Справа № 805/3464/13-а
Суддя: Вербицька О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Київ К/800/40308/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії
суддів:Суддя-доповідач:Вербицька
О.В.Судді: Маринчак Н.Є. Муравйов
О.В.розглянувши у попередньому
судовому засіданні

касаційну скаргу Ясинуватської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області

на постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 15.05.2013 р.

та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2013 р.

у справі № 805/3464/13-а

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Інтекс-Груп»

до Ясинуватської об'єднаної державної
податкової інспекції Донецької
області Державної податкової служби

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Інтекс-Груп» (далі -
позивач, ТОВ «Інтекс-Груп») звернулось
до суду з позовом до Ясинуватської
об'єднаної державної податкової
інспекції Донецької області Державної
податкової служби (далі - відповідач,
Ясинуватська ОДПІ) про скасування
податкових повідомлень-рішень.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 15.05.2013 р.
позов задовільно. Скасовано податкові
повідомлення - рішення від 25.02.2013 року №
та № .

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2013 р.
постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 15.05.2013 р.
залишено без змін.

У касаційній скарзі Ясинуватська ОДПІ,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 15.05.2013 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2013 р. і
ухвалити нове рішення, яким у
задоволенні позову відмовити.

У письмовому запереченні на касаційну
скаргу ТОВ «Інтекс-Груп», посилаючись
на те, що касаційна скарга є
необґрунтованою, просить залишити її
без задоволення, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 15.05.2013 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2013 р. -
без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши доводи касаційної скарги
щодо дотримання правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
колегія суддів, враховуючи межі
касаційної скарги, дійшла висновку про
наступне.

Ясинуватською ОДПІ проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку ТОВ «Інтекс-Груп» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на прибуток та
податку на додану вартість при
здійснені фінансово-господарських
операцій з платниками податків ТОВ
«Сан Енд Фан» та ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» за період з 01.01.2012 р. по
31.03.2012 р., за результатами якої складено
акт № 68/15-20/36169425 від 11.02.2013 р.

В акті перевірки зазначено порушення
позивачем: ст.ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656
Цивільного кодексу України, пункт 138.4
статті 138 Податкового кодексу України,
в результаті чого знижено податок на
прибуток в сумі 189857,00 грн. за 1-й квартал
2012 року; ст.ст. 203, 215, 228, 662, 655, 656
Цивільного кодексу України, пункту 198.3
статті 198 Податкового кодексу України,
в результаті чого занижено податок на
додану вартість за січень 2012 року в
сумі 223621,00 грн.

Також в акті перевірки зазначено, що
ТОВ «Сан Енд Фан» та ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» мають ознаки фіктивності
згідно статті 55-1 Господарського
кодексу України, а відтак всі правочини
здійснені між вказаними юридичними
особами та позивачем без мети настання
реальних наслідків, а тому в силу
статей 203, 215 Цивільного кодексу є
нікчемними, і в силу статті 216
Цивільного кодексу України не
створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю.

На підставі акта перевірки податковим
органом прийнято: податкове
повідомлення-рішення від 25 лютого 2013
року № про збільшення позивачу
суми грошового зобов'язання з податку
на прибуток підприємств за основним
платежем 189857,00 гривень, за штрафними
санкціями 47464, 25 гривень, загалом 237321,25
грн.; податкове повідомлення-рішення
№ про збільшення позивачу суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем
223621,00 гривень, за штрафними санкціями
55905,25 гривень, загалом 279526, 25 грн.

Суди першої та апеляційної інстанцій
визнали необґрунтованими такі
висновки податкового органу, з чим
погоджується суд касаційної інстанції,
з огляду на наступне.

Згідно пункту 138.2 статті 138 Податкового
кодексу України (далі - ПК України)
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Згідно з п.198.1 ст.198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: придбання або виготовлення
товарів (у тому числі в разі їх ввезення
на митну територію України) та послуг;
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України;
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення у платника податку
права на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною
(п.198.2 ст.198 ПК України).

Приписами п.198.3 статті 198 ПК України
визначено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з: придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку;
придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 статті 198 ПК України
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі якщо на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової cлужби суми
податку, які попередньо віднесені до
податкового кредиту залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Положеннями п.44.1 ст.44 Податкового
кодексу України визначено, що для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

За змістом частини 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
податкова звітність ґрунтується на
даних бухгалтерського обліку.

Відповідно до частини 1 статті 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Отже, відображення господарської
операції у податковому обліку повинно
здійснюватись відповідно до її
реального економічного змісту на
підставі первинних документів.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 09 грудня 2011 року між ТОВ
«Інтекс-Груп» та ТОВ «Сан Енд Фан»
укладено Договір № 03.11, за умовами
якого ТОВ «Сан Енд Фан» зобов'язувалося
поставити на адресу позивача
необслуговувані тяглові акумуляторні
батареї типу 48V 3EPzV 360 (2шт.); 24V 5EPzV 500 (8 шт.);
24V 3EPzV 360 (2 шт.); 48V 6PzV 600 (2 шт.).

05 січня 2012 року позивач перерахував ТОВ
«Сан Енд Фан» 676092,00 грн. в якості оплати
за акумуляторні батареї, згідно
договору № 03.11 від 09.12.2011, що
підтверджено випискою банку за 05.01.2012 р.

05 січня 2012 року ТОВ «Сан Енд Фан» видало
позивачу податкову накладну № 3 на суму
676092,00 грн.

27 березня 2012 року позивач отримав
акумуляторні батареї, що підтверджено
видатковою накладною № РН-000240 від 27
березня 2012 року.

12 грудня 2011 року між ТОВ «Інтекс-Груп»
та ТОВ «Компанія Алексус-ЛТД» укладено
договір № 12.12, за умовами якого ТОВ
«Компанія Алексус-ЛТД» зобов'язувалося
поставити на користь позивача
електричний автонавантажувач типу STILL
RX 60-25 в кількості 1 штука.

26 січня 2012 року ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» передало позивачу
вказаний автонавантажувач, що
підтверджено видатковою накладною №
РН-0000012 від 26 січня 2012 року.

27 лютого 2012 року позивач перерахував на
поточний рахунок ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» 428628,00 грн. в якості оплати
за електричний автонавантажувач,
згідно договору № 12.12 від 12.12.2011, що
підтверджено випискою банку за 27.02.2012 р.

26 січня 2012 року ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» видало позивачу податкову
накладну № 32 на суму 428628,00 грн.

30 січня 2012 року між ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» та ТОВ «Інтекс-Груп»
укладено договір № 30.01, за умовами
якого ТОВ «Компанія Алексус-ЛТД»
зобов'язувалося поставити позивачу
товар згідно специфікації на загальну
суму 1084760,00 гривень. Згідно
специфікації ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» мало поставити дизельний
навантажувач HUBTEX вартістю 1084602,00 грн.

30 січня 2012 року позивач перерахував на
поточний рахунок ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» 310428,00 грн. в якості оплати
за дизельний навантажувач, згідно
договору № 30.01 від 30.01.2012, що
підтверджено випискою банку від 31.01.2012
р.

30 січня 2012 року ТОВ «Компанія
Алексус-ЛТД» видало позивачу податкову
накладену № 179 на суму 310428,00 грн.

З огляду на викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку,
що позивачем підтверджено здійснення
витрат, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток підприємств, та
правомірно віднесено до податкового
кредиту суми податку, сплаченого у
зв'язку з придбанням товарів за
договорами, укладеними з ТОВ «Сан Енд
Фан» та ТОВ «Компанія Алексус-ЛТД».

Крім того, суди обґрунтовано не
прийняли до уваги висновки податкового
органу щодо нікчемності правочинів, з
урахуванням всіх обставин справи та
вимог законодавства, чинного на час
виникнення спірних правовідносин.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що в межах касаційної
скарги порушень судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено,
правова оцінка обставин у справі дана
вірно.

За таких обставин, касаційна скарга
відповідача підлягає відхиленню, а
постанова Донецького окружного
адміністративного суду від 15.05.2013 р. та
ухвала Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2013 р.
залишенню без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 210, 214 - 215, 220, 2201, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

1.Касаційну скаргу Ясинуватської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області
відхилити.

2.Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 15.05.2013 р. та
ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 09.07.2013 р.
залишити без змін.

3.Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення і може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав, у строк та у порядку,
визначеному статтями 237, 238, 2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
О.В. Вербицька

Судді
Н.Є.
Маринчак

О.В. Муравйов