Справа № 826/17642/13-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Іщук І. О.
Суддя-доповідач: Беспалов
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Федотова І. В.

при секретарі:
Тур В. В.

за участю представника позивача
Антохова Я. С., представника
відповідача Деревцова С. І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві апеляційну
скаргу товариства з обмеженою
відповідальністю "Нікея-ЛТД" на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 грудня 2013 р. у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Нікея-ЛТД" до
Міністерства доходів і зборів України,
треті особи: Київська міжрегіональна
митниця Міндоходів, Митний пост
"Столичний" Міндоходів, інспектор
Митного посту "Столичний" Міндоходів
Чеботарьова Юлія Вікторівна, перший
заступник Міністра доходів і зборів
України Дериволков Степан
Володимирович, приватне підприємство
"НЄВ" про визнання консультації
недійсною і зобов'язання вчинити певні
дії, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Нікея-ЛТД»
звернулось до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
позовом до Міністерства доходів і
зборів України, треті особи: Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів,
Митний пост «Столичний» Міндоходів,
інспектор Митного посту «Столичний»
Міндоходів Чеботарьова Юлія
Вікторівна, перший заступник Міністра
доходів і зборів України Дериволков
Степан Володимирович, приватне
підприємство «НЄВ» про визнання
консультації у третьому пункті рішення
Міністерства доходів і зборів України
від 12 серпня 2013 р. вих. № 8768/6/99-99-24-02-04-15
«щодо надання консультації» недійсною,
зобов'язання Міністерства доходів і
зборів України надати товариству з
обмеженою відповідальністю
«Нікея-ЛТД» нову консультацію на лист
ТОВ «Нікея-ЛТД» від 09 липня 2013 р. вих. №
178 щодо застосування положень частини
сьомої статті 57 Митного кодексу
України, з урахуванням положень
частини четвертої статті 3 цього
Кодексу та з урахуванням висновків
суду.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2013 р. у задоволенні позову
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб,
що з'явились, дослідивши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
колегія суддів вважає, що апеляційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а постанову суду - без змін
з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої
інстанції, позивач 09.07.2013 р. звернувся з
листом (вих. № 178) до Державної митної
служби України про надання
консультації в частині питання
практичного застосування частини
сьомої статті 57 Митного кодексу
України в розрізі розуміння митним
органом словосполучення «на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи».

Позивач 15.08.2013 р. одержав лист (вих. №
8768/6/99-99-24-02-04-15 від 12.08.2013 р.), підписаний
першим заступником Міністерства
доходів і зборів України Дериволковим
С.Д., в якому було викладене рішення
«Щодо надання консультації».

Зміст пункту третього зазначеної
консультації містить наступну
інформацію:

«Щодо практичного застосування
частини сьомої статті 57 Кодексу
(йдеться про Митний кодекс України -
прим. авт.), а саме стосовно значення
словосполучення «на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи», повідомляємо наступне:

Відповідно до частини другої, третьої
та шостої статті 57 Кодексу методи
визначення митної вартості
використовуються у порядку
послідовності, визначеної частиною
першою статті 57 Кодексу.

При цьому кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Згідно частини першої статті 62 Кодексу
у разі якщо митна вартість оцінюваних
товарів не може бути визначена
відповідно до положень статей 58-61
Кодексу, їх митна вартість
визначається згідно з положеннями
статті 62 Кодексу на основі віднімання
вартості. Якщо ж митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями статті
62 Кодексу, то наступним методом, який
використовується для визначення
митної вартості, є метод на основі
додавання вартості (обчислена
вартість). Метод на основі додавання
вартості (обчислена вартість)
застосовується згідно з положеннями
статті 63 Кодексу.

Разом з тим, частиною сьомою статті 57 та
частиною першою статті 62 передбачено,
що на вимогу (прохання) декларанта або
уповноваженої ним особи послідовність
використання методів на основі
віднімання та додавання вартості
(обчислена вартість) може бути змінена.

Виходячи з положень пункту 3 Загальної
примітки «Послідовне застосування
методів оцінювання» Додатку 1 до Угоди
про застосування статті VII ГАТТ, якщо
декларант або уповноважена ним особа
не вимагає, щоб порядок статей 62 та 63
Кодексу був зворотнім, то слід
притримуватися звичайного порядку
послідовності. Якщо ж декларант або
уповноважена ним особа цього таки
вимагає, але потім виявляється
неможливим визначити митну вартість
згідно з положеннями статті 63 Кодексу,
то митна вартість повинна визначатися
відповідно до положень статті 62
Кодексу, якщо вона може бути таким
чином визначена.

Згідно з частиною п'ятою статті 55
Кодексу декларант може провести
консультації з митним органом з метою
обґрунтованого вибору методу
визначення митної вартості на підставі
інформації, яка наявна в митному
органі. На вимогу декларанта
консультації проводяться у письмовому
вигляді.

Таким чином, декларант або
уповноважена ним особа може звернутися
з проханням змінити послідовність
використання методів на основі
віднімання та додавання вартості
(обчислена вартість) під час проведення
консультації з митним органом.».

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 21 Митного кодексу
України за зверненнями підприємств та
громадян, що переміщують товари,
транспортні засоби комерційного
призначення через митний кордон
України або провадять діяльність,
контроль за якою відповідно до цього
Кодексу покладено на органи доходів і
зборів (заінтересованих осіб), органи
доходів і зборів безоплатно надають
консультації з питань практичного
застосування окремих норм
законодавства України з питань
державної митної справи.

Консультації з питань практичного
застосування окремих норм
законодавства України з питань
державної митної справи надаються
митницями за місцем розташування
підприємств (за місцем проживання або
тимчасового перебування громадян) або
центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, в
усній, письмовій або, за бажанням
заінтересованої особи, електронній
формі у строк, що не перевищує 30
календарних днів, наступних за днем
отримання відповідного звернення.
Консультації в письмовій формі
надаються у вигляді рішень органів
доходів і зборів.

Консультація з питань практичного
застосування окремих норм
законодавства України з питань
державної митної справи має
індивідуальний характер і може
використовуватися виключно особою,
якій надано таку консультацію.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
періодично проводить узагальнення
консультацій з питань практичного
застосування окремих норм
законодавства України з питань
державної митної справи, які
стосуються значної кількості осіб або
значних сум митних платежів, та
затверджує своїми наказами
узагальнені консультації, які
підлягають оприлюдненню.

Не може бути притягнуто до
відповідальності особу, яка діяла
відповідно до консультації з питань
практичного застосування окремих норм
законодавства України з питань
державної митної справи, наданої в
письмовій або електронній формі, а
також до узагальненої консультації,
зокрема, на підставі того, що у
подальшому такі консультації були
змінені або скасовані.

Консультація з питань практичного
застосування окремих норм
законодавства України з питань
державної митної справи може бути
оскаржена до органу вищого рівня в
порядку, визначеному главою 4 цього
Кодексу, або до суду як правовий акт
індивідуальної дії, якщо вона, на думку
заінтересованої особи, суперечить
нормам відповідного акта
законодавства. Визнання судом такої
консультації недійсною є підставою для
надання нової консультації з
урахуванням висновків суду.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику з питання
практичного застосування ч. 7 ст. 57 МК
України.

Відповідно до ч. 7 ст. 57 МК України
методи на основі віднімання та
додавання вартості (обчислена
вартість) можуть застосовуватися у
будь-якій послідовності на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи.

В листі від 09.07.2013 р. № 178 позивач
зазначив, що товариству незрозуміло, що
вважає митний орган під
словосполученням «на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи», оскільки ця норма дозволяє
змінювати черговість застосування
методів на основі віднімання та
додавання вартості на прохання
декларанта або уповноваженої ним
особи, а останні про застосування цих
методів взагалі не просили.

Суд звертає увагу, що митна
консультація є правовим актом
індивідуальної дії, який містить
правову позицію органу Міністерства
доходів і зборів України із
застосування конкретних норм
законодавства в межах повноважень.

Зважаючи на те, що відповідачем надана
відповідь на поставлене перед ним
питання в повному обсязі, оскільки в
консультації викладена правова
позиція з приводу застосування на
практиці ч. 7 ст. 57 МК України, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність належних правових підстав
для визнання недійсним п. 3
консультації Міністерства доходів і
зборів України від 12 серпня 2013 р. вих. №
8768/6/99-99-24-02-04-15.

Крім того, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне викласти свою
правову позицію з питання, викладеного
в листі позивача від 09.07.2013 р.

Відповідно до статті 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами:
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); другорядні: за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; на
основі віднімання вартості; на основі
додавання вартості (обчислена
вартість); резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).

Пункт 6 ст. 57 МК України містить суттєве
застереження: кожний наступний метод
застосовується, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу.

Дана норма є конкретною і імперативною
для митного органу, а словосполучення
«кожний наступний» означає
застосування методів в порядку їх
розташування в ч. 1 ст. 57 МК України, а
саме:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Натомість, законодавець надав
право декларанту чи уповноваженій ним
особі надавати черговості
застосування методів в) і г) ознак
диспозитивності для митного органу.

Проте, у випадку, коли декларант
чи уповноважена ним особа не виявляють
бажання змінювати черговість
застосування зазначених методів,
норми, встановлені ч. 1. ст. 57 МК України,
є імперативними і від волі митного
органу не залежать.

Суть викладеного колегією суддів
бачення узгоджується з правовою
позицією п. 3 оскаржуваного рішення.

Стовно твердження представника
позивача в судовому засіданні 20.03.2014 р.
про протиправність застосування при
наданні консультації відповідачем
положень Угоди про застосування статті
VII Генеральної угоди з тарифів і
торгівлі 1994 року, колегія суддів
зазначає, що відповідно до Закону
України «Про ратифікацію Угоди про
партнерство і співробітництво між
Україною і Європейськими
Співтовариствами та їх
державами-членами» від 10.11.1994 р. №
237/94-ВР ратифіковано угоду про
партнерство і співробітництво між
Україною і Європейськими
Співтовариствами та їх
державами-членами, підписану від імені
України 14 червня 1994 року в
Люксембурзі.

Відповідно до ст. 10 Угоди сторони
надають одна одній режим найбільшого
сприяння у торгівлі згідно з пунктом 1
статті 1 ГАТТ.

Відповідно до вищезазначеного пункту
щодо мит та митних зборів будь-якого
роду, накладених на імпорт чи експорт,
або у зв'язку з ними, або накладених
на міжнародні платежі за імпорт чи
експорт, а також стосовно методу
стягнення таких мит і зборів та всіх
правил і формальностей у зв'язку з
імпортом та експортом, а також всіх
питань, зазначених у параграфах 2 і 4
Статті III(*), будь-яка перевага,
сприяння, привілей чи імунітет, які
надаються будь-якою стороною, що
домовляється, відносно будь-якого
товару, що походить з будь-якої іншої
країни чи призначений для будь-якої
іншої країни, повинні негайно і
безумовно надаватися аналогічному
товару, що походить із території всіх
інших сторін чи призначений для
території всіх інших сторін.

У відповідності до преамбули ГАТТ
Китайська Республіка, з якої
поставлявся товар, є стороною ГАТТ.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів не знаходить протиправності дій
відповідача у посиланні на вказані
норми, проте, приходить до висновку, що
посилання на них не має впливу на суть
рішення, і визначальним при його
прийнятті мають бути норми
національного законодавства.

Між тим, доводи апелянта в цій частині
не можуть прийматися до уваги колегії
суддів в якості підстави для
скасування рішення оскільки суть
застосованих положень ГАТТ не
суперечить національному
законодавству, оцінка якому надана
судом апеляційної інстанції вище.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують позиції суду першої
інстанції.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД"
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
10 грудня 2013 р. у справі за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Нікея-ЛТД"
до Міністерства доходів і зборів
України, треті особи: Київська
міжрегіональна митниця Міндоходів,
Митний пост "Столичний" Міндоходів,
інспектор Митного посту "Столичний"
Міндоходів Чеботарьова Юлія
Вікторівна, перший заступник Міністра
доходів і зборів України Дериволков
Степан Володимирович, приватне
підприємство "НЄВ" про визнання
консультації недійсною і зобов'язання
вчинити певні дії залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 10 грудня 2013 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І.
О. ГрибанСуддя І. В.
Федотов (Повний текст ухвали буде
виготовлено 25.03.2014 року)

.

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Грибан І.О.

Федотов І.В.