Справа № 2а-7899/11
Суддя: Попко Я.С.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

01 квітня 2014 року Справа № 103649/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Попка Я.С.

суддів
Хобор Р.Б., Сеника Р.П.

розглянувши у порядку письмового
провадження у м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку Волинської області
на постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 5 вересня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області про
стягнення підвищення до пенсії як
дитині війни,-

В С Т А Н О В И В:

07.07.2011 року позивач - ОСОБА_1 звернулася
до суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області, в якому просить
зобов'язати відповідача нарахувати на
її користь надбавку до пенсії, як
дитині війни; зобов'язати відповідача
виплатити недоплачену їй надбавку до
пенсії, як дитині війни, за період з 2011
року.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 5 вересня
2011 року позов задоволено. Визнано дії
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області щодо
нездійснення нарахування та виплати
ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 07.01.2011 року із врахуванням
вимог ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» протиправними.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області нараховувати та виплачувати
підвищення пенсії ОСОБА_1 як дитині
війни за період з 07.01.2011 року в розмірі
30% мінімальної пенсії за віком,
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» із
урахуванням вимог ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» та врахуванням
виплачених сум.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач оскаржив
її в апеляційному порядку. У
апеляційній скарзі просить скасувати
постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 5 вересня
2011 року та прийняти нове рішення, яким
повністю відмовити позивачу у
задоволенні позовних вимог.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної
скарги, апелянт зазначає, що враховуючи
те, що Закон України «Про соціальний
захист дітей війни» передбачає, що
фінансування виплат по даному Закону
проводиться із Державного бюджету
України, який затверджується Верховною
Радою України, а не із бюджету
Пенсійного фонду України, який
затверджується Кабінетом Міністрів
України, тому будь-яких порушень
законодавства з боку управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області не вбачається.

Відповідно до п.3 ч.1 ст.197 КАС України
суд апеляційної інстанції прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки апеляційну
скаргу подано на рішення суду першої
інстанції, яке прийнято у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1,2 ч.1 ст.183-2 цього
Кодексу.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, суд апеляційної
інстанції дійшов висновку, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав:

Із змісту ст. 19 Конституції України
вбачається, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування,

їх посадові особи зобов'язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Розглядаючи спір, суд апеляційної
інстанції вважає, що висновки суду
першої інстанції лише частково
відповідають нормам матеріального та
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи, що позивач є
дитиною війни, що стверджується
паспортом позивача та пенсійним
посвідченням. У Законі України «Про
соціальний захист дітей війни»
визначено, що державні соціальні
гарантії дітям війни, встановлені цим
Законом, не можуть бути обмежені або
скасовані іншими нормативно-правовими
актами.

Статтею 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
передбачено, що дітям війни пенсії або
щомісячне довічне грошове утримання чи
державна соціальна допомога, що
виплачується замість пенсії,
підвищується на 30% мінімальної пенсії
за віком.

Із матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 звернулася до суду з даним
позовом лише 07.07.2011 року.

Суд апеляційної інстанції зазначає, що
при зверненні до суду позивачем
пропущено шестимісячний строк
звернення до суду, передбачений ч.2 ст.99
КАС України та не наведено поважних
причин його пропуску.

Відповідно до ст.100 КАС України -
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Враховуючи вищевикладене, приймаючи до
уваги дату звернення позивача до суду
із вищевказаним позовом, відсутність
поважних причин для поновлення строку,
суд апеляційної інстанції приходить до
висновку про те, що позовні вимоги
позивача про зобов'язання провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період з 01.01.2011 року по 06.01.2011
року необхідно залишити без розгляду.

Щодо позовних вимог щодо здійснення
позивачу нарахування та виплати
недоплаченого підвищення до пенсії за
2011 рік, суд апеляційної інстанції
зазначає, що пунктом 7 частини першої
Закону України від 14 червня 2011 року №
3491-VI «Про внесення змін до Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» Прикінцеві положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» доповнено пунктом 4, яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

З аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
указаним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Вирішуючи питання про те, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню, то суд
апеляційної інстанції вказує на те, що
необхідно надавати перевагу тій із них,
що прийнята пізніше. У цих
правовідносинах така норма міститься у
Законі України «Про внесення змін до
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2011 рік».

На виконання вимог цього Закону
Кабінетом Міністрів України прийнято
постанову від 6 липня 2011 року № 745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

Отже, що до набрання чинності
зазначеною постановою Кабінету
Міністрів України, тобто до 23 липня 2011
року, при вирішенні справ цієї
категорії щодо розміру підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, дітям війни
застосуванню підлягають положення
статті 6 Закону про соціальний захист
дітей війни.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості виплати
підвищення пенсії позивачу в
передбаченому ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
з 07.01.2011 року по 22.07.2011 року суд
апеляційної інстанції не вбачає.

Доводи відповідача про те, що
мінімальний розмір пенсії за віком,
встановлений абз. 1 ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій,
призначених згідно з цим Законом, тому
цей розмір не може застосовуватись для
інших розрахунків (доплат, підвищень,
дотацій, надбавок), є безпідставними,
оскільки наявність такої норми за
відсутності іншого мінімального
розміру пенсії за віком не є підставою
для відмови в реалізації позивачем
конституційної гарантії та права на
отримання підвищення розміру пенсії,
виходячи з розміру мінімальної пенсії
за віком, як це встановлено ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського суду з прав
людини» суди застосовують при розгляді
справ Конвенцію та практику суду як
джерело права.

Як зазначив Європейський суд з прав
людини в рішенні від 08.11.2005 року у
справі Кечко проти України, заява №
63134/00, в межах свободи дій держави
визначати, які надбавки виплачувати
своїм робітникам з державного бюджету.
Держава може вводити, призупиняти чи
закінчити виплату таких надбавок,
вносячи відповідні зміни в
законодавство. Однак, якщо чинне
правове положення передбачає виплату
певних надбавок, і дотримано всі
вимоги, необхідні для цього, органи
державної влади не можуть свідомо
відмовляти у цих виплатах доки
відповідні положення є чинними (п. 23
Рішення). Згідно з п. 26 даного Рішення
Суд не приймає аргумент Уряду щодо
бюджетних асигнувань, оскільки органи
державної влади не можуть посилатися
на відсутність коштів як на причину
невиконання своїх зобов'язань.

З врахуванням зазначеної вище позиції
Європейського суду з прав людини,
посилання відповідача на відсутність
відповідних асигнувань з державного
бюджету України на дані виплати суд
апеляційної інстанції не приймає.

З огляду на положення ст.ст. 21, 105, 162 КАС
України адміністративний позов може
містити вимоги щодо визнання
незаконними рішення, дії чи
бездіяльності відповідача,
зобов'язання вчинити певні дії,
відшкодувати шкоду, заподіяну
незаконними рішеннями, дією чи
бездіяльністю. Встановивши, що
відповідач у справі порушив норми
права, які регулюють спірні
правовідносини, адміністративний суд
повинен визнати такі дії протиправними
і зобов'язати відповідача провести
нарахування та виплату належних
позивачу сум відповідно до закону, а не
ухвалювати рішення про стягнення чи
виплату їх конкретних розмірів.

Оскільки функцію з призначення,
нарахування та виплати підвищення до
пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги здійснює
Пенсійний фонд України в особі
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області,
відповідний обов'язок слід покласти на
відповідача у справі.

Отже, оскаржувана постанова суду
першої інстанції прийнята з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що відповідно до ст. 202 КАС
України є підставою для скасування та
прийняття нової постанови.

Керуючись ст. 195, п.3 ч.1 ст.197, п.3 ч.1 ст.198,
п. 4 ст. 202, 205, 207, 254 КАС України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області задовольнити
частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 5 версеня
2011 року у справі №2а-7899/11 скасувати та
прийняти нову постанову.

Адміністративний позов в частині
позовних вимог про зобов'язання
провести нарахування та виплату
підвищення до пенсії відповідно до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 01.01.2011 року по
06.01.2011 року включно - залишити без
розгляду.

Адміністративний позов ОСОБА_1 щодо
стягнення підвищення до пенсії
задовольнити частково.

Визнати неправомірними дії управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області щодо не нарахування
та невиплати ОСОБА_1 щомісячного
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період з 7 січня 2011 року по 22 липня 2011
року з врахуванням ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування».

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області нарахувати та виплатити ОСОБА_1
щомісячне підвищення до пенсії як
дитині війни в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 7 січня 2011 року
по 22 липня 2011 року з врахуванням ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та виплачених сум.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя
Я.С. Попко

Судді
Р.Б. Хобор

Р.П. Сеник