Справа № 819/281/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-04-01 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"01" квітня 2014 р. м. Київ
К/800/4674/14

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді:
Вербицької О.В.

суддів:
Маринчак Н.Є.

Муравйова О.В.

за участю секретаря:
Горголь І.С.

представників:

позивача: Лочман Я.О.

відповідача: Власову А.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві

на постанову Тернопільського
окружного адміністративного суду від
19.03.2013 року

та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 року

у справі № 819/281/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Блек Брайоні
Холдінгс»

до Державної податкової інспекції
у Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби

про скасування податкового
повідомлення-рішення

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Блек Брайоні
Холдінгс» (далі по тексту - позивач, ТОВ
«Блек Брайоні Холдінгс») звернулось з
позовом до Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Державної податкової служби
(далі по тексту - відповідач, ДПІ) про
скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
адміністративний позов задоволено.

Ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 року
апеляційну скаргу ДПІ залишено без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Відповідач, не погоджуючись з
вищевказаними рішеннями судів першої
та апеляційної інстанцій, оскаржив їх у
касаційному порядку, просить скасувати
з мотивів порушення норм матеріального
та процесуального права та прийняти
нове рішення про відмову у задоволенні
позовних вимог.

У запереченні на касаційну скаргу ТОВ
«Блек Брайоні Холдінгс», посилаючись
на те, що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального та процесуального права,
просить касаційну скаргу ДПІ залишити
без задоволення.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
представників сторін, дослідивши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, перевіривши правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, суд касаційної
інстанції дійшов висновку щодо
наступного.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі по тексту - КАС України) суд
касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу. Суд касаційної
інстанції переглядає судові рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
у межах касаційної скарги, але при
цьому може встановлювати порушення
норм матеріального чи процесуального
права, на які не було посилання в
касаційній скарзі.

Так, судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Блек Брайоні Холдінгс»
з питань правомірності визначення
від'ємного значення між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту податку на додану
вартість за травень 2012 року, за
результатами якої складено акт від
07.09.2012 року №101/15-670/34696519.

В акті перевірки зазначено, що
позивачем порушено п. 198.2, п. 198.6 ст. 198, п.
200.1, п. 200.3 ст. 200, п. 201.7, п. 201.10 ст. 201
Податкового кодексу України, а саме:
завищено суму від'ємного значення
різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту травня 2012 року на 17 504 002,00 грн.

На підставі висновків, що викладені в
акті перевірки, ДПІ прийнято податкове
повідомлення - рішення від 28.09.2012 року
№, яким позивачу зменшено розмір
від'ємного значення суми податку на
додану вартість.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
виходячи з наступного.

Відповідно до вимог п. 198.1 ст. 198
Податкового кодексу України (далі - ПК
України) право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Пунктом 198.2. ст. 198 ПК України
передбачено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 ПК України (в
редакції, чинній на час спірних
правовідносин) податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

Відповідно до вимог п. 200.1. ст. 200 ПК
України сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Пунктом 200.2 ст. 200 ПК України
передбачено, що при позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 цієї статті, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені цим
розділом.

Згідно п. 200.3.ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.05.2011 року між ТОВ «Блек Брайоні
Холдінгс» та ТОВ «Мрія Центр» було
укладено інвестиційний договір №25-05/11
(далі - Договір), відповідно до умов
якого ТОВ «Мрія Центр» зобов'язується
здійснити будівництво об'єкту та
передати його у власність ТОВ «Блек
Брайоні Холдінгс».

До вказаного Договору було внесено
зміни договором від 28.05.2012 року, а саме:
суму вартості виконаних робіт по
договору в розмірі 88 660 012,00 грн. без
врахування ПДВ було зменшено до 86 660 012,
00 грн. та зменшено винагороду з 880 000, 00
грн. без врахування ПДВ до 860 000, 00 грн.

Таким чином, за новими умовами Договору
від 25.05.2011 року №25-05/11 сторони зменшили
суму виконаних робіт по договору на 2 424
000,00 грн. - з 107 448 014,00 грн. до 105 024 014,00 грн.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ТОВ «Блек Брайоні
Холдінгс» на виконання умов Договору
помилково проведено оплату ТОВ «Мрія
Центр» на загальну суму 107 448 014,40 грн.
(згідно банківських виписок від 28.05.2012
року).

Враховуючи внесені 28.05.2012 року зміни до
Договору від 25.05.2011 року №25-05/11,
помилково перераховані кошти у розмірі
2 424 000 грн. ТОВ «Мрія Центр» повернуто
29.05.2012 року на рахунок ТОВ «Блек Брайоні
Холдінгс» як повернення надлишково
сплачених коштів по Договору.

На підставі отриманих від ТОВ «Мрія
Центр» податкових накладних ТОВ «Блек
Брайоні Холдінгс» віднесло до складу
податкового кредиту за травень 2011 року
ПДВ в сумі 17 504 002,00 грн.

Як вірно встановлено судами першої та
апеляційної інстанції, 29.05.2012 року було
здійснено господарську операцію, що
підтверджується наявними в матеріалах
справи видатковою накладною від 29.05.2012
року № 10 та актом здачі - прийняття
робіт від 29.05.2012 року. Повернення коштів
у зв'язку з укладенням 28.05.2012 року
додаткової угоди відбулося раніше
операцій з постачання.

Як вбачається з матеріалів справи,
реальність здійснення господарських
операцій між позивачем та вищевказаним
контрагентом підтверджується наявними
в матеріалах справи видатковими
накладними, податковими накладними,
актами здачі - прийняття робіт,
платіжними дорученнями, тощо, що не
заперечується податковим органом.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняте податковим органом
спірне рішення є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої та
апеляційної інстанцій порушення норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

В свою чергу, доводи касаційної скарги
не відповідають фактичним обставинам
справи та спростовуються
вищезазначеними нормами права, отже,
відсутні підстави для її задоволення.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає залишенню без
задоволення, а постанова
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
та ухвала Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 року
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 210, 214-215, 220, 221, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ :

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у м.
Києві залишити без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
та ухвалу Львівського апеляційного
адміністративного суду від 03.12.2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав і в
порядку, установленому статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Головуючий суддя О.В. Вербицька Судді
Н.Є. Маринчак О.В. Муравйов