Справа № К/9991/31273/11-С
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року м. Київ
К/9991/31273/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Ємельянової В.І., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку
письмового провадження касаційні
скарги Міністерства фінансів України
та Державного казначейства України на
постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 24 червня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 1 лютого 2011
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
Державної судової адміністрації
України, Міністерства фінансів
України, Державного казначейства
України, апеляційного суду Вінницької
області про визнання бездіяльності
неправомірною та стягнення
невиплачених коштів,

в с т
а н о в и л а :

У березні 2010 року позивачка
звернулася до суду із вказаним позовом
до відповідачів. Просила визнати
протиправними дії та стягнути з
Державної судової адміністрації
України заборгованість по заробітній
платі з урахуванням індексації за
період з 1 липня 2008 року по день
розгляду справи, стягнути
заборгованість по щомісячному
грошовому утриманню працюючих суддів з
урахуванням індексації за період з 1
січня 2006 року по день розгляду справи,
компенсацію втрати частини заробітної
плати як форми оплати працюючих суддів
за період з 1 липня 2008 року по день
розгляду справи та компенсацію за
втрату частини щомісячного грошового
утримання з 1 січня 2006 року по день
розгляду справи.

В ході розгляду справи
позивачка змінила позовні вимоги та
просила визнати протиправними дії
Міністерства фінансів України,
Державної судової адміністрації
України, Державного казначейства
України, як суб'єктів владних
повноважень, щодо допущення
заборгованості по заробітній платі,
щомісячному грошовому утриманню
працюючих суддів з урахуванням
індексації та компенсації втрати
частини заробітної плати і щомісячного
грошового утримання працюючих суддів,
стягнути з єдиного казначейського
рахунку Міністерства фінансів України
шляхом списання коштів з Державного
казначейства України з розрахункових
рахунків Державної судової
адміністрації України заборгованість
по заробітній платі Державної судової
адміністрації України з 1 липня 2008 року
по 1 травня 2010
року в сумі 179359 грн., заборгованість по
щомісячному грошовому утриманню
працюючих суддів з урахуванням
індексації за період з 1 січня 2006 року
по 1 травня 2010 року в сумі
250461 грн., суму компенсації за втрату
частини заробітної плати як форми
оплати праці працюючих суддів за
період з 1 липня 2008 року по 1 травня 2010
року в сумі 16383 грн., суму компенсації за
втрату частини щомісячного грошового
утримання за період з 1 січня 2006 року по
1 травня 2010 року в сумі 43330 грн.

Постановою Вінницького
окружного адміністративного суду від 24
червня 2010 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 1
лютого 2011 року, позов задоволено
частково. Визнано протиправною
бездіяльність Міністерства фінансів
України, Державної судової
адміністрації України щодо допущення
перед ОСОБА_4 заборгованості по
заробітній платі в період з 1 липня 2008
року по 1 травня 2010 року та по
щомісячному грошовому утриманню
працюючих суддів в період з 3
грудня 2007 року по 1 травня 2010 року.
Стягнуто з єдиного казначейського
рахунку Міністерства фінансів України
шляхом списання коштів з Державного
казначейства України з розрахункових
рахунків Державної судової
адміністрації України на користь
ОСОБА_4 заборгованість по заробітній
платі за період з 1 липня 2008 року по 1
травня 2010 року в сумі 179359 грн.,
заборгованість по щомісячному
грошовому утриманню працюючих суддів
за період з 1 січня 2006 року по 1 травня 2010
року в сумі 250461 грн., суму компенсації
за втрату частини заробітної плати за
період з 1 липня 2008 року по 1 травня 2010
року в сумі 16383 грн., суму компенсації за
втрату частини щомісячного грошового
утримання за період з 1 січня 2006 року по
1 травня 2010 року в сумі 43330 грн. В решті
позову відмовлено.

У касаційних скаргах
Міністерство фінансів України та
Державне казначейство України,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просять скасувати вказані судові
рішення судів першої та апеляційної
інстанцій та прийняти нове рішення про
відмову у задоволенні позову.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційних скарг та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах доводів касаційних скарг,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційні скарги підлягають
частковому задоволенню з таких
підстав.

Судами встановлено, що ОСОБА_4
працює на посаді судді з жовтня 1981 року
та рішенням кваліфікаційної комісії
суддів Вінницької області від 14 грудня
1998 року їй достроково присвоєно І
кваліфікаційний клас. Постановою
Верховної Ради України від 20 березня 2003
року ОСОБА_4 обрана на посаду судді
апеляційного суду Вінницької області,
а рішенням Ради суддів України № 52 від
31 травня 2007 року призначена головою
апеляційного суду Вінницької області.
Указом Президента України № 946/2007 від 4
жовтня 2007 року ОСОБА_4 присвоєно
почесне звання "Заслужений юрист
України". Заробітна плата позивачки
обчислювалася виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн.,
встановленої станом на 21 грудня 2005
року, без урахування підвищення
мінімальної заробітної плати на
підставі законів України про Державний
бюджет України на 2006-2010 роки.

Задовольняючи позовні вимоги за
період з 1 січня 2006 року по 1 травня 2010
року, суд першої інстанції, з яким
погодився і суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що оскільки за змістом
статті 44 Закону України "Про статус
суддів" від 15 грудня 1992 року № 2862-ХІІ (в
редакції, що діяла станом на 1 січня 2006
року), постанов Кабінету Міністрів
України від 30 червня 2005 року № 514, від 3
вересня 2005 року № 865 "Про оплату праці
суддів" посадовий оклад суддів з 1
червня 2005 року не може бути нижче 7,5
розмірів мінімальної заробітної плати,
схеми посадових окладів та розміри
надбавок до посадових окладів суддів
за кваліфікаційні класи
розраховуються виходячи з кратності
до мінімальної заробітної плати, а
пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865"Про
оплату праці та щомісячне грошове
утримання суддів" щодо застосування
для розрахунку посадових окладів
мінімальної заробітної плати в розмірі
332 грн. і не проведення перерахунку при
підвищенні мінімальної заробітної
плати в подальшому та постанову
Кабінету Міністрів України від 21
грудня 2005 року № 1243 «Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і місцевого
самоврядування та суддів» в частині
встановлення розміру посадових
окладів суддів судовими рішеннями, які
набрали законної сили, визнано
незаконними, то відповідачі при
нарахуванні та виплаті заробітної
плати позивачу діяли неправомірно.

Проте повністю погодитися з
такими висновками судів не можна з
таких підстав.

Постановою Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці суддів" від 3
вересня 2005 року № 865, яка набрала
чинності з 1 січня 2006 року, було
затверджено схеми посадових окладів
керівників та суддів Конституційного
Суду України, Верховного Суду України,
вищих спеціалізованих судів,
Апеляційного суду України, апеляційних
та місцевих судів згідно з додатками 1-6,
які розраховано виходячи з кратності
до мінімальної заробітної плати, а
також розміри надбавок до посадових
окладів суддів за кваліфікаційні
класи.

Постановою Кабінету Міністрів
України "Питання оплати праці вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21 грудня
2005 року № 1243 встановлено, що для вищих
посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865 та
іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати
332 грн. і в подальшому при підвищенні
мінімальної заробітної плати
перерахунок не провадиться.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 31 грудня 2005 року № 1310
постанову Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865 доповнено
пунктом 4-1, відповідно до положень
якого розміри посадових окладів,
передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Постановою Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року
визнано протиправним та скасовано
пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів" від 3 вересня
2005 року № 865.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 03 грудня 2007
року та ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 29
жовтня 2009 року постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня 2007
року в частині визнання протиправним
та скасування пункту 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 3 вересня 2005 року № 865
залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від
19 серпня 2009 року, визнано незаконними
постанови Кабінету Міністрів України
"Про питання оплати праці
вищих посадових осіб України, окремих
керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині встановлення
розміру посадового окладу суддям;
пункт 4 постанови Кабінету Міністрів
України "Про внесення змін до постанови
Кабінету Міністрів України від
3 вересня 2005 року № 865" від 31 грудня 2005
року № 1310 та пункт 4-1 постанови
Кабінету Міністрів України "Про оплату
праці та щомісячне грошове утримання
суддів" від 3 вересня 2005
року № 865.

Постановою Вищого адміністративного
суду України від 13 квітня 2011 року
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 19 серпня 2009
року скасовано, у задоволенні позову
про визнання незаконними та скасування
зазначених постанов Кабінету
Міністрів України відмовлено.

Відповідно до положень частини 5
статті 124 Конституції України судові
рішення ухвалюються судами іменем
України і є обов'язковими до виконання
на всій території України.

За правилами частини 1 статті 255
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова або ухвала суду, яка
набрала законної сили, є обов'язковою
для осіб, які беруть участь у справі, а
також для всіх органів, підприємств,
установ, організацій, посадових чи
службових осіб, інших фізичних осіб і
підлягає виконанню на всій території
України.

Враховуючи викладене, постанова
Печерського районного суду м. Києва від
19 березня 2007 року була
обов'язковою з 3 грудня 2007 року (дати
набрання нею законної сили) до 1 січня
2012 року (дати втрати чинності
скасованої нею постанови Кабміну), а
постанова Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року - з
19 серпня 2009 року (дати набрання
нею законної сили) до 13 квітня 2011 року,
дати її скасування постановою Вищого
адміністративного суду України.

Проте, постанова Печерського
районного суду м. Києва від 19 березня
2007 року не може бути підставою для
задоволення позовних вимог, оскільки
нею визнано протиправним та скасовано
лише пункт 4-1 постанови Кабінету
Міністрів України "Про оплату праці та
щомісячне грошове утримання суддів"
від 3 вересня 2005 року № 865, відповідно до
положень якого розміри посадових
окладів, передбачених цією постановою,
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати їх перерахунок не
провадиться.

Між тим аналогічні обмеження були
передбачені також постановою Кабінету
Міністрів України "Питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21
грудня 2005 року № 1243, якою встановлено,
що для вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів, розміри
посадових окладів яких визначаються
залежно від кількості розмірів
мінімальної заробітної плати, зокрема,
згідно з постановою Кабінету Міністрів
України від 3 вересня 2005 року № 865
та іншими нормативно-правовими актами,
розміри посадових окладів
встановлюються виходячи з розміру
мінімальної заробітної плати 332 грн. і в
подальшому при підвищенні мінімальної
заробітної плати перерахунок не
провадиться. Положення зазначеної
постанови стали преамбулою постанови
Кабінету Міністрів України від 3
вересня 2005 року № 865.

Постановою Печерського районного
суду м. Києва від 19 березня 2007 року
постанова Кабінету Міністрів України
від 21 грудня 2005 року № 1243 незаконною та
нечинною не визнавалась, а тому
підлягала виконанню.

Пункт 4-1 постанови Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів" від 3 вересня
2005 року № 865, постанова Кабінету
Міністрів України від 21 грудня 2005 року
№1243 та пункт 4 постанови Кабінету
Міністрів України "Про внесення змін до
постанови Кабінету Міністрів України
від 3 вересня 2005 року № 865" від 31 грудня
2005 року № 1310 були визнані незаконними
постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 травня 2008 року (набрала законної сили
19 серпня 2009 року).
Обов'язковому виконанню підлягає
рішення суду, резолютивна частина
якого ухвалена відповідно до вимог
Кодексу адміністративного судочинства
України.

У справах щодо оскарження
нормативно-правових актів органів
виконавчої влади відповідно до
положень частини 11 статті 171 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд зобов'язаний у резолютивній
частині постанови вирішити питання не
тільки про визнання
нормативно-правового акта незаконним
або таким, що не відповідає правовому
акту вищої юридичної сили, але й
обов'язково зазначити у резолютивній
частині постанови про визнання
нормативно-правового акта нечинним.
Тобто нормативно-правовий акт у
відповідності до положень статті 171
Кодексу адміністративного судочинства
України втрачає чинність лише при
умові наявності відповідного запису
про це у резолютивній частині рішення
суду.

У резолютивній частині постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 травня 2008 року суд
визнав незаконними постанови Кабінету
Міністрів України "Про питання оплати
праці вищих посадових осіб України,
окремих керівних працівників органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування та суддів" від 21 грудня
2005 року № 1243 в частині
встановлення розміру посадового
окладу суддям; пункт 4 постанови
Кабінету Міністрів України "Про
внесення змін до постанови Кабінету
Міністрів України від 3 вересня 2005 року
№ 865" від 31 грудня 2005 року № 1310 та пункт
4-1 постанови Кабінету Міністрів
України "Про оплату праці та щомісячне
грошове утримання суддів" від
3 вересня 2005 року № 865. Рішення про
визнання зазначених
нормативно-правових актів нечинними
судом не ухвалювалось.

Відповідно до положень пункту 2
частини 1 статті 168 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову у випадку, якщо
суд, вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення. Додаткова постанова у
зазначеній справі судом не приймалась.

Отже, зазначені положення постанов
Кабінету Міністрів України були
визнані судом незаконними, а нечинними
не визнавались і тому підлягали
виконанню.

У зв'язку з викладеним вимоги
позивачки про перерахунок заробітної
плати та інших виплат на підставі
постанови Печерського районного суду
м. Києва від 19 березня 2007 року та
постанови Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 травня 2008 року
задоволенню не підлягають.

Крім того, судами не враховано
наступного.

Згідно статті 47 Бюджетного кодексу
України Кабінет Міністрів України
забезпечує виконання Державного
бюджету України. Міністерство фінансів
України здійснює загальну організацію
та управління виконанням Державного
бюджету України, координує діяльність
учасників бюджетного процесу з питань
виконання бюджету.

Відповідно до частини 2 статті 51
Бюджетного кодексу України (в редакції
чинній на час виникнення спірних
правовідносин) розпорядники коштів
Державного бюджету України одержують
бюджетні асигнування, що є підставою
для затвердження кошторисів,
відповідно до затвердженого
бюджетного розпису. Кошторис є
основним плановим документом
бюджетної установи, який надає
повноваження щодо отримання доходів і
здійснення видатків, визначає обсяг і
спрямування коштів для виконання
бюджетною установою своїх функцій та
досягнення цілей, визначених на
бюджетний період відповідно до
бюджетних призначень.

Частиною 5 статті 51 зазначеного кодексу
встановлено, що розпорядники бюджетних
коштів, до яких відноситься і Державна
судова адміністрація України, беруть
бюджетні зобов'язання та провадять
видатки тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами.

Будь-які зобов'язання, взяті фізичними
та юридичними особами за коштами
Державного бюджету України без
відповідних бюджетних асигнувань або ж
з перевищенням повноважень,
встановлених Законом України «Про
Державний бюджет України» та Бюджетним
кодексом України, не вважаються
бюджетними зобов'язаннями. Витрати
державного бюджету на покриття таких
зобов'язань не можуть здійснюватися
(частина 6 вказаної статті).

Статтею 96 Конституції України
визначено, що Державний бюджет України
затверджується щорічно Верховною
Радою України на період з 1 січня по 31
грудня.

У зв'язку з викладеним позовні вимоги
ОСОБА_4 із заявлених нею підстав
задоволенню не підлягають.

Відповідно до положень частини 1 статті
220 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції перевіряє правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Статтею 225 Кодексу адміністративного
судочинства України встановлено, що
суд касаційної інстанції має право
змінити судове рішення, якщо у справі
немає необхідності досліджувати нові
докази або встановлювати обставини, а
судове рішення, яке змінюється, є
помилковим тільки в частині.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 225, 230,
232 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів

п о с т а н о в и л а :

Касаційні скарги Міністерства
фінансів України та Державного
казначейства України задовольнити
частково.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 1 лютого 2011
року скасувати.

Постанову Вінницького окружного
адміністративного суду від 24 червня 2010
року змінити шляхом скасування її в
частині задоволення позовних вимог
ОСОБА_4 до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, апеляційного
суду Вінницької області про визнання
бездіяльності неправомірною та
стягнення невиплачених коштів та
ухвалення у цій частині нового
судового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог ОСОБА_4.

В решті постанову суду першої
інстанції залишити без змін.

Постанова набирає законної сили
через п'ять днів після направлення її
копій особам, які беруть участь у
справі, оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В.
Тракало В.І. Ємельянова
І.Я. Олендер