Справа № 810/4750/13-а
Суддя: Бистрик Г.М.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/4750/13-а (у 2-х томах)
інстанції: Щавінський В.Р.
Суддя-доповідач: Бистрик
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Бистрик Г.М.,

суддів: Сорочка Є.О., Оксененка О.М.,

при секретарі: Колотушко Г.О.,

розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу за апеляційною
скаргою відповідача Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговий дім
«Бондарев» до Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного Управління
Міндоходів у Київській області про
скасування податкових рішення,

ВСТАНОВИЛА:

У вересні 2013 року позивач Товариство з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Бондарев» звернулися в суд з
адміністративним позовом до
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 03.04.2013 року
№, №.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду 22 жовтня 2013
року вимоги позивача задоволено в
повному обсязі.

Не погоджуючись з вищезазначеним
судовим рішенням, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального і
процесуального права та ухвалити нове
рішення про відмову в задоволенні
вимог позивача.

Сторони в судове засідання не
з'явились, хоча про дату, час та місце
розгляду справи були повідомлені
належним чином, що згідно з ч. 4 ст. 196 КАС
України не перешкоджає судовому
розгляду справи, в зв'язку з чим
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу не здійснюється
відповідно до ч. 1 ст. 41 КАС України.

Заслухавши в судовому засіданні
суддю-доповідача, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, а постанова суду - без
змін.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини, наданим доказам
дав правильну правову оцінку і прийшов
до обґрунтованого висновку про
задоволення вимог позивача.

З матеріалів справи вбачається та
встановлено судом першої інстанції, що
податковим органом у період з 19 до 21
березня 2013 року проведено позапланову
невиїзну перевірку Товариства з
обмеженою відповідальністю «Торговий
дім «Бондарев» з питань дотримання
вимог податкового законодавства при
формуванні податкового кредиту з
податку на додану вартість та витрат,
що враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування з податку на прибуток
підприємства по взаємовідносинах з
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альфакем-Україна»
за період з 01.11.2011 року до 31.12.2011 року та
з 01.03.2012 року до 31.03.2012 року за
результатами якої складено акт від
21.03.2013 року №133-22/32783520.

Актом перевірки встановлено порушення
позивачем п.201.1, п.201.6 ст. 201 Податкового
кодексу України у результаті чого
позивачем занижено суму податку на
додану вартість у розмірі 55198,00 грн. та
п.п 138.1.1, п. 138.1, п.138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п.139.1
ст.139 Податкового кодексу, у результаті
чого позивачем занижено податок на
прибуток, що підлягає до сплати у сумі
594 78,00грн..

На підставі встановлених порушень
актом перевірки Вишгородською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
прийнято податкові
повідомлення-рішення від 03.04.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 82 797,00 грн.
(55198,00 грн. за основним платежем та 27599,00
грн. за штрафними санкціями) та від
03.04.2013 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток підприємств у
розмірі 80 477,00 грн. (59 478,00 грн. за
основним платежем та 20999,00 грн. за
штрафними санкціями).

На підтвердження своєї позиції, щодо
реальності господарських операцій між
позивачем та Товариством з обмеженою
відповідальністю «Альфакем-Україна»
та незаконності винесення вказаних
податкових повідомлень-рішень,
позивачем під час розгляду справи у
суді першої інстанції надано наступні
докази: договір між ТОВ «ТД «Бондарев»
та ТОВ «Альфакем - Україна» від 05.10.2011
року №05/10/11, акти здачі-прийняття робіт
визначених договором №05/10/11 від 26.11.2011
року, від 31.12.2011 року, податкові
накладні про оплату коштів за вказаним
договором №94 від 21.11.2011 року та №241 від
31.12.2011 року; договір між ТОВ «ТД
«Бондарев» та ТОВ «Альфакем - Україна»
від 28.02.2012 року № 28/02-12, акт
здачі-прийняття робіт визначених
договором №28/02-12 від 31.03.2012 року та
податкова накладна від 30.03.2012 року №375;
договір між ТОВ «ТД «Бондарев» та ТОВ
«Альфакем - Україна» від 01.03.2012 року за
№ 01/03-12, акт здачі-прийняття робіт,
визначених договором №01/03-12, від 31.03.2012
року та податкова накладна від 30.03.2012
року № 374.

Відповідач у суді першої інстанції та в
поданій апеляційній скарзі наголошує
на відсутності фактичних
господарських операцій між позивачем і
ТОВ «Альфакем-Україна, підтверджуючи
свою позицію тим, що надані до
перевірки первинні документи мають
загальний характер та не конкретизують
зміст та осяг господарської операції,
одиницю виміру операції, посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарських операцій і правильність
її оформлення. Крім того, Відповідач
наголошує на тому, що акти
здачі-прийняття робіт та податкові
накладні не дають можливість
встановити реальність здійснення
операцій та факт їх використання у
господарській діяльності позивача.

Суд першої інстанції дослідив
дійсність та реальність укладених
договорів на підставі норм Конституції
України, Податкового кодексу України,
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», та дійшов обґрунтованого
висновку про безпідставність
твердження відповідача про
фіктивність договорів між позивачем та
його контрагентами.

Колегія суддів, проаналізувавши
матеріали справи приходить до
однозначного висновку з судом першої
інстанції про безпідставність та
необґрунтованість твердження
відповідача про фіктивність укладених
договорів між позивачем та ТОВ
«Альфакем-Україна», оскільки
відповідачем крім загальних доводів
про відсутність реального здійснення
господарських операцій не надано
жодних фактичних доказів порушення
позивачем чинного законодавства.

Згідно з пунктом 138.2 статті 138
Податкового кодексу України витрати,
які враховуються для визначення
об'єкта оподаткування, визнаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього Кодексу.

Відповідно до підпункту 139.1.9. пункту 139.1
статті 139 Податкового кодексу України
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку не
враховуються при визначенні
оподатковуваного прибутку.

Згідно з пп. 14.1.156 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України, податкове
зобов'язання - сума коштів, яку платник
податків, у тому числі податковий
агент, повинен сплатити до
відповідного бюджету як податок або
збір на підставі, в порядку та строки,
визначені податковим законодавством (у
тому числі сума коштів, визначена
платником податків у податковому
векселі та не сплачена в установлений
законом строк).

Відповідно до пп. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Пунктом 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, зазначено, що не відносяться
до податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно з листом Вищого
адміністративного суду України від
02.06.2011 року № 742/11/13-11, витрати для
визначення податкового кредиту для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

В матеріалах справи наявні первинні
документи, належним чином оформленні,
що підтверджують використання
результатів робіт (надання послуг) в
межах власної господарської
діяльності позивача.

На момент укладання правочинів та їх
виконання контрагент позивача був
зареєстрований в установленому
законом порядку, перебував на обліку як
платник податку на додану вартість.

Щодо посилання апелянта на наявність
кримінальної справи №75-00197, порушеної
за фактом фіктивного підприємства при
створенні деяких підприємств, зокрема
ТОВ «Альфакем-Україна», за ознаками
злочину, передбаченого ст.205 ч.1
Кримінального кодексу України, колегія
суддів з урахуванням вимог ст.72 Кодексу
адміністративного судочинства України
зазначені обстави до уваги не приймає,
оскільки відсутній вирок суду по даній
кримінальній справі, який набрав
законної сили.

На підставі аналізу і дослідження
матеріалів справи та чинного
законодавства, колегія суддів
приходить до висновку про
правомірність і обґрунтованість
позиції суду першої інстанції, щодо
доведеності позивачем фактів
фактичного виконання договорів з
контрагентом, та правомірності
формування позивачем податкового
кредиту та валових витрат за
результатами господарської діяльності
з вказаними контрагентом.

Відповідно до ст. 69 Кодексу
адміністративного судочинства
України, доказами в адміністративній
справі є будь-які фактичні дані, на
підставі яких суд встановлює наявність
або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
сторін.

Згідно з ч. 4 ст. 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
обставини, які за законом повинні бути
підтверджені певними засобами
доказування, не можуть
підтверджуватися ніякими іншими
засобами доказування, крім випадків,
коли щодо таких обставин не виникає
спору.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Суд першої інстанції вірно застосував
норми матеріального права, правову
позицію з приводу яких аргументовано
виклав в мотивувальній частині
оскаржуваного апелянтом рішення.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку, що судом першої
інстанції при розгляді справи допущені
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які передбачені
ст. ст. 201 - 204 КАС України.

Оскаржуване судове рішення в межах
вимог апеляційної скарги ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 41, 158, 160, 167, 195, 196, 198, 199,
200, 205, 206, 212, 254, КАС України, колегія
суддів

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відповідача
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
Управління Міндоходів у Київській
області - залишити без задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 22 жовтня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку та строки передбаченні ст. 212
КАС України.

Повний текст ухвали суду виготовлено
21.03.2014 року.

Головуючий суддя:
Бистрик Г.М.

Судді:
Сорочко Є.О.

Оксененко О.М.

.

Головуючий суддя
Бистрик Г.М.

Судді:
Сорочко Є.О.

Оксененко О.М.