Справа № 824/22/14-а
Суддя: Анісімов Олег Валерійович
Дата ухвалення: 2014-02-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 лютого 2014 р.
м. Чернівці справа №
824/22/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі
головуючого судді Анісімова О.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом управління
Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі до
відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Сторожинецькому
районі про стягнення заборгованості,
-

В С Т А Н О В И В :

Управління Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області (далі - позивач або УПФУ )
звернулось до суду із адміністративним
позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Сторожинецькому
районі Чернівецької області (далі -
відповідач або відділення виконавчої
дирекції Фонду в Сторожинецькому
районі) про стягнення коштів в сумі 294,30
грн.

В обґрунтування позовних вимог УПФУ
зазначало, що з 01 листопада 2013 року по 30
листопада 2013 року для відповідача було
підготовлено список осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, але останнім не включені
зазначені витрати в акти щомісячних
звірок. В акти щомісячної звірки за
листопад 2013 року не включено витрати на
виплату пенсій, витрати на виплату
щомісячної цільової грошової допомоги
на проживання, витрати з виплати та
доставки пенсії на загальну суму 294 грн
30 коп. В тому числі з 01 листопада 2013 року
по 30 листопада 2013 року не включені в
акти щомісячних звірок суми виплачених
пенсій: ОСОБА_1 (п/с НОМЕР_1) на суму 91,80
грн; ОСОБА_2 (п/с НОМЕР_2) на суму 52,50 грн;
ОСОБА_3 (п/с НОМЕР_3) на суму 150, 00 грн.
Причиною відмови відповідач називає
отримання трудового каліцтва даними
потерпілими в Казахстані, Латвії та
Росії.

Відповідач подав заперечення на
адміністративний позов, в яких
зазначив, що згідно статті 10 Закону
України "Про пенсійне забезпечення"
пенсійне забезпечення громадян
проводиться органами Пенсійного Фонду
України, а статтею 81 цього ж Закону
передбачено, що призначення пенсій і
оформлення документів для цих виплат
проводиться органами Пенсійного Фонду
України.

Правове регулювання питань
відшкодування шкоди потерпілим, які
отримали каліцтво за межами України і
переїхали в Україну на постійне місце
проживання, і не є застрахованими в
Україні, здійснюється у відповідності
до міжнародних угод.

Відповідно до статті 19 Закону України
"Про міжнародні договори", норми
міжнародних Угод мають вищу юридичну
силу перед нормами національного
законодавства.

Зокрема, з цього питання діє Угода про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням трудових
обов'язків від 09 вересня 1994 року, яка
ратифікована Верховною Радою України,
де зазначено що відшкодування
потерпілому шкоди, вчиненої внаслідок
нещасного випадку на виробництві,
здійснюється стороною тієї держави, де
стався страховий випадок. Тому Фонд
здійснює виплати тільки тим особам, які
отримали травму на підприємствах
України.

Крім цього, відповідач зазначив, що в
бюджеті Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України не
закладені кошти на фінансування
витрат, пов'язаних з проведенням
страхових виплат потерпілим, які
отримали каліцтво за межами України.

В судове засідання позивач не з'явився.
Проте від нього надійшло клопотання
про розгляд справи без участі його
представника. Позовні вимоги підтримує
у повному обсязі.

Представник відповідача, у свою чергу,
просив у задоволенні позову відмовити
з підстав, викладених у письмових
запереченнях на позов. А також від
нього надійшло клопотання про розгляд
справи без участі його представника.

Дослідивши наявні матеріали, всебічно
та повно з'ясувавши всі обставини
справи, об'єктивно оцінивши докази, що
мають юридичне значення для вирішення
спору по суті, суд дійшов висновку про
те, що позовні вимоги підлягають
задоволенню у повному обсязі, виходячи
з наступного.

Судом встановлено, що позивачем в
період з 01 листопада 2013 року по 30
листопада 2013 року були підготовлені
для відповідача списки осіб, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за листопад 2013 року.

Позивачем направлялись акти
щомісячних звірок витрат по особових
справах потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за листопад 2013 року, які
підписані позивачем та відповідачем.

Відповідно до розрахунків коштів,
неприйнятих до відшкодування ФССНВВ за
актом звірки по Сторожинецькому району
за листопад 2013 року, відповідачем не
прийнято до відшкодування витрати на
виплату пенсій, витрати на виплату
щомісячної цільової грошової допомоги
на проживання, витрати з виплати та
доставки пенсії на загальну суму 294 грн
30 коп. В акти щомісячних звірок не
включені суми виплачених пенсій:
ОСОБА_1 (п/с НОМЕР_1) на суму 91,80 грн;
ОСОБА_2 (п/с НОМЕР_2) на суму 52,50 грн;
ОСОБА_3 (п/с НОМЕР_3) на суму 150, 00 грн.

Причиною відмови відповідач називає
отримання трудового каліцтва даними
потерпілими в Латвії, Казахстані та
Росії.

До спірних правовідносин суд
застосовує наступні положення закону.

Частиною четвертою статті 26 Основ
законодавства України про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування передбачено,
якщо після призначення застрахованій
особі матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності унаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Пунктом 2 статті 7 Прикінцевих положень
Закону України "Про страхові тарифи на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом у
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною другою статті 24 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
визначено, якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Сфера дії цього Закону поширюється на
таку категорію інвалідів, щодо
відшкодування витрат на виплату
пенсій, по яким виник спір.

За змістом частини другої статті 2
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
Прикінцевих положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків, також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Згідно з абзацу 3 пункту 3 розділу XI
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" встановлено, що уся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Відповідно до абзацу 7 пункту 3 розділу
XI Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Згідно із статті 1 Угоди про гарантії
прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі такої виплати органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

При цьому суд зазначає, що аналогічна
правова позиція викладена у постановах
Верховного Суду України у справах
№21-361а11 від 21.11.2011 р. та №21-333а11 від 05.12.2011
р., яка в силу положень ч.1 ст.244-2 КАС
України є обов'язковою для всіх
суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
суддів.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на які вона посилається як
на підставу своїх вимог і заперечень.

З огляду на викладене та зважаючи на те,
що позивач, як суб'єкт владних
повноважень, довів обґрунтованість
заявлених позовних вимог, суд
приходить до висновку про наявність
правових підстав для їх задоволення.

Підстави для розподілу судових витрат
відсутні.

Керуючись статтями 69, 70, 71, 86, 158 - 163
Кодексу адміністративного судочинства
України,

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов управління
Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Сторожинецькому
районі Чернівецької області про
стягнення коштів задовольнити
повністю.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Сторожинецькому
районі Чернівецької області на користь
управління Пенсійного фонду України в
Сторожинецькому районі Чернівецької
області витрати на виплату пенсій,
витрати на виплату щомісячної цільової
грошової допомоги на проживання,
витрати з виплати та доставки пенсії на
загальну суму 294 (двісті дев'яносто
чотири) грн. 30 коп. за листопад 2013 року.

Порядок і строки оскарження постанови
визначаються ст.ст. 185, 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку сторонами, а
також іншими особами, якщо суд вирішив
питання про їх права, свободи, інтереси
чи обов'язки.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня отримання копії постанови.

Суддя
О.В.
Анісімов