Справа № 1170/2а-68/12
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Київ К/800/43619/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Новоукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області

на ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2013 р.

у справі № 1170/2а-68/12

за позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_5

до Новоукраїнської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Кіровоградській області

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

Фізична особа-підприємець ОСОБА_5 (далі
- позивач, ФОП ОСОБА_5) звернувся до суду
з позовом до Новоукраїнської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Кіровоградській області
(далі - відповідач, Новоукраїнська ОДПІ)
про скасування податкового
повідомлення-рішення.

Постановою Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 19.04.2012 р.
позов задоволено. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Новоукраїнської
міжрайонної державної податкової
інспекції № від 19 грудня 2011 року.

Ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2013 р. постанову
Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 19.04.2012 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі Новоукраїнська
ОДПІ, посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 23.05.2013 р.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ФОП ОСОБА_5, посилаючись на те, що
касаційна скарга є необґрунтованою,
просить залишити її без задоволення, а
постанову Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 19.04.2012 р. та
ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2013 р. - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

Новоукраїнською МДПІ проведено
позапланову виїзну документальну
перевірку своєчасності, достовірності,
повноти нарахування та сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів) ФОП ОСОБА_5 щодо здійснення
фінансово-господарських операцій з ПП
«Астон Вілла», ПП «Ріо Гранде», ПП
«Каїр» за період з 01.05.2011 р. по 31.07.2011 р.,
за результати якої складено акт
№438/1710/НОМЕР_1 від 09.12.2011 р.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, що полягало у
заниженні податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету на суму 176
158,67 грн., у т.ч. за травень 2011 р. на суму
149362,67 грн. та липень 2011 р. - 26796 грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 19.12.2011
р., яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість у розмірі 220
198,34 грн., у тому числі за основним
платежем - 176158,67 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 44039,67 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Згідно з п.198.1 ст.198 Податкового кодексу
України (далі - ПК України) право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення у платника податку
права на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Приписами п.198.3 статті 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової cлужби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Положеннями п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що позивачем укладалися
договори купівлі-продажу товарів,
згідно яких отримано від ПП «Астон
Вілла», ПП «Ріо Гранде», ПП «Каїр»
фарбу, гофроящики в комплекті з
решіткою на загальну суму 1056952 грн., у
т.ч. ПДВ -176158,67 грн.

Придбання позивачем у ПП «Астон Вілла»,
ПП «Ріо Гранде», ПП «Каїр» фарби та
гофроящиків в комплекті з решіткою
підтверджено первинними
бухгалтерськими документами, а саме
видатковими накладними, податковими
накладними на загальну суму ПДВ -176158,67
грн.

Позивач за отриманий товар у
контрагентів розрахувався готівковими
коштами, про що свідчать копії
квитанцій до прибуткових касових
ордерів.

При цьому у позивача були всі необхідні
засоби для транспортування придбаних
товарів.

Крім того, підтвердженням використання
отриманого товару від ПП «Астон Вілла»,
ПП «Ріо Гранде», ПП «Каїр» у власній
господарській діяльності є подальша
реалізація придбаного товару іншим
контрагентам -ТОВ «Анікс-Плюс», ТОВ
«Пальмира».

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що позивачем виконані всі умови,
передбачені Податковим кодексом
України, які надають йому правові
підстави для нарахування податкового
кредиту.

Крім того, суди обґрунтовано не
прийняли до уваги висновки податкового
органу щодо нікчемності правочинів, з
урахуванням всіх обставин справи та
вимог законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що саме за вищевказаних
обставин справи, суди першої та
апеляційної інстанцій вірно
застосували норми матеріального права,
отже, прийняте податковим органом
спірне податкове повідомлення-рішення
є неправомірним.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Кіровоградського окружного
адміністративного суду від 19.04.2012 р. та
ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2013 р. залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу
Новоукраїнської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Кіровоградській області відхилити.

2.Постанову Кіровоградського
окружного адміністративного суду від
19.04.2012 р. та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 23.05.2013 р. залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов