі сторін.

Якщо адміністративний (виконавчий)
орган відмовляється виконувати, не
виконує чи затягує виконання судового
рішення, то передбачені статтею 6
гарантії, які забезпечуються стороні
на етапі судового розгляду справи,
фактично втрачають свій сенс /рішення у
справі "Піалопулос та інші проти
Греції" від 15 березня 2001 року, пункт 68/.

Враховуючи вищевикладене у своїй
сукупності, колегія суддів дійшла
висновку про те, що Державною
виконавчою службою України у спірних
відносинах допущено бездіяльність
стосовно не вчинення передбачених
Законом України "Про виконавче
провадження" дій, спрямованих на
виконання рішення суду у виконавчому
провадженні ВП №37932661.

Відповідачем, як суб'єктом владних
повноважень, не надано належних та
допустимих доказів у підтвердження
правомірності допущення бездіяльності
стосовно невчинення передбачених
законом дій, спрямованих на виконання
рішення суду у виконавчому провадженні
ВП №37932661, у зв'язку з чим, суд вважає за
необхідне визнати зазначену
бездіяльність протиправною.

За викладених обставин позовні вимоги
є правомірними і підлягають
задоволенню.

Відповідно до частини першої статті 11
Кодексу адміністративного судочинства
України розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до положень статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до положень частини першої
статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
(або відповідного місцевого бюджету,
якщо іншою стороною був орган
місцевого самоврядування, його
посадова чи службова особа).

Відтак, оскільки позивачем за
звернення до Полтавського окружного
адміністративного суду сплачено
судовий збір в загальному розмірі 73,08
грн., що підтверджується платіжним
дорученням № N18LH32976 від 06.03.2014року /а.с.2/,
суд дійшов висновку, що вказана сума
підлягає стягненню на користь позивача
з Державного бюджету України.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 7, 8, 9, 10, 11, 71, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_4 до
Державної виконавчої служби України
про визнання протиправною та
скасування постанови, визнання
протиправної бездіяльності -
задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
постанову Державної виконавчої служби
України про зупинення виконавчого
провадження ВП № 37932661 від 13 січня 2014
року.

Визнати протиправною бездіяльність
Державної виконавчої служби України
, що полягає у невчиненні передбачених
законом дій, спрямованих на виконання
рішення суду у виконавчому провадженні
ВП № 37932661.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Державної виконавчої служби
України на користь ОСОБА_4 (АДРЕСА_1,
іден.номер НОМЕР_1) витрати по сплаті
судового збору в розмірі 73,08 грн.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський окружний адміністративний
суд шляхом подання апеляційної скарги
протягом десяти днів з дня
проголошення постанови з одночасним
надісланням її копії до суду
апеляційної інстанції. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови складено 31
березня 2014 року.

Головуючий суддя Г.В. Костенко суддя
суддя Р.І. Молодецький Л.О. Єресько