Справа № 825/821/14
Суддя: Лобан Д.В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

01 квітня 2014 року Чернігів
Справа №
825/821/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Лобана Д.В.,

при секретарі
Романенко Л.Л.,

за участю представника відповідача
Іванькової О.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області про визнання дій
незаконними, визнання протиправною та
скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И В:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернулась до суду з адміністративним
позовом про визнання дій Державної
податкової інспекції у м. Чернігові
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області щодо
нарахування їй боргу (недоїмки) зі
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування станом на 31.01.2014
в сумі 10405,17 грн незаконними, про
визнання протиправною та скасування
вимоги про сплату боргу (недоїмки)
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
18.02.2014 № Ф-667 про сплату суми
заборгованості (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування станом
на 31.01.2014 в сумі 10405,17 грн.

Позивач свої позовні вимоги
обґрунтовує тим, що вона, як фізична
особа-підприємець, яка обрала спрощену
систему оподаткування та пенсіонер,
звільняється з жовтня 2011 року від
сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування. Стверджує, що в
вересні 2011 року згідно чинного
законодавства отримала гарантоване
право на достроковий вихід на пенсію за
віком, вийшла на пенсію та з вересня 2011
року отримує пенсію за віком довічно, а
також є ветераном праці і їй надані
пільги, встановлені законодавством
України для ветеранів праці.

Позивач у судове засідання повторно не
з'явилась, але через канцелярію суду
подала заяву про розгляд справи за її
відсутності.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав, просив
відмовити в його задоволенні,
посилаючись на письмові заперечення (а.
с. 47), в яких зазначено, що згідно ст. 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років. До
досягнення віку, встановленого абзацом
першим цієї статті, право на пенсію за
віком мають жінки 1961 року народження і
старші після досягнення ними такого
віку:

55 років - які народилися до 30 вересня 1956
року включно;

55 років 6 місяців - які народилися з
1 жовтня 1956 року по 31 березня 1957 року;

56 років - які народилися з 1 квітня
1957 року по 30 вересня 1957 року;

56 років 6 місяців - які народилися з
1 жовтня 1957 року по 31 березня 1958 року;

57 років - які народилися з 1 квітня
1958 року по 30 вересня 1958 року;

57 років 6 місяців - які народилися з
1 жовтня 1958 року по 31 березня 1959 року;

58 років - які народилися з 1 квітня
1959 року по 30 вересня 1959 року;

58 років 6 місяців - які народилися з
1 жовтня 1959 року по 31 березня 1960 року;

59 років - які народилися з 1 квітня
1960 року по 30 вересня 1960 року;

59 років 6 місяців - які народилися з
1 жовтня 1960 року по 31 березня 1961 року;

60 років - які народилися з 1 квітня 1961
року по 31 грудня 1961 року.

Представник відповідача посилається
на ч. 4. ст. 4 Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», яка
передбачає, що особи, зазначені у
пункті 4 частини першої цієї статті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

На думку відповідача ОСОБА_2 не досягла
пенсійного віку в розумінні ст. 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і не може бути звільнена
від сплати єдиного внеску.

Заслухавши представника відповідача,
дослідивши матеріали справи, доводи
позовної заяви та заперечень на неї,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню,
виходячи з наступних підстав.

ОСОБА_2 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1),
зареєстрована як фізична
особа-підприємець 12.10.2009 виконавчим
комітетом Чернігівської міської ради,
що підтверджується свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної
особи-підприємця Серії НОМЕР_3 (а. с. 13)
та знаходиться на спрощеній системі
оподаткування, що підтверджується
свідоцтвом платника єдиного податку
Серії НОМЕР_2 (а. с. 18).

Згідно відомостей, зазначених у
трудовій книжці, позивач звільнена
згідно ч. 2 ст. 40 КЗпП України з
виявленою невідповідністю працівника
займаній посаді за станом здоров'я, яка
перешкоджає продовженню роботи
відповідно до наказу від 27.09.2011 № 209к.

Позивачу призначена пенсія за віком з
вересня 2011 року, що підтверджується
розпискою-повідомленням та довідкою
від 28.10.2013 № 45 (а. с. 19-22).

Відповідно до пенсійного посвідчення
№ НОМЕР_1, ОСОБА_2 з 06.12.2011 є пенсіонером
за віком (а. с. 23) та має пільги як
ветеран праці, що підтверджується
копією посвідчення (а. с. 24).

Відповідачем 18.11.2013 сформовано вимогу
№ Ф-667 про сплату суми недоїмки зі
сплати єдиного внеску, штрафів та пені
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 10405,17
грн (а. с. 25).

Відповідно до ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» особи мають право на
призначення пенсії за віком після
досягнення віку 60 років та наявності
страхового стажу не менше 15 років. До
досягнення віку, встановленого абзацом
першим цієї статті, право на пенсію за
віком мають жінки 1961 року народження і
старші після досягнення ними такого
віку, зокрема, 56 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1957 року по 31
березня 1958 року.

Статтею 9 вказаного Закону визначено,
що за рахунок коштів Пенсійного фонду в
солідарній системі призначаються такі
пенсійні виплати: 1) пенсія за віком; 2)
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства); 3) пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.

Згідно ст. 21 Закону України «Про
основні засади соціального захисту
ветеранів праці та інших громадян
похилого віку в Україні» від 16.12.1993 № 3721
особам, трудовий договір з якими
розірвано за півтора року до
досягнення пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», або віку, що дає право на
призначення пенсії відповідно до
законів України «Про державну службу»,
«Про статус народного депутата
України», «Про прокуратуру», «Про
наукову і науково-технічну діяльність»
(за наявності відповідних умов), з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу у зв'язку із
змінами в організації виробництва і
праці, в тому числі ліквідацією,
реорганізацією, перепрофілюванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності або штату
працівників, а також виявленою
невідповідністю працівника займаній
посаді за станом здоров'я, гарантується
право на достроковий вихід на пенсію за
півтора року до встановленого
законодавством строку, якщо вони мають
страховий стаж, необхідний для
призначення пенсії за віком у
мінімальному розмірі, передбачений
абзацом першим частини першої ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

ОСОБА_2 вийшла на пенсію за віком у віці
53 роки 6 місяців за півтора року до
встановленого законодавством строку, а
саме 55 років, маючи необхідний
загальний трудовий і страховий стаж,
необхідний для призначення пенсії за
віком, у зв'язку з розірванням з нею
трудового договору за півтора року до
досягнення пенсійного віку,
встановленого ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з ініціативи власника
(уповноваженого ним органу) у зв'язку із
виявленою невідповідністю ОСОБА_2
займаній посаді за станом здоров'я,
який перешкоджає продовженню даної
роботи.

Таким чином, позивач є пенсіонером за
віком у розумінні наведених норм права.

Судом не приймаються до уваги
посилання відповідача на те, що до
позивача не може бути застосовано
положення ч. 4 ст. 4 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування», у зв'язку з не
досягненням позивачем пенсійного віку
згідно ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», оскільки вказана норма
не пов'язує звільнення від сплати
єдиного внеску із досягненням особою
певного віку, а передбачає звільнення
від сплати внеску всіх пенсіонерів за
віком.

Згідно п. 2 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - консолідований
страховий внесок, збір якого
здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 4 цього ж Закону
платниками єдиного внеску є фізичні
особи-підприємці, в тому числі ті, які
обрали спрощену систему оподаткування,
та члени сімей цих осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності.

Особи, зазначені у п. 4 ч. 1 ст. 4, які
обрали спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Аналогічна правова позиція наведена в
ухвалі Вищого адміністративного суду
України № К/9991/78530/12 від 14.02.2013, а також в
ухвалі Київського апеляційного
адміністративного суду від 25.03.2013 по
справі 825/4377/13-а за участю тих самих
сторін про аналогічний предмет спору,
але за інший період.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів правомірність
винесення оскаржуваної вимоги від
18.02.2014 № Ф-667.

На підставі викладеного, суд приходить
до висновку, що позовні вимоги позивача
підлягають задоволенню.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення ухвалене на
користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Керуючись ст.ст. 122, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2, -
задовольнити.

Визнати дії Державної податкової
інспекції у м. Чернігові Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області щодо нарахування їй боргу
(недоїмки) зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування станом на 31.01.2014
в сумі 10405,17 грн незаконними.

Визнати протиправною та скасувати
вимогу про сплату боргу (недоїмки)
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
18.02.2014 № Ф-667 про сплату суми
заборгованості (недоїмки) зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування станом
на 31.01.2014 в сумі 10405,17 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 судові витрати в сумі 73
(сімдесят три) грн 08 коп.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії. Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
Д.В. Лобан