Справа № 826/3113/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
31 березня 2014 року № 826/3113/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "ПРОПЕКС" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання незаконним
рішення про коригування митної
вартості товарів

ОБСТАВИНИ СПРАВИ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Пропекс Україна»
звернулось до суду з позовом до
Київської міжрегіональної митниці Мін
доходів про визнання незаконними та
скасування рішення про коригування
митної вартості від 12.02.2014
№100260002/2014/230003/2.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначив, що
коригування митної вартості за
резервним методом здійснене
відповідачем з порушенням вимог
законодавства України, оскільки митний
орган мав достатньо інформації для
визначення ціни із застосуванням
попередніх п'яти методів. Посилався на
наявність усіх, передбачених Митним
кодексом України, документів, що
підтверджують правомірність
формування позивачем митної вартості
за основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються.

Відповідач - Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів -
заперечував проти задоволення
позовних вимог з підстав викладених у
письмових запереченнях, які долучено
до матеріалів справи та зазначив, що в
наданих позивачем до митного
оформлення документах виявлено
неточності, а відтак відповідач не мав
підстав для підтвердження митної
вартості за ціною договору (контракту)
щодо товарів, що імпортуються, тому
оскаржуваним рішенням відкориговано
митну вартість товару за резервним
методом відповідно до ст. 64 Митного
кодексу України.

Відповідач явку уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечив, хоча був належним чином
повідомлений про час, дату та місце
судового вирішення справи.

Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Враховуючи, що представник позивача не
заперечував проти вирішення справи в
порядку письмово провадження, оскільки
відповідачі належним чином
повідомлені про час, дату та місце
судового засідання в судове засідання
не прибули, а також з огляду на
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, суд дійшов висновку про
доцільність розгляду справи в порядку
письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,

ВСТАНОВИВ:

Між ТОВ «Пропекс» та Фірмою Кара дон
Польська СП.зо.о. (Польща) укладено
контракт від 07.08.2012 №1/08/2016 UKR (далі -
Контракт).

З метою митного оформлення товару, що
надійшов відповідно до вказаного вище
контракту позивачем подано митну
декларацію від 11.02.2014 №100260002/2014/167878.

Митна вартість була визначена
позивачем за основним методом - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються.

Суд також встановив, що позивач на
підтвердження митної вартості товару
до митної декларації №100260002/2014/167878
надав наступні документи та копії
документів: контракт з додатковими
угодами №1, №2, №3 та додатком №1;
експортну декларацію виробника від
07.02.2014, міжнародну автомобільну
накладну, сертифікат про походження
товару, інвойс виробника від 07.02.2014 з
перекладом, довідку про транспортні
витрати від 07.02.2014 №01, договір про
надання товарно-експедиційних послуг,
договір про надання послуг з
перевезення вантажів автомобільними
транспортом, копію договору доручення
на обслуговування митних вантажів та
надання послуг, картку обліку особи,
яка здійснює операції з товарами, лист
від постачальника товару, прайс-лист,
копії рахунків-фактури та податкових
накладних на реалізацію товарів, копію
договору купівлі-продажу, каталог
виробника товару для ідентифікації
продукції, інформацію про вартість
сировини.

Митний орган зазначив, що при
здійсненні аналізу наданих до митного
оформлення позивачем документів,
виявлено, що вони містять розбіжності,
а також надані документи містять не усі
відомості відповідно до обраного
декларантом методу визначення митної
вартості.

Позивачу було запропоновано надати
додаткові документи, проте позивачем
додаткові документи не подано.

За результатами розгляду поданих до
митного оформлення документів, митним
органом, прийнято рішення про
коригування митної вартості
№100260002/2014/00006 та рішення про
коригування митної вартості від 12.02.2014
№/2014/230003/2.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, Окружний
адміністративний суд міста Києва
вважає позов таким, що не підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Відносини з приводу митного контролю
та митного оформлення товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення, що переміщуються через
митний кордон України, справлянням
митних платежів регулюються
положеннями Митного кодексу України, а
також положеннями Податкового кодексу
України та інших законів України з
питань оподаткування.

Статтею 49 Митного кодексу України
встановлено, що митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Відповідно до статті 51 Митного кодексу
України митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно до норм цього Кодексу
(частина 1); митна вартість товарів, що
ввозяться на митну територію України
відповідно до митного режиму імпорту,
визначається відповідно до глави 9
цього Кодексу (частина 2).

Статтею 57 глави 9 Митного кодексу
України встановлено, що визначення
митної вартості товарів, які ввозяться
в Україну відповідно до митного режиму
імпорту, здійснюється за такими
методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні: а) за ціною договору щодо
ідентичних товарів; б) за ціною
договору щодо подібних (аналогічних)
товарів; в) на основі віднімання
вартості; г) на основі додавання
вартості (обчислена вартість); ґ)
резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(частина 2). Кожний наступний метод
застосовується лише у разі, якщо митна
вартість товарів не може бути
визначена шляхом застосування
попереднього методу відповідно до норм
цього Кодексу (частина 3).

Метод визначення митної вартості за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції), закріплено в статті 58
Митного кодексу України.

Частиною 4 статті 58 Митного кодексу
України визначено, що митною вартістю
товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті
за товари, якщо вони продаються на
експорт в Україну, скоригована в разі
потреби з урахуванням положень частини
десятої цієї статті.

Як визначено в частині 5 статті 58
Митного кодексу України, ціна, що була
фактично сплачена або підлягає сплаті,
- це загальна сума всіх платежів, які
були здійснені або повинні бути
здійснені покупцем оцінюваних товарів
продавцю або на користь продавця через
третіх осіб та/або на пов'язаних із
продавцем осіб для виконання
зобов'язань продавця.

Згідно з частиною 1 статті 53 Митного
кодексу України у випадках,
передбачених цим Кодексом, одночасно з
митною декларацією декларант подає
митному органу документи, що
підтверджують заявлену митну вартість
товарів і обраний метод її визначення.

Частиною 2 вказаної статті передбачено,
що документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах 5 і 6
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, та додатки до нього у разі
їх наявності; рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Частиною 3 статті 53 Митного кодексу
України передбачено, що у разі якщо
документи, зазначені у частині 2 цієї
статті, містять розбіжності, наявні
ознаки підробки або не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари, декларант або
уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) такі додаткові документи:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); рахунки
про сплату комісійних, посередницьких
послуг, пов'язаних із виконанням умов
договору (угоди, контракту); виписку з
бухгалтерської документації;
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів; каталоги, специфікації,
прейскуранти (прайс-листи) виробника
товару; копію митної декларації країни
відправлення; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, та/або
інформація біржових організацій про
вартість товару або сировини.

Статтею 54 Митного кодексу України
встановлено, що контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості
(частина 1). Контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозяться
на митну територію України відповідно
до митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині 1 статті 58 цього Кодексу
(частина 2).

За змістом частини 6 статті 54 Митного
кодексу України передбачено, що митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митною вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах 2-4 статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості.

Відповідач, приймаючи рішення про
коригування митної вартості виходив з
того, що подані документи містять
розбіжності.

Статтею 57 Митного кодексу України
передбачені такі методи визначення
митної вартості товарів: 1) основний - за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються (вартість
операції); 2) другорядні: а) за ціною
договору щодо ідентичних товарів; б) за
ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів; в) на основі
віднімання вартості; г) на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Відповідно до частини 2 статті 58
Митного кодексу України метод
визначення митної вартості товарів за
ціною договору (контракту) щодо
товарів, які імпортуються, не
застосовується, якщо використані
декларантом або уповноваженою ним
особою відомості не підтверджені
документально або не визначені
кількісно і достовірні та/або відсутня
хоча б одна із складових митної
вартості, яка є обов'язковою при її
обчисленні.

В графі 33 "Обставини прийняття рішення
та джерела, що використовувались
митним органом для коригування митної
вартості" оскаржуваного рішення
зазначено, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною договору (контракту)
щодо містять розбіжності та не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів.

Митний орган посилався на те, що в п. 1
Контракту зазначено, що інвойси є
невід'ємною частиною Контракту, при
цьому в п. 2 Контракту вказано, що ціна
зазначається у додатках, але у додатках
від 20.06.2013 №1 від 27.11.2013 №2 та від 05.01.2014
№3 до контракту, які надані разом з ним
відомості щодо ціни товару та способу
розрахунку не містяться.

Згідно з п. 3 Контракту передбачено
можливість попередньої оплати за
товар, проте в інвойсі від 07.02.2014
інформація про умови оплати не
міститься.

В п. 4 Контракту зазначено, що товар
поставляється згідно з поданими
заявками. Проте, надані рахунки-фактури
від 22.01.2014 від 05.02.2014 містять відомості
про цінові знижки (40% та 45%) на дані
товари, проте в договорі, додатках до
нього та інвойсі інформація про
застосування знижок відсутня. Також,
відомості зазначені в заявках не дають
змоги однозначно ідентифікувати товар
та ототожнити їх із задекларованим.

Крім того, в п. 2.3 та п 2.4 договору «Про
надання товарно-транспортних
експедиційних послуг» визначено, що
конкретні умови по кожному окремому
перевезенню обумовлюються в
договорі-заявці , що є невід'ємною
частиною даного договору, проте такий
договір-заявку до митного органу не
надано.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що митний орган обґрунтовано
відмовив у митному оформленні товарів,
задекларованих у митній декларації.

Зі змісту оскарженого рішення
вбачається, що основний метод
визначення митної вартості товарів за
ціною угоди щодо товарів, які
імпортуються не був застосований,
оскільки використані декларантом
відомості не підтверджені
документально.

Метод 2-а не був застосований у зв'язку з
відсутністю у митного органу даних
щодо вартості операцій з ідентичними
товарами, скоригованими відповідно до
комерційних умов поставки та партії
товару (кількості).

Метод 2-6 не був застосований у зв'язку з
відсутністю у митного органу даних
щодо вартості операцій з подібними
(аналогічними) товарами, скоригованими
відповідно до комерційних умов
поставки та партії товару (кількості).

Методи 2-в та 2-г не використані через
відсутністю даних, необхідних для
проведення розрахунків.

Митну вартість товару визначено із
застосуванням резервного методу.

Відповідно до ст. 64 Митного кодексу
України, у разі якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
послідовного використання методів,
зазначених у статтях 58 - 63 цього
Кодексу, митна вартість оцінюваних
товарів визначається з використанням
способів, які не суперечать законам
України і є сумісними з відповідними
принципами і положеннями Генеральної
угоди з тарифів і торгівлі (GATT), було
здійснено послідовний перехід від 3 до
останнього методу визначення митної
вартості заявленого товару і
застосований 6-й (резервний) метод.

Згідно приписів даної статті митна
вартість, визначена згідно з
положеннями цієї статті, повинна
ґрунтуватися на раніше визнаних
(визначених) митними органами митних
вартостях.

Враховуючи, що надані позивачем
документи не містять всіх відомостей,
що підтверджують числові значення
складових митної вартості товару,
зокрема, щодо вартості транспортування
товару, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для скасування
рішення про визначення митної вартості
товарів від 12.02.2014 №/2014/230003/2.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті вони у
відповідності з ч.3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, виконав покладений на
нього обов'язок щодо доказування
правомірності прийнятого рішення, отже
позовні вимоги не підлягають
задоволенню.

Керуючись вимогами ст.ст. 69-71, 94, 128, 160-165,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Келеберда