Справа № 815/1736/14
Суддя: Іванов Е. А.
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року 12год. 45 хв. м.
Одеса Справа № 815/1736/14

Одеський окружний адміністративний
суд у складі :головуючого судді
Іванова Е.А. секретар
Чиженко А.О.за участю представника:
позивача Гайдая О.В.розглянувши у
відкритому судовому засіданні у залі
суду в м.Одесі адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгснаб-ОД» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Торгснаб-ОД»
звернулося до суду з позовом до ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області, в якому позивач просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області від 31.07.2013 року № та
№.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
здійснення господарських операцій між
ТОВ «Торгснаб-ОД» та ПП «Валенсія 5», ПП
«Природи 7», ТОВ «Пальмар» та ПП
«Астерлінт» у період з 27.07.2010 року по
31.12.2012 року підтверджені первинними
документами, такими як договора,
рахунки-фактури, видаткові накладні на
отримання товарно-матеріальних
цінностей, податкові накладні на
придбання товарно-матеріальних
цінностей, платіжні доручення на
оплату товарно-матеріальних цінностей,
тощо. Також позивач зазначає, що
підстав, для визначення угод між ним та
ПП «Валенсія 5», ПП «Природи 7», ТОВ
«Пальмар» та ПП «Астерлінт» нікчемними
не було, оскільки не було підстав,
передбачених ст. 203, 215 ЦК України, за
наявності яких угода є нікчемною. Крім
того, як зазначає позивач не існує
вироку суду, яким доведено вину
директорів контрагентів позивача - ПП
«Валенсія 5», ПП «Природи 7», ТОВ
«Пальмар» та ПП «Астерлінт» у
здійсненні фіктивного підприємництва.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав, просив його
задовольнити з підстав, викладених в
позовній заяві.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про день, час та
місце розгляду справи сповіщався
належним чином, заперечень на позов не
надав.

Вислухавши пояснення представника
позивача, з'ясувавши обставини справи
та дослідивши наявні у справі докази,
суд доходить наступних висновків.

Судом встановлено, що ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області була проведена позапланова
виїзна перевірка ТОВ «Торгснаб-ОД» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 27.07.2010 року по
31.12.2012 року, валютного та іншого
законодавства за період з 27.07.2010 року по
31.12.2012 року.

За результатами перевірки ДПІ у
Приморському районі м. Одеси був
складений акт від 11.07.2013 року
№428/22-6/37222751, яким серед іншого
встановлено порушення позивачем п.п.
5.2.1 п. 5.2, ст.. 5, п.п. 5.3.9, п. 5.3. ст.. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 22.05.1997 року №283/97-ВР (зі
змінами та доповненнями), п. 138.2. ст.. 138,
п.п. 139.1.9, п. 139.1, ст.. 139 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року №2755-VІ
(зі змінами та доповненнями), з
урахуванням п.п.11.3-11.8 ст. 11 Наказу
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 року №363 «Про затвердження
Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні»,
ст.. 1, п. 1, ст.. 2, п. 2, ст.. 3. п.1, ст.. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року та інше, в результаті чого
встановлено заниження податку на
прибуток всього у сумі 377498 грн., та п.п.
3.1.1. п. 3.1, ст.. 3, п. 4.1. ст..4, п.п. 7.2.3, п. 7.2,
ст.. 7, п.п. 7.4.1, п. 7.4, ст.. 7, п.п. 7.4.5, п. 7.4. ст..
7 Закону України «Про податок на додану
вартість» від 03.04.1997 року №168/97-ВР (із
змінами та доповненнями), п. 185.1, ст.. 185,
п. 198.1, п. 198.3, ст.. 198, п. 198.6, ст.. 198
Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість всього у
сумі 322029 грн. (т.2. а.с. 70-87).

На підставі вказаного акту ДПІ у
Приморському районі м. Одеси були
винесені податкові
повідомлення-рішення від 31.07.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
прибуток на 377498 грн. основного платежу
та 27086 грн. штрафних санкцій та від
31.07.2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
у розмірі 322029 грн. основного платежу та
71767 грн. штрафних санкцій (т.2, а.с. 88-89).

Не погодившись з вказаними податковими
повідомленнями рішеннями позивач
оскаржив їх до вищестоящих органів
Міністерства доходів і зборів України.

30.09.2013 року Міністерством доходів і
зборів України було винесено рішення
№12184/6/99-99-10-01-15, яким було залишено без
змін рішення ГУ Міндоходів в Одеській
області від 27.08.2013 року №618/10/15-32-10-02-07
про залишення первинної скарги без
розгляду.

Проте, суд не погоджується з висновками
ДПІ у Приморському районі м. Одеси
зробленими в акті перевірки з огляду на
наступне.

В акті перевірки зазначено що за період
з 27.07.2010 року по 31.12.2012 року встановлено
заниження податку на прибуток всього у
сумі 377498 грн. та завищення податкового
кредиту у сумі 322029 грн. по
взаємовідносинам з контрагентами
позивача ПП «Валенсія 5», ПП «Природи 7»,
ТОВ «Пальмар» та ПП «Астерлінт».

Так судом встановлено що між позивачем
та ПП «Валенсія 5», був укладений
договір б/н від 04.01.2010 року, згідно з п. 1.1
якого ПП «Валенсія 5» зобов'язується
поставити ТОВ «Торгснаб-ОД» продукцію
(т.3, а.с. 1-2).

Факт здійснення господарських
операцій на підставі вказаного
договору підтверджується
журналами-ордерами, видатковими
накладними, податковими накладними (т.3,
а.с. 3-8).

За придбані товари у ПП «Валенсія 5» ТОВ
«Торгснаб-ОД» розрахувалося в повному
обсязі, про що свідчить виписки банку
та платіжні доручення.

Також між позивачем та ПП «Проди 7», був
укладений договір №10/01-1 від 01.10.2010 року,
згідно з п. 1.1 якого ПП «Проди 7»
зобов'язується поставити ТОВ
«Торгснаб-ОД» продукцію (т.3, а.с. 9-10).

Факт здійснення господарських
операцій на підставі вказаного
договору підтверджується
журналами-ордерами, видатковими
накладними, податковими накладними (т.3,
а.с. 11-22).

За придбані товари у ПП «Проди 7» ТОВ
«Торгснаб-ОД» розрахувалося в повному
обсязі, про що свідчить виписки банку
та платіжні доручення.

Також між позивачем та ТОВ «Пальмар»,
був укладений договір №10/01-1 від 01.10.2010
року, згідно з п. 1.1 якого ТОВ «Пальмар»
зобов'язується поставити ТОВ
«Торгснаб-ОД» продукцію (т.3, а.с. 23-24).

Факт здійснення господарських
операцій на підставі вказаного
договору підтверджується
журналами-ордерами, видатковими
накладними, податковими накладними (т.3,
а.с. 25-212).

За придбані товари у ТОВ «Пальмар» ТОВ
«Торгснаб-ОД» розрахувалося в повному
обсязі, про що свідчить виписки банку
та платіжні доручення.

Також між позивачем та ПП «Астерлінт»,
був укладений договір №05/10-2 від 10.05.2011
року, згідно з п. 1.1 якого ПП «Астерлінт»
зобов'язується поставити ТОВ
«Торгснаб-ОД» продукцію (т.3, а.с. 23-24).

Факт здійснення господарських
операцій на підставі вказаного
договору підтверджується
журналами-ордерами, видатковими
накладними, податковими накладними (т.3,
а.с. 214 - т.3, а.с. 252, т. 11, а.с. 203- т.11. а.с. 295).

За придбані товари у ПП «Астерлінт» ТОВ
«Торгснаб-ОД» розрахувалося в повному
обсязі, про що свідчить виписки банку
та платіжні доручення.

Вказані податкові накладні були
включені до реєстру виданих та
отриманих податкових накладних.

Судом встановлено, що позивачем була в
подальшому реалізована продукція
придбана у ПП «Валенсія 5», ПП «Природи
7», ТОВ «Пальмар» та ПП «Астерлінт», а
саме контрагентам покупцям: фірма
«Ветеран ЗС-91 ТОВ», КУ «Міська клінічна
лікарня №10», Одеський літературний
музей, Одеський державний аграрний
університет, Одеська залізниця, ЗАО
«Професіонал», ОСОБА_2, Одеському
російському драматичному театру ім..
Іванова, ПАТ «Судноплавна компанія
«Укрферрі», ТОВ «Вин Агро»,
Піклувальній раді СШ №10, ПМС-261
Одеської залізниці, ТОВ ЖЕБП «Наше
місто», ДЗ «Дорожня лікарня» ДП
«Одеської залізниці». ТОВ
«Трансбункер-Південний», ТОВ «Олімпекс
Купе Інтернейшнл», СПД ОСОБА_3, ПАТ
«Індутсріально-експертний банк», ПП
«Сервісна компанія «Комфорт», Одеський
національний медичний університет, ЖКГ
Чорноморської селищної рада, ОЗШІ №1
ОМР Одеської області, ВМКЦ Південного
регіону, КП «Міжнародний аеропорт
Одеса», ОАО «Медлабортехніка»,
Одеському обласному базовому
медучилищу, АТ «Одеська книжкова
фабрика», КЗ ОСЗШІ №7, Ізмаїльському
дому-інтернату, ТОВ «УК»Квант», ВАТ
«Одесавтотранс», Центральна СЕС на
водному транспорті, КУ «Одеське
театрально-художнє училищн», Інститут
ринку і економіко-екологічних
досліджень НАН України, Одеський
технікум залізничного транспорту, ДП
МТП «Южний», КУ «ООНД», ВАТ
Чорноморгідробуд», ОСМД «Чорномор-4».
ДП «Укрферрі Шипменеджмент», ОСМД
«Чорномор-3», ГУЖКХ м. Іллічівська, СПД
ОСОБА_4, ВП «Хімтжмонтаж» ТОВ, ДП ГПК
«Україна». ПАТ «Радикал Банк», ОСОБА_5,
ОСМД «Весна», ТОВ УК «Квант», ЖСК
«Ленинський 37», та інші, про що свідчать
видаткові накладні, податкові
накладні, журнали - ордери, рахунки
фактури, банківські виписки з яких
вбачається, що реалізовується саме
продукція, придбана у ПП «Валенсія 5»,
ПП «Природи 7», ТОВ «Пальмар» та ПП
«Астерлінт» , (т. 4 - т.11, а.с. 202).

Судом встановлено, що суми ПДВ,
зазначені у податкових накладних
виписаних ПП «Валенсія 5», ПП «Природи
7», ТОВ «Пальмар» та ПП «Астерлінт» у
загальній сумі 322029 грн. були віднесені
позивачем до складу податкового
кредиту та вартість товару без ПДВ у
розмірі 1027243 грн. була включена
позивачем до складу валових витрат.

Проте в акті перевірки ДПІ у
Приморському районі м. Одеси Одеської
області ДПС зазначає, що ТОВ
«Торгснаб-ОД» неправомірно віднесло до
складу податкового кредиту суми ПДВ по
взаємовідносинам з ПП «Валенсія 5», ПП
«Природи 7», ТОВ «Пальмар» та ПП
«Астерлінт», а також безпідставно
віднесло до складу валових витрат
витрати з придбання товару у ПП
«Валенсія 5», ПП «Природи 7», ТОВ
«Пальмар» та ПП «Астерлінт», оскільки
господарські операції позивача з ПП
«Валенсія 5», ПП «Природи 7», ТОВ
«Пальмар» та ПП «Астерлінт» на думку
ДПІ у Приморському районі м. Одеса не
мають на меті наміру створення
правових наслідків, оскільки не
простежується зв'язок витрат,
понесених ТОВ «Торгснаб-ОД», з
господарською діяльністю
підприємства, оскільки до перевірки не
надано первинні документи оформленні
належним чином, а саме: подорожні листи,
товарно-транспортні накладні.

Проте, суд не погоджується з таким
твердженням відповідача з огляду на
наступне.

Статтею 3 Господарського кодексу
України визначено поняття
господарської діяльності, відповідно
до якої під господарською діяльністю у
цьому Кодексі розуміється діяльність
суб'єктів господарювання у сфері
суспільного виробництва, спрямована на
виготовлення та реалізацію продукції,
виконання робіт чи надання послуг
вартісного характеру, що мають цінову
визначеність. Господарська діяльність,
що здійснюється для досягнення
економічних і соціальних результатів
та з метою одержання прибутку, є
підприємництвом, а суб'єкти
підприємництва - підприємцями.
Господарська діяльність може
здійснюватись і без мети одержання
прибутку (некомерційна господарська
діяльність).

Відповідно до ст. 202 ЦК України
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну, або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства. Особа, яка вчиняє
правочин повинна мати необхідний обсяг
цивільної дієздатності. Волевиявлення
учасника правочину має бути вільним і
відповідати його внутрішній волі.
Правочин має вчинятися у формі,
встановленій законом. Правочин має
бути спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Відповідно до ч. 1 ст. 215 ЦК України,
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним. Якщо недійсність
правочину прямо не встановлена
законом, але одна із сторін або інша
заінтересована особа заперечує його
дійсність на підставах, встановлених
законом, такий правочин може бути
визнаний судом недійсним (оспорюванний
правочин).

Відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК України
недійсним є правочини, якщо його
недійсність установлено законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання судом такого правочину
недійсним не вимагається. Нікчемний
правочин є недійсним на підставі
закону, а тому також не створює інших
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Згідно зі ст. 228 ЦК України, правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

Крім того, як встановлено судом згідно
умов п. 3.1 договорів укладених між
позивачем та ПП «Валенсія 5», ПП
«Природи 7», ТОВ «Пальмар» та ПП
«Астерлінт», передача продукції
здійснюється транспортом
постачальника до місця призначення,
вказаного позивачем. Оскільки
постачальники здійснювали поставку
товарів покупцю своїм транспортом і
при цьому не включали до складу валових
витрат видатків, що пов'язані з
транспортуванням цієї продукції
покупцю, а покупець в свою чергу не
включав до складу валових витрат
витрати,що пов'язані з перевезенням
продукції постачальником, а тому це
виключає наявність у позивача
товарно-транспортних накладних від ПП
«Валенсія 5», ПП «Природи 7», ТОВ
«Пальмар» та ПП «Астерлінт».

Крім того, згідно п. 3 Наказу
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 року №363. товарно-транспортна
накладна складається лише у випадку
укладення договорів про перевезення
вантажів автомобільним транспортом.

Також в листі Міністерства доходів і
зборів від 19.09.2013 року №11569/6/99-9-22-01-03-15/1128
зазначено з приводу відсутності
товарно-транспортної документації у
платника податків, наступне: у разі
відсутності товарно-транспортної
документації, що підтверджує отримання
послуг з перевезення вантажів
автомобільним транспортом, в тому
числі товарно-транспортної накладної,
при обчисленні об'єкта оподаткування
платник податків не має підстав
враховувати вартість таких послуг при
формуванні собівартості придбаних
(виготовлених) та реалізованих товарів,
виконаних робіт, надання послуг.

При цьому оскільки транспортною
документацією підтверджується
операція з надання послуг з
перевезення вантажів, а не факт
придбання товару, то за наявності
документів, що підтверджують фактичне
отримання товару і його використання у
власній господарській діяльності,
неподання такого документа, як
товарно-транспортна накладна, не може
бути єдиною підставою для невизнання
витрат з придбання
товарно-матеріальних цінностей.

Таким чином, підставами для формування
податкового кредиту є наявність
належним чином оформленої податкової
накладної, митної декларації, заяви зі
скаргою на постачальника, поданої
відповідно до пункту 201.10 статті 201
Кодексу, бухгалтерської довідки,
складеної відповідно до пункту 198.5
статті 198 Кодексу, або інших документів,
передбачених пунктом 201.11 статті 201
Кодексу.

Товарно-транспортна накладна не
міститься в переліку документів, що
визначають право на формування
податкового кредиту.

В даному випадку, виходячи з
вищевикладених фактів та доказів, що їх
підтверджують, суд встановив, що
договори з контрагентами ПП «Валенсія
5», ПП «Природи 7», ТОВ «Пальмар» та ПП
«Астерлінт» укладені у письмовій
формі, виконання вказаних договорів
підтверджується видатковими
накладними, рахунками, податковими
накладними, про здійснення оплати
придбаного товару за договором
свідчать платіжні доручення, придбаний
позивачем товар був використаний у
господарській діяльності, а саме
реалізований іншим покупцям, а тому
робить висновок, що сторони договору
діяли виключно для досягнення
економічних результатів та з метою
отримання прибутків у відповідності до
ст.. 3 ГК України.

Договори, укладені позивачем та його
контрагентами, відповідають вимогам
ст. 203 ЦК України, не порушують
публічний порядок, не спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави,
територіальної громади, недійсність
такого договору прямо законом не
встановлена, а також даний договір
судом недійсним не визнавався, а отже є
чинним, та доказів, що це спростовують
відповідач не надав.

При кваліфікації правочину за ст. 228 ЦК
має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Тобто, факт порушення публічного
порядку повинен бути доведеним певними
засобами доказування.

Інший підхід потенційно надасть
можливість посадовим особам державних
органів на власний розсуд оголошувати
будь-який правочин недійсним
(нікчемним) без звернення до суду, що не
є вірним, виходячи з загальних засад
судочинства.

Проте, кримінальні справи відносно
керівників та засновників ПП «Валенсія
5», ПП «Природи 7», ТОВ «Пальмар» та ПП
«Астерлінт» за ознаками фіктивного
підприємництва не порушувалася та
вирок не приймався, зокрема доказів
цього суду не надано.

Відповідно до ч 1. ст. 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Частиною 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» визначено, що
первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Висновок щодо нереальності поставок
має бути підтверджений з боку ДПІ лише
відсутністю саме первинних документів
у позивача, які мають містити відомості
про господарську операцію та
підтверджувати її здійснення , а саме
договору, накладних на отримання
товару, податкових накладних, тощо.

В матеріалах справи містяться всі
первинні документи, що підтверджують
факт придбання ним продукції у ПП
«Валенсія 5», ПП «Природи 7», ТОВ
«Пальмар» та ПП «Астерлінт» та
використання вказаного товару у
власній господарській діяльності.

Відповідно до п 198.1 ст. 198 ПК України,
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п. 198.2 ст. 198 ПК України,
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше,
зокрема, дата отримання платником
податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Тобто необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість до складу
податкового кредиту, а також
віднесення вартості отриманих послуг
до складу валових витрат, є факт
придбання товарів із метою їх
використання в господарській
діяльності, що підтверджується
відповідними первинними документами,
складеними згідно вимог діючого
законодавства, а так як встановлено
судом, вказаний факт позивач
підтвердив первинними документами, що
додані ними до матеріалів справи, отже,
суд доходить висновку, щодо
правомірності віднесення позивачем до
складу податкового кредиту суми ПДВ,
зазначені у податкових накладних,
виданих контрагентами ПП «Валенсія 5»,
ПП «Природи 7», ТОВ «Пальмар» та ПП
«Астерлінт» у розмірі 322029 грн., а також
до складу валових витрат- витрати по
взаємовідносинам із ПП «Валенсія 5», ПП
«Природи 7», ТОВ «Пальмар» та ПП
«Астерлінт» у сумі 1027243 грн.

Суд бере також до уваги і те, що на
час здійснення господарських операцій
між позивачем та контрагентами -
постачальниками, вони були включені до
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців,
зареєстровані як платники податку на
додану вартість. Виходячи з принципу
індивідуальної відповідальності
позивач не повинен нести
відповідальність за несплату податків
постачальником чи недостовірність
його відомостей.

Правова позиція Верховного Суду
України у розглядуваній категорії
спорів, відображена, зокрема, у
постанові цього суду від 31 січня 2011 р. №
14/11 у справі за позовом закритого
акціонерного товариства "Мукачівський
лісокомбінат"до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції в Закарпатській області про
визнання недійсним податкового
повідомлення-рішення. Так, за тотожних
обставин та на підставі вказаних норм
Закону Верховний Суд України дійшов
висновку про те, що "чинне
законодавство України не ставить в
залежність виникнення у платника ПДВ
права на податковий кредит від
дотримання вимог податкового
законодавства іншим суб'єктом
господарювання". Верховний Суд України
у вказаному рішенні також наголосив, що
такий висновок "узгоджується із
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС"АД проти
Болгарії"(заява № 3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати ПДВ другий раз, а
також сплачувати пеню. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності".

Таким чином податкові
повідомлення-рішення від 31.07.2013 року
№000029260, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання податку на
прибуток на 277498 грн. основного платежу
та 27086 грн. штрафних санкцій та від
31.07.2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
за платежем податок на додану вартість
у розмірі 322029 грн. основного платежу та
71767 грн. штрафних санкцій винесені
неправомірно та підлягають скасуванню.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
з використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи те, що судом встановлено
фактичне здійснення операції з
поставки товарів, у позивача наявні всі
первинні документи, що підтверджують
здійснення господарської операції з
контрагентами ПП «Валенсія 5», ПП
«Природи 7», ТОВ «Пальмар» та ПП
«Астерлінт», а також те, що вищевказані
товари були використані ТОВ
«Торгснаб-ОД» у власній господарській
діяльності, та угоди між позивачем та
ПП «Валенсія 5», ПП «Природи 7», ТОВ
«Пальмар» та ПП «Астерлінт» були
направлені на здійснення реальних
правових наслідків, суд доходить
висновку, що позовні вимоги ТОВ
«Торгснаб-ОД» обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Керуючись, ст. ст. 2, 71, 158, 160, 163 КАС
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ: Позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгснаб-ОД» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області задовольнити.

Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
31.07.2013р. №, та №.

Постанова набирає законної
сили відповідно до ст..254КАС України.

Апеляційна скарга на
постанову суду може бути подана
протягом десяти днів після отримання
копії постанови. Апеляційна скарга
подається до Одеського апеляційного
адміністративного суду через Одеський
окружний адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Одеського апеляційного
адміністративного суду.

Повний текст постанови
виготовлений 28 березня 2014 року.

Суддя
Е.А.Іванов

Позов Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торгснаб-ОД» до
Державної податкової інспекції у
Приморському районі м.Одеси Головного
управління Міндоходів в Одеській
області задовольнити.

Визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Приморському
районі м.Одеси Головного управління
Міндоходів в Одеській області від
31.07.2013р. №, та №.

28 березня 2014 року.