Справа № 525/1661/13-а
Суддя: Філатов Ю.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 р.Справа № 525/1661/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Філатова Ю.М.

Суддів: Водолажської Н.С. , Тацій Л.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами ОСОБА_1 та
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області на постанову
Великобагачанського районного суду
Полтавської області від 14.02.2014р. по
справі № 525/1661/13-а за позовом
ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області
про визнання протиправною
бездіяльності державного органу,
зобов`язання вчинити певні дії та
відшкодування моральної шкоди,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача, Управління Пенсійного
фонду України у Великобагачанському
районі Полтавської області, в якому
просив, з урахуванням уточнених вимог,
визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області щодо відмови йому,
як судді у відставці, у перерахуванні
щомісячного довічного грошового
утримання з 01.12.2013 року; зобов'язати
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області здійснити
позивачу перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання як судді
у відставці у розмірі 86% від
суддівської винагороди, визначеної ст.
129 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», працюючого на
відповідній посаді судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання з 01.12.2013 року - на підставі
довідки територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області про
суддівську винагороду для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці № 2341 від
06.12.2013 року та виплатити на його користь
всю суму заборгованості, що виникла
внаслідок недоплати щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці за період з 01.12.2013 року по
день фактичного виконання рішення
суду; стягнути на його користь з
відповідача 10 000,00 грн. за заподіяну
йому відповідачем моральну шкоду;
повернути витрачені на судовий збір
кошти в повному розмірі.

Постановою Великобагачанського
районного суду Полтавської області від
14.02.2014 року по справі № 525/1661/13-а вимоги
позивача були задоволені частково.
Визнано протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області щодо відмови у
перерахуванні щомісячного довічного
грошового утримання з 01.12.2013 року
ОСОБА_1 як судді у відставці.
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Великобагачанському
районі Полтавської області здійснити
ОСОБА_1 перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання як судді
у відставці у розмірі 86% від
суддівської винагороди, визначеної ст.
129 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», працюючого на
відповідній посаді судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання з 01.12.2013 року - на підставі
довідки територіального управління
Державної судової адміністрації
України в Полтавській області про
суддівську винагороду для обчислення
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці № 2341 від
06.12.2013 року та виплатити на його користь
всю суму заборгованості, що виникла
внаслідок недоплати щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці за період з 01.12.2013 року по
день фактичного виконання рішення
суду. В іншій частині позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою
Великобагачанського районного суду
Полтавської області від 14.02.2014 року по
справі № 525/1661/13-а позивач подав
апеляційну скаргу, просить її змінити
або скасувати в частині відмови в
задоволенні позову про стягнення
моральної шкоди з відповідача і
стягнути на користь ОСОБА_1 з
управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області 10 000,00 грн. за
моральну шкоду та в іншій частині
постанову суду залишити без змін.

Також, не погоджуючись з постановою
суду першої інстанції від 14.02.2014 року по
справі № 525/1661/13-а, відповідач подав
апеляційну скаргу, просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою в задоволенні позовних вимог
відмовити у повному обсязі, вважає, що
судом першої інстанції порушені норми
права.

Справа розглядається в порядку
письмового провадження у
відповідності до ч. 4 ст. 196, п.2 ч. 1 ст. 197
КАС України.

Розглянувши матеріали справи в їх
сукупності та заслухавши суддю -
доповідача колегія суддів вважає, що
підстави для задоволення апеляційних
скарг відсутні виходячи з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 працював на посаді судді
Великобагачанського районного суду
Полтавської області з 22.01.1993 року по
31.10.2003 року. Відповідно до Указу
Президента України № 1198/2003 від 20.10.2003
року та наказу № 68.1 від 31.10.2003 року ТУ
ДСА України в Полтавській області,
позивач звільнений з посади з 31.10.2003
року у зв'язку з виходом у відставку
(а.с. 25-28, 29-31).

Стаж роботи станом на 31.10.2003 року, який
дає право на отримання довічного
грошового утримання ОСОБА_1 становить 23
роки 01 місяць 06 днів.

Після звільнення позивачу було
призначено щомісячне довічне грошове
утримання як судді у відставці в
розмірі 86 % заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді,
відповідно до ст. 43 Закону України «Про
статус суддів», оскільки дана норма
передбачала, що це щомісячне довічне
грошове утримання виплачується в
розмірі 80 % заробітної плати працюючого
судді на відповідній посаді, а за
кожний рік роботи понад 20 років на
посаді судді цей розмір збільшувався
на 2%, але не більше 90 %, враховуючи, що
стаж ОСОБА_1 складав понад 23 роки (а.с.
25-28, 29-31).

Постановою Великобагачанського
районного суду Полтавської області від
10.04.2013 року по справі № 1602/73/2012 визнано
протиправною бездіяльність Управління
Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області щодо відмови у
перерахуванні щомісячного довічного
грошового утримання з 01.01.2012 року
ОСОБА_1 як судді у відставці та
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України у Великобагачанському
районі Полтавської області здійснити
позивачу перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання як судді
у відставці у розмірі 86% від
суддівської винагороди, визначеної ст.
129 Закону України «Про судоустрій і
статус суддів», працюючого на
відповідній посаді судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання:

- з 01.01.2012 року - на підставі довідки
територіального управління Державної
судової адміністрації України в
Полтавській області про суддівську
винагороду, яка враховується при
визначенні (перерахунку) йому
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці № 141 від
19.01.2012 року;

- з 01.04.2012 року - на підставі довідки № 1003
від 23.05.2012 року;

- з 01.07.2012 року - на підставі довідки № 1429
від 10.07.2012 року;

- з 01.10.2012 року - на підставі довідки № 1959
від 02.10.2012 року;

- з 01.12.2012 року - на підставі довідки № 2432
від 05.12.2012 року;

- з 01.01.2013 року - на підставі довідки № 33
від 08.01.2013 року та виплатити на його
користь 131 506,56 грн. заборгованості, що
виникла внаслідок недоплати
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці за період з
01.01.2012 року по квітень 2013 року включно
(а.с. 25-28).

Відповідно до ухвали Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 02.07.2013 року по справі № 1602/2а-73/12
апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області залишено без
задоволення, постанову
Великобагачанського районного суду
Полтавської області від 10.04.2013 року
залишено без змін (а.с. 29-31).

Отже, згідно вказаних судових рішень,
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області виплачує ОСОБА_1
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці в розмірі 14 796,30 грн.,
що підтверджується довідкою
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі від 03.01.2014
року, наявною в матеріалах справи (а.с.
14).

Відповідно до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2013 рік»
мінімальна заробітна плата в Україні з
01.12.2013 року встановлена у розмірі 1 218,00
грн. ОСОБА_1 з грудня 2013 року отримує
щомісячне довічне грошове утримання
судді у відставці в розмірі 14 796,30 грн.
без урахування положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2013
рік», де мінімальна заробітна плата в
Україні з 01.12.2013 року встановлена у
розмірі 1 218,00 грн.

04.12.2013 року позивач звернувся до
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області з заявою зробити
йому перерахунок щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці з 01.12.2013 року та виплатити
його йому за грудень 2013 року в розмірі 15
712,20 грн., а якщо не встигнуть цього
зробити до дня виплати утримання -
09.12.2013 року, то виплатити різницю за
грудень 2013 року між старим та новим
розміром щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
в сумі 915,90 грн. (а.с. 4). До даної заяви
позивач додав довідку ТУ ДСА в
Полтавській області про суддівську
винагороду для обчислення щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці (а.с. 5).

17.12.2013 року ОСОБА_1 відмовлено в
проведенні вищевказаного перерахунку
з 01.12.2013 року та виплаті різниці 915,90
грн., про що свідчить відповідний лист
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі № 19/С-04 (а.с.
6).

Згідно довідки ТУ ДСА України в
Полтавській області № 2341 від 06.12.2013
року, суддівська винагорода, яка
враховується при обчисленні
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці з 01.12.2013
року складає 18 270,00 грн. (а.с. 5).

Відповідно до п. п. 1 п. 2 розділу ХІІ
«Прикінцеві положення» Закону України
«Про судоустрій і статус суддів», Закон
України «Про статус суддів» визнаний
таким, що втратив чинність, крім ст. 43, ч.
ч. 5-13 ст. 44, які втрачають чинність з
01.01.2011 року.

Позивач був звільнений у відставку з
31.10.2003 року та щомісячне грошове
утримання йому встановлене на підставі
ст. 43 Закону України «Про статус
суддів», а тому на позивача поширюються
гарантії соціального захисту суддів у
відставці, передбачені ст. 43 Закону
України «Про статус суддів», який діяв
станом на 31.10.2003 року. Застосовувати в
даному випадку положення ст. 138 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», яка регулює порядок
призначення і виплати щомісячного
довічного грошового утримання суддів у
відставці, підстав не вбачається,
оскільки зазначена законодавча норма
поширюється на суддів, які звільнились
у відставку після 01.01.2011 року.

Статус судді передбачає надання йому в
майбутньому статусу судді у відставці,
що також є гарантією належного
здійснення правосуддя, дає підстави
ставити до суддів високі вимоги і
зберігати довіру до їх компетентності
та неупередженості.

Надання судді за рахунок держави
матеріального і соціального захисту
(заробітна плата, пенсія, щомісячне
довічне грошове утримання тощо), що
відповідає його високому статусу, є
гарантією забезпечення незалежності.

Особливість щомісячного довічного
грошового утримання полягає у
правовому регулюванні, а також у
джерелах його фінансування, умови і
порядок виплати якого визначені
Конституцією України та Законами
України.

Як вбачається зі змісту ст. 43 Закону
України «Про статус суддів» від 15.12.1992
року, що діяв на момент виходу у
відставку ОСОБА_1, кожен суддя за умови,
що він працював на посаді судді не
менше 20 років, має право на відставку,
тобто на звільнення його від виконання
обов'язків за власним бажанням або у
зв'язку з закінченням строку
повноважень.

Колегія суддів зазначає, що
застосовуючи положення ч. 4 ст. 43 Закону
України «Про статус суддів» до спірних
правовідносин, суд першої інстанції
вірно врахував вимоги ст. 22 Конституції
України, згідно якої при прийнятті
нових законів або внесенні змін до
чинних законів не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод.

Відповідно до припису цієї статті
Закону, судді у відставці, який має стаж
роботи на посаді судді не менше 20 років,
виплачується за його вибором пенсія
або звільнене від сплати податку
щомісячне довічне грошове утримання в
розмірі 80 % заробітної плати працюючого
на відповідній посаді судді. За кожний
повний рік роботи понад 20 років на
посаді судді розмір щомісячного
довічного грошового утримання
збільшується на два відсотки
заробітку, але не більше ніж до 90 %
заробітку судді.

Таким чином, на час виходу позивача у
відставку, законом були визначені
принципи призначення довічного
утримання. Це наявність стажу роботи на
посаді судді більш ніж 20 років та
відсоткове відношення довічного
утримання від грошового утримання
працюючого судді на відповідній
посаді. При цьому, Закон мав нормативне
формулювання: «грошового утримання
судді, працюючого на відповідній
посаді».

Відповідно до абз. 3 п.1 Постанови
Верховної Ради України від 15.12.1992 року,
з подальшими змінами, «Про порядок
введення в дію Закону України «Про
статус суддів», у разі зміни заробітної
плати суддів розмір щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці обчислюється, виходячи з
нового розміру заробітної плати судді,
який працює на відповідній посаді.

Пунктом 63 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28.12.2007
року було виключено абз. 3 п. 1 постанови
Верховної Ради України «Про порядок
введення в дію Закону України «Про
статус суддів».

Рішенням Конституційного Суду України
від 22.05.2008 року № 10-рп/2008 визнано таким,
що не відповідає Конституції України (є
неконституційними), положення п. 63
розділу II «Внесення змін до деяких
законодавчих актів України» Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України».

Отже, вказана норма постанови
Верховної Ради України була чинною до
30.07.2012 року - набрання чинності Законом
України «Про судоустрій і статус
суддів», проте, суд вважає, що вказана
норма підлягає застосуванню і до
спірних правовідносин, оскільки
регулювала порядок реалізації норми
ст. 43 Закону України «Про статус
суддів» від 15.12.1992 року, яка була діючою
на момент призначення позивачу
довічного грошового утримання.

Що стосується посилань відповідача на
те, що нормативний документ, який
регулює порядок здійснення
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
відсутній, колегія суддів не приймає їх
до уваги на підставі наступного.

Відповідно до ч. 2 ст. 43 Закону України
«Про статус суддів», за суддею, який
перебуває у відставці, зберігається
звання судді і такі ж гарантії
недоторканності та соціального
захисту як до виходу у відставку.

У рішенні Конституційного Суду України
від 11.10.2005 року № 8-рп/2005 зазначено, що
конституційний статус судді
передбачає надання йому в майбутньому
статусу судді у відставці, що є також
гарантією належного здійснення
правосуддя, надання судді за рахунок
держави матеріального і соціального
захисту (заробітна плата, пенсія,
щомісячне довічне грошове утримання
тощо), що відповідає його високому
статусу, є гарантією забезпечення
незалежності.

У правовій позиції Конституційного
Суду України, висловленій ним в Рішенні
у справі про гарантії незалежності
суддів від 18.06.2007 року № 4-рп/2007, а також
у низці його попередніх рішень,
зокрема, від 24.06.1999 року № 6-рп/99 (справа
про фінансування суддів), від 20.03.2002
року № 5-рп/2002 (справа щодо пільг,
компенсацій і гарантій), від 01.12.2004 року
№ 19-рп/2004 (справа про незалежність
суддів як складову їхнього статусу),
від 01.12.2004 року № 20-рп/2004 (справа про
зупинення дії або обмеження пільг,
компенсацій і гарантій), від 11.10.2005 року
№ 8-рп/2005 (справа про рівень пенсії і
щомісячного грошового утримання),
Конституційний Суд України наголошує,
що ч. 3 ст. 22 Конституції України
встановила, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів, не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Конституційний Суд України у рішенні
від 01.12.2004 року № 20-рп/2004 сформував
правову позицію, згідно з якою норми
про матеріальне і побутове
забезпечення суддів, встановлені ст. 44
Закону України «Про статус суддів», не
можуть бути скасовані чи знижені без
відповідної компенсації. Надання
суддям передбачених цим Законом пільг,
компенсацій та гарантій не може
ставитися у залежність від грошових
доходів судді і тим самим не можуть
знижуватися гарантії їх незалежності.

Вищезазначеними нормами закону
встановлені гарантії матеріального
забезпечення судді у відставці, які не
може бути знівельована в зв'язку з тим,
що органи державної влади не
встановили порядку, за яким зазначена
гарантія повинна бути дотримана.

Стосовно тверджень відповідача про те,
що Законом України «Про судоустрій і
статус суддів» проведення перерахунку
довічного грошового утримання судді
передбачено виключно для суддів
Конституційного Суду України, а також
інших заперечень відповідача, колегія
суддів не бере їх до уваги, виходячи з
наступного.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03.06.2013 року встановлено, що
підлягають застосуванню ч. ч. 1, 2 ст. 138
Закону № 2453 у редакції Закону № 3668 як
такі, що не суперечать Конституції
України; ч. 3 ст. 138 Закону № 2453 у
редакції Закону № 3668, яка суперечить
Конституції України‚ не підлягає
застосуванню як така, що втратила
чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення. Натомість підлягає
застосуванню ч. 3 ст. 138 Закону № 2453 в
редакції до змін, внесених Законом №
3668, а саме: «Щомісячне довічне грошове
утримання виплачується судді у розмірі
80 % грошового утримання судді, який
працює на відповідній посаді. За кожний
повний рік роботи на посаді судді понад
20 років розмір щомісячного довічного
грошового утримання збільшується на
два відсотки заробітку, але не більше
ніж 90 % заробітної плати судді, без
обмеження граничного розміру
щомісячного довічного грошового
утримання. Перше, друге, трете речення
ч. 5 ст. 138 Закону № 2453 у редакції Закону
№ 3668, що суперечать Конституції
України, не підлягають застосуванню як
такі, що втратили чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення. Проте
підлягають застосуванню перше речення
ч. 5 ст. 138 Закону № 2453 в редакції до змін,
внесених Законом № 3668, а саме: «Пенсія
або щомісячне довічне грошове
утримання судді виплачується
незалежно від заробітку (прибутку),
одержуваного суддею після виходу у
відставку»‚ та четверте речення ч. 5 ст.
138 Закону № 2453 зі змінами, внесеними
Законом № 3668, а саме: «Довічне грошове
утримання суддям виплачується
органами Пенсійного фонду України за
рахунок коштів Державного бюджету
України. Дія ст. 2 Закону № 3668 не
поширюється на Закон № 2453. Дія абзацу 2
п. 2 розділу II «Прикінцеві та перехідні
положення» Закону № 3668 не поширюється
на правовідносини щодо виплати суддям
пенсії (щомісячного довічного
грошового утримання).

Рішенням Конституційного Суду України
№ 3-рп/2013 від 03.06.2013 року, зокрема,
зазначено, що конституційний статус
судді передбачає достатнє матеріальне
забезпечення судді як під час
здійснення ним своїх повноважень
(суддівська винагорода), так і в
майбутньому у зв'язку з досягненням
пенсійного віку (пенсія) чи внаслідок
припинення повноважень і набуття
статусу судді у відставці (щомісячне
довічне грошове утримання). Статус
судді та його елементи, зокрема
матеріальне забезпечення судді після
припинення його повноважень, є не
особистим привілеєм, а засобом
забезпечення незалежності працюючих
суддів і надається для гарантування
верховенства права та в інтересах осіб,
які звертаються до суду та очікують
неупередженого правосуддя.

Змістом ст. 138 Закону № 2453 в редакції,
яка діє внаслідок прийняття рішення
Конституційного Суду України № 3-рп/2013
від 03.06.2013 року, чітко та однозначно
встановлено співвідношення та
залежність розміру місячного
довічного грошового утримання судді у
відставці від розміру грошового
утримання судді, який працює на
відповідній посаді. Існуюче
формулювання змісту статті зазначеної
закону є цілком достатнім для того, щоб
зробити висновок, що зміна розміру
грошового утримання працюючого на
відповідній посаді судді, є достатньою
підставою для зміни розміру
відповідного місячного довічного
грошового утримання судді у відставці.

Відповідно до ст. 3 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суди
загальної юрисдикції утворюють єдину
систему судів. Єдиним органом
конституційної юрисдикції в Україні є
Конституційний Суд України. Відповідно
до ч. 4 ст. 17 цього Закону, єдність
системи судів загальної юрисдикції
забезпечується, зокрема: єдиними
засадами організації та діяльності
судів; єдиним статусом суддів; єдиним
порядком організаційного забезпечення
діяльності судів; фінансуванням судів
виключно з Державного бюджету України.

Статтею 51 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» визначено,
що суддею є громадянин України, який
відповідно до Конституції України та
цього Закону призначений чи обраний
суддею, займає штатну суддівську
посаду в одному з судів України і
здійснює правосуддя на професійній
основі. Судді в Україні мають єдиний
статус незалежно від місця суду в
системі судів загальної юрисдикції чи
адміністративної посади, яку суддя
обіймає в суді.

Згідно ч. 5 ст. 109 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» за суддею,
звільненим за його заявою про
відставку, зберігається звання судді
та гарантії недоторканності,
встановлені для судді до його виходу у
відставку.

Враховуючи викладене, колегія суддів
наголошує, що судді, що працюють або
працювали у системі судів загальної
юрисдикції, не повинні ставитись у менш
вигідне становище в питаннях
пенсійного забезпечення, а саме:
нарахування та виплати довічного
грошового утримання суддів у
відставці, порівняно із суддями
Конституційного Суду України.

На підставі вищевикладеного, колегія
суддів погоджується з висновками суду
першої інстанції про протиправність
бездіяльності відповідача щодо
здійснення перерахунку в межах
заявлених позовних вимог та, виходячи з
встановлених обставин справи, вважає
законними та обґрунтованими підстави
для задоволення позовних вимог ОСОБА_1
в цій частині.

Відповідно до ст. 129 Закону України «Про
судоустрій і статус суддів» суддівська
винагорода регулюються цим Законом,
Законом України «Про Конституційний
Суд України» та не може визначатися
іншими нормативно-правовими актами.

Таким чином, відповідач зобов'язаний
здійснити ОСОБА_1 перерахунок
щомісячного довічного грошового
утримання судді у відставці з 01.12.2013
року в розмірі 86 % від суддівської
винагороди, визначеної ст. 129 Закону
України «Про судоустрій і статус
суддів», працюючого на відповідній
посаді без обмеження граничного
розміру щомісячного довічного
грошового утримання з 01.12.2013 року на
підставі довідки ТУ ДСА України в
Полтавській області № 2341 від 06.12.2013
року та виплатити на його користь всю
суму заборгованості, що виникла
внаслідок недоплати щомісячного
довічного грошового утримання судді у
відставці за період з 01.12.2013 року по
день фактичного виконання рішення
суду.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», максимальний розмір пенсії
або щомісячного довічного грошового
утримання, призначених (перерахованих)
відповідно до ряду нормативно-правових
актів, в тому числі до Закону України
«Про судоустрій і статус судді», не
може перевищувати десяти прожиткових
мінімумів, установлених для осіб, які
втратили працездатність.

Згідно ст. ст. 1.2 розділу ІІ Прикінцевих
та перехідних положень Закону України
«Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи», цей Закон набирає чинності з
01.10.2011 року, а обмеження пенсії
(щомісячного довічного грошового
утримання) максимальним розміром,
встановленим цим Законом, не
поширюється на пенсіонерів, яким
пенсія (щомісячне довічне грошове
утримання) призначена до набрання
чинності цим Законом. Вбачається, що
щомісячне довічне грошове утримання
призначено позивачу до набрання
чинності Законом України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи», тому
на даний час позивач має право
одержувати щомісячне довічне грошове
утримання працюючого на відповідній
посаді судді без будь-яких граничних
обмежень.

Стосовно позовних вимог позивача щодо
стягнення з відповідача моральної
шкоди, колегія суддів вважає, що
позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають, на підставі
наступного.

Матеріалами справи підтверджено, що
ОСОБА_1 народився в 1956 році, з 2008 року
йому встановлено ІІІ групу
інвалідності загального захворювання;
в період 11.09.2013 року по 24.09.2013 року він
перебував на лікуванні в
терапевтичному відділенні
Великобагачанської ЦРЛ, а з 24.09.2013 року
по 08.10.2013 року в алергологічному
відділенні Полтавської обласної
клінічної лікарні ім. Скліфосовського
(а.с. 22-24). У зазначений період лікування
ОСОБА_1 отримував щомісячне довічне
грошове утримання судді у відставці в
розмірі 14 796,30 грн. (а.с. 14), яке отримує і
на даний час.

Позовні вимоги ОСОБА_1 щодо
протиправної бездіяльності
відповідача Управління Пенсійного
фонду України у Великобагачанському
районі Полтавської області та
перерахунку щомісячного довічного
грошового утримання судді у відставці
стосуються періоду, який починається з
01.12.2013 року (а.с. 2-3).

Відповідно до з роз'яснень, викладених
у п. 3 Постанови Пленуму Верховного Суду
України № 4 від 31.03.1995 року «Про судову
практику в справах про відшкодування
моральної (немайнової) шкоди» під
моральною шкодою слід розуміти втрати
немайнового характеру внаслідок
моральних чи фізичних страждань, або
інших негативних явищ, заподіяних
фізичній чи юридичній особі
незаконними діями або бездіяльністю
інших осіб.

Згідно п. 9 зазначеної Постанови, розмір
відшкодування моральної (немайнової)
шкоди суд визначає залежно від
характеру та обсягу страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо) та
з урахуванням немайнових втрат (їх
тривалості, можливості відновлення
тощо)та з урахуванням інших обставин.
Зокрема, враховуються стан здоров'я
потерпілого, тяжкість вимушених змін у
його житті, ступінь зниження престижу,
ділової репутації, час та зусилля,
необхідні для відновлення
попереднього стану. При цьому суд має
виходити із засад розумності,
виваженості та справедливості.

Колегія суддів дійшла висновку про те,
що матеріали адміністративної справи
не містять жодних відомостей, які б
свідчили про ступінь страждань
(фізичних, душевних, психічних тощо),
яких зазнач позивач у справі, або
характер його немайнових втрат під час
неправомірної бездіяльності
Управління Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області з 01.12.2013 року.
Позивачем не надано відомостей
(доказів), що дії Управління Пенсійного
фонду України у Великобагачанського
районі Полтавської області (з
урахуванням початку його протиправної
бездіяльності з 01.12.2013 року в межах
даної адміністративної справи)
погіршили стан здоров'я позивача або
спричинили зміни у його життєвих
стосунках, ступені зниження престижу,
ділової репутації, тобто, позивачем у
справі не надано жодних доказів, які б
слугували підставою для відшкодування
моральної шкоди з 01.12.2013 року.

Таким чином, позивачем в силу ст. 71
Кодексу адміністративного судочинства
України не доведено передбачених ст.
ст. 23, 1167 ЦК України обставин і підстав,
які зумовлюють наявність моральної
шкоди.

На підставі викладеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Доводи апеляційних скарг висновків
суду першої інстанції не спростовують
і доказів в їх обґрунтування позивачем
та відповідачем не надано.

Керуючись ст. 160, 167, 195, 196, 197, 198, 200, п. 1 ч.
1 205, 206, 209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційні скарги ОСОБА_1 та Управління
Пенсійного фонду України у
Великобагачанському районі
Полтавської області залишити без
задоволення.

Постанову Великобагачанського
районного суду Полтавської області від
14.02.2014р. по справі № 525/1661/13-а
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя (підпис)Філатов
Ю.М.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Тацій Л.В.