Справа № 806/1/14
Суддя: Романченко Євген Юрійович
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
Житомир справа № 806/1/14

час прийняття: 11 год. 30 хв.
категорія 6.2

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Романченка Є.Ю.,

за участі секретаря Длугаш О.В.,

за участі прокурора Дедяєвої О.І.,

за участі представника відповідача
Поліщука О.Г,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Прокурора м. Житомира до
Житомирської міської ради, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача:
фізична особа - підприємець ОСОБА_2, про
визнання протиправним та скасування в
частині рішення №580 від 11.07.2013 р.,

встановив:

Прокурор м. Житомира звернувся до суду
з позовом, в якому просив визнати
протиправним та скасувати рішення 24-ї
сесії 6-го скликання Житомирської
міської ради № 580 від 11.07.2013 року "Про
надання дозволу на складання проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок та технічної документації із
землеустрою юридичним і фізичним
особам" в частині надання фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_2 дозволу на
складання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок площею
0,002 га (кожна) для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі по
АДРЕСА_1. В обґрунтування своїх
позовних вимог прокурор зазначав, що
Житомирською міською радою, в
порушення норм Земельного кодексу
України, рішенням 24-ї сесії 6-го
скликання № 580 від 11.07.2013 року "Про
надання дозволу на складання проектів
землеустрою юридичним і фізичним
особам" фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_2 надано дозвіл на складання
проектів землеустрою щодо відведення
земельних ділянок площею 0,002 га (кожна)
для будівництва та обслуговування
будівель торгівлі по АДРЕСА_1, без
проведення земельних торгів. На думку
прокурора, розміщення на вказаних
земельних ділянках кіосків
продовольчих товарів № 2358 та № 1272, які
не є об'єктами нерухомості, не може
слугувати підставою для надання
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2
дозволу на складання проектів
землеустрою щодо відведення таких
земельних ділянок без проведення
процедури земельних торгів. У зв'язку з
цим, прокурор вважає, що незаконне
розпорядження органами місцевого
самоврядування земельними ділянками
порушує інтереси держави у сфері
контролю за використанням та охороною
земель, ефективного використання
земельних ресурсів, тому просить
скасувати рішення 24-ї сесії 6-го
скликання Житомирської міської ради №
580 від 11.07.2013 року "Про надання дозволу
на складання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок та
технічної документації із землеустрою
юридичним і фізичним особам" в частині
надання фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_2 дозволу на складання проектів
землеустрою.

Прокурор у засіданні суду позовні
вимоги підтримала у повному обсязі та
просила їх задовольнити, на підставі
доводів викладених у позовній заяві.

Представник відповідача в засіданні
суду позов не визнав, просив відмовити
у задоволенні позовних вимог, зважаючи
на доводи наведені у письмових
запереченнях проти позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача до суду не прибула, про час
та місце судового розгляду справи була
повідомлена. Про причини неявки до суду
не повідомила.

Заслухавши пояснення прокурора та
представника відповідача, дослідивши
матеріали справи, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог з наступних підстав.

Матеріалами справи підтверджено, що 26
червня 2013 року фізична особа -
підприємець ОСОБА_2 звернулася до
міського голови Житомирської міської
ради із заявами про видачу рішення про
надання дозволу на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки площею 0,002 га (кожна) для
будівництва та обслуговування
будівель торгівлі за адресою: АДРЕСА_1.
У вказаних заявах ФОП ОСОБА_2 зазначила,
що на цих земельних ділянках розміщені
кіоски продовольчих товарів площею 7, 2
кв.м. і 9, 36 кв.м. відповідно.

11 липня 2013 року на 24-й сесії 6-го
скликання Житомирської міської ради
прийнято рішення № 580 "Про надання
дозволу на складання проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок та технічної документації із
землеустрою юридичним і фізичним
особам".

Підпунктом 1.1. пункту 1 зазначеного
рішення надано дозвіл, зокрема,
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2 на
складання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок для
будівництва та обслуговування
будівель торгівлі, а саме кіосків
продовольчих товарі № 2358 і № 1272, площею
0,002 га (кожна) по АДРЕСА_1.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
зважає на наступне.

Згідно із ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Повноваження міських рад у галузі
земельних відносин визначені у статті
12 Земельного кодексу України від 25.10.2001
року № 2768-III, у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, далі - ЗК України.

За приписами наведеної статті ЗК
України, до повноважень міських рад у
галузі земельних відносин на території
міст належить, зокрема, розпорядження
землями територіальних громад; надання
земельних ділянок у користування із
земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу.

Зазначена норма ЗК України
кореспондується із положеннями статті
26 Закону України "Про місцеве
самоврядування в Україні" від 21.05.1997
року № 280/97-ВР (у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин), відповідно до пункту 34
частини 1 якої, виключно на пленарних
засіданнях сільської, селищної,
міської ради вирішуються питання
регулювання земельних відносин.

У частині 1 статті 122 ЗК України
визначено, що сільські, селищні, міські
ради передають земельні ділянки у
власність або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Згідно із ч. 2 ст. 93 ЗК України, земельні
ділянки можуть передаватися в оренду
громадянам та юридичним особам
України, іноземцям і особам без
громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним об'єднанням і
організаціям, а також іноземним
державам.

Набуття права на землю громадянами та
юридичними особами здійснюється
шляхом передачі земельних ділянок у
власність або надання їх у
користування (ч. 2 ст. 116 ЗК України).

Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 124 ЗК України,
передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється на
підставі рішення відповідного органу
виконавчої влади або органу місцевого
самоврядування згідно з їх
повноваженнями, визначеними статтею 122
цього Кодексу, чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки (у разі продажу права оренди)
шляхом укладення договору оренди
земельної ділянки чи договору
купівлі-продажу права оренди земельної
ділянки. Передача в оренду земельних
ділянок, що перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу. Передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
громадянам, юридичним особам,
визначеним частинами другою, третьою
статті 134 цього Кодексу, здійснюється в
порядку, встановленому статтею 123 цього
Кодексу.

Частиною 2 статті 123 ЗК України
передбачено, що особа, зацікавлена в
одержанні у користування земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності за проектом
землеустрою щодо її відведення,
звертається з клопотанням про надання
дозволу на його розробку до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
які відповідно до повноважень,
визначених статтею 122 цього Кодексу,
передають у власність або користування
такі земельні ділянки. У клопотанні
зазначаються орієнтовний розмір
земельної ділянки та її цільове
призначення. До клопотання додаються
графічні матеріали, на яких зазначено
бажане місце розташування та розмір
земельної ділянки, письмова згода
землекористувача, засвідчена
нотаріально (у разі вилучення
земельної ділянки). Верховній Раді
Автономної Республіки Крим, Раді
міністрів Автономної Республіки Крим,
органам виконавчої влади або органам
місцевого самоврядування, які
передають земельні ділянки державної
чи комунальної власності у
користування відповідно до
повноважень, визначених статтею 122
цього Кодексу, забороняється вимагати
додаткові матеріали та документи, не
передбачені цією статтею.

Судом встановлено, що 21 січня 2013 року
між громадянами України ОСОБА_4
(Продавець) та ОСОБА_2 (Покупець) було
укладено два договори купівлі - продажу
кіосків продовольчих товарів № 2358 і №
1272. За умовами цих договорів Продавець
продає (передає у власність), а Покупець
купує (приймає у власність): кіоски
продовольчих товарів № 2358 та № 1272, які
знаходяться за адресою: АДРЕСА_1, та
належать Продавцю на праві приватної
власності.

Пунктом 4.1.1 цих договорів Продавець
засвідчив, що у нього відсутнє будь -
яке право (власності чи користування
тощо) на земельну ділянку, на якій
розташовані кіоски.

Як видно із рішень виконавчого
комітету міської ради, копії яких
наявні у матеріалах справи, приватному
підприємцю ОСОБА_4 неодноразово
надавався дозвіл на розміщення кіосків
за адресою: АДРЕСА_1. Зокрема, рішенням
від 28 вересня 2006 року № 717 виконавчий
комітет Житомирської міської ради
надав дозвіл приватному підприємцю
ОСОБА_4 на розміщення кіоску
продовольчих товарів за адресою:
АДРЕСА_1. Термін дії вказаного рішення
становив 2 роки.

У свою чергу, фізична особа -
підприємець ОСОБА_2, придбавши вказані
вище кіоски продовольчих товарів, які
розміщені на земельних ділянках за
адресою: АДРЕСА_1, звернулася 26 червня
2013 року до міського голови
Житомирської міської ради із заявами
про видачу рішення про надання дозволу
на складання проекту землеустрою щодо
відведення земельних ділянок площею
0,002 га кожна.

За результати розгляду цих заяв
відповідачем прийнято рішення № 580 від
11.07.2013 року в оспорюваній частині.

При цьому варто зазначити, що, згідно із
ч. 1 ст. 134 ЗК України, земельні ділянки
державної чи комунальної власності або
права на них (оренда, суперфіцій,
емфітевзис), у тому числі з
розташованими на них об'єктами
нерухомого майна державної або
комунальної власності, підлягають
продажу окремими лотами на
конкурентних засадах (земельних
торгах), крім випадків, встановлених
частиною другою цієї статті.

Частиною 2 цієї статті ЗК України
визначено, що не підлягають продажу на
конкурентних засадах (земельних
торгах) земельні ділянки державної чи
комунальної власності або права на них
у разі, зокрема: розташування на
земельних ділянках об'єктів нерухомого
майна (будівель, споруд), що перебувають
у власності фізичних або юридичних
осіб.

Земельні торги не проводяться при
наданні (передачі) земельних ділянок
громадянам у випадках, передбачених
статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а
також передачі земель загального
користування садівницькому товариству
та дачному кооперативу (ч. 3 ст. 134 ЗК
України).

Таким чином, важливою обставиною для
правильного вирішення питання про
необхідність проведення земельних
торгів під час передачі земельних
ділянок ФОП ОСОБА_2 для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі, які
розташовані на земельних ділянках за
адресою: АДРЕСА_1, є встановлення факту
розміщення на спірних земельних
ділянках нерухомого майна, що
перебуває у власності фізичної особи.

У зв'язку з цим суд зазначає, що до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість), відповідно до ч. 1 ст. 181
Цивільного кодексу України (у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин), належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Об'єктами будівництва, в розумінні абз.
3 ч. 1 ст. 4 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
від 17.02.2011 року № 3038-VI, у редакції,
чинній на момент виникнення спірних
правовідносин, є будинки, будівлі,
споруди будь-якого призначення, їх
комплекси, лінійні об'єкти
інженерно-транспортної
інфраструктури.

В силу приписів ч. 2 ст. 28 згаданого
Закону, тимчасова споруда
торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності -
одноповерхова споруда, що
виготовляється з полегшених
конструкцій з урахуванням основних
вимог до споруд, визначених технічним
регламентом будівельних виробів,
будівель і споруд, і встановлюється
тимчасово, без улаштування фундаменту.
Тимчасова споруда для здійснення
підприємницької діяльності може мати
закрите приміщення для тимчасового
перебування людей (павільйон площею не
більше 30 квадратних метрів по
зовнішньому контуру) або не мати такого
приміщення.

Аналогічне визначення тимчасової
споруди торговельного, побутового,
соціально-культурного чи іншого
призначення для здійснення
підприємницької діяльності наведено в
Порядку розміщення тимчасових споруд
для провадження підприємницької
діяльності, затвердженому наказом
Міністерства регіонального розвитку,
будівництва та житлово-комунального
господарства України від 21.10.2011 року №
244.

Отже, кіоски продовольчих товарів, які
розміщені на земельних ділянках по
АДРЕСА_1, є тимчасовими спорудами для
здійснення підприємницької
діяльності.

Більш того, у актах комісії про
прийняття в експлуатацію кіосків
продовольчих товарів вказано, що
кіоски є об'єктами дрібнороздрібної
мережі.

Також суд враховує, що частиною 1 статті
182 Цивільного кодексу України (у
редакції, чинній на момент виникнення
спірних правовідносин) передбачено, що
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.

Інформаційна довідка з Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно,
щодо об'єкта нерухомого майна від 04.12.2013
року № 13980324, видана Реєстраційною
службою Житомирського міського
управління юстиції Житомирської
області свідчить про те, що кіоски
продовольчих товарів № 2358 і № 1272 як
об'єкти нерухомого майна за адресою:
АДРЕСА_1, не зареєстровані.

Ні представником відповідача, ні
третьою особою жодних доказів на
підтвердження того, що кіоски є
нерухомим майном, зокрема, документу,
що посвідчує право власності ОСОБА_2 на
нерухоме майно, суду надано не було.

За таких обставин, коли суду доказів
розташування на спірних земельних
ділянках об'єктів нерухомого майна, що
перебувають у власності третьої особи
не надано, суд приходить до висновку, що
підстави, передбачені ч.ч. 2, 3 ст. 134 ЗК
України, які б звільняли від обов'язку
проведення аукціону, під час прийняття
відповідачем оспорюваного рішення № 580
від 11.07.2013 року в частині надання
фізичній особі - підприємцю ОСОБА_2
дозволу на складання проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок площею 0,002 га (кожна) для
будівництва та обслуговування
будівель торгівлі по АДРЕСА_1, для
подальшого оформлення права
користування, без проведення земельних
торгів були відсутні.

Згідно із частинами 1, 2 статті 71 КАС
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Житомирською міською радою доказів
правомірності прийняття рішення від
11.07.2013 року № 580 у оспорюваній частині
суду надано не було.

Частиною 10 статті 59 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" від
21.05.1997 року № 280/97-ВР (у редакції, чинній
на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що акти
органів та посадових осіб місцевого
самоврядування з мотивів їхньої
невідповідності Конституції або
законам України визнаються
незаконними в судовому порядку.

З огляду на все викладене вище, суд
дійшов висновку, що рішення 24-ї сесії
6-го скликання Житомирської міської
ради № 580 від 11.07.2013 року "Про надання
дозволу на складання проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок та технічної документації із
землеустрою юридичним і фізичним
особам" в частині надання фізичній
особі - підприємцю ОСОБА_2 дозволу на
складання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок площею
0,002 га (кожна) для будівництва та
обслуговування будівель торгівлі по
АДРЕСА_1, є протиправним, відтак його
слід скасувати, а позов прокурора м.
Житомира - задовольнити.

Керуючись статтями 86, 158 - 163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

постановив:

Позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Житомирської міської ради №580
від 11.07.2013 р. "Про надання дозволу на
складання проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок та
технічної документації із землеустрою
юридичним і фізичним особам" в частині
надання фізичній особі - підприємцю
ОСОБА_2 дозволу на складання 2 проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок площею 0.002га (кожна) для
будівництва та обслуговування
будівель торгівлі по АДРЕСА_1.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Є.Ю. Романченко

Повний текст постанови виготовлено: 31
березня 2014 р.