Справа № 0670/6737/12
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/800/29551/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2
на постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної податкової служби
України (далі - ДПС України), Управління
праці та соціального захисту населення
Новоград-Волинський Житомирської
області (далі - Управління) про визнання
відмови протиправною,

В С Т А Н О В И В:

У квітні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом, в якому просив: визнати
протиправною відмову ДПС України у
наданні довідки про право користування
пільгами; зобов'язати ДПС України
надати йому довідку про те, що він та
його члени сім'ї мають право на пільги
відповідно до статті 26 Закону України
«Про Державну податкову службу в
Україні» та відповідно до статті 22
Закону України «Про міліцію» на 50%
знижку по оплаті жилої площі,
комунальних послуг та палива
встановленого зразка; зобов'язати
Управління утриматися від вчинення дій
по припиненню надання пільг з 1 січня 2012
року.

Позов обґрунтував тим, що у лютому 2012
року він звернувся до ДПС України з
проханням надати йому довідку про
право користування пільгами
відповідно до Закону України «Про
міліцію», однак у задоволенні вказаної
заяви йому було відмовлено з
посиланням на те, що його було
звільнено за власним бажанням.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 15 травня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалені ними судові
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
всіх осіб, які беруть участь у справі,
про розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що відповідно до
наказу ДПС у Житомирській області від 1
серпня 2007 року №182-0 ОСОБА_2 було
звільнено з органів ДПС на підставі
підпункту «ж» пункту 64 (за власним
бажанням) Положення про проходження
служби рядовим та начальницьким
складом органів внутрішніх справ,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 29 липня 1991 року
№114 (далі - Положення), відповідно до
його рапорту про звільнення за власним
бажанням у зв'язку з наявністю вислуги
років, яка дає право на пенсію.

Після звільнення позивачу призначена
пенсія за вислугу років згідно із
Законом України «Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб» від 9 квітня 1992 року (далі - Закон
2262-ХІІ).

У лютому 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
ДПС України про видачу довідки щодо
надання пільг.

Листом від 21 лютого 2012 року №6410/3/04-0814
ДПС України відмовила ОСОБА_2 у видачі
вказаної довідки на підставі Закону
України «Про міліцію» та Положення.

Таким чином, спір сторін за своєю суттю
зводиться до визначення права позивача
на передбачені Законом України «Про
міліцію» пільги, інші ж позовні вимоги
про визнання дій незаконними та
зобов'язання вчинити дії - є похідними.

За змістом статті 22 Закону України «Про
міліцію» (в редакції, чинній на час
виникнення спірних правовідносин, з
урахуванням рішень Конституційного
Суду України від 6 липня 1999 року
№8-рп/99 та від 22 травня 2008 року №10-рп/2008)
за працівниками міліції, звільненими
зі служби за віком, хворобою або
вислугою років, зберігається право на
пільги за цим Законом, якщо
середньомісячний сукупний доход сім'ї
в розрахунку на одну особу за попередні
шість місяців не перевищує величини
доходу, який дає право на податкову
соціальну пільгу у порядку,
визначеному Кабінетом Міністрів
України.

В рішенні Конституційного Суду
України від 6 липня 1999 року №1-16/99
визначено, що аналіз змісту і структури
правових норм, викладених у частині
шостій статті 22 Закону України «Про
міліцію», свідчить, що вони за формою
диспозиції - уповноважуючими, за колом
суб'єктів - спеціальними, а за роллю у
механізмі правового регулювання -
загальними. Розбіжність у розумінні та
застосуванні норм права, що
розглядаються, зумовлена тим, що,
по-перше, абсолютна визначеність їх
гіпотез супроводжується відносною
визначеністю та відсильним характером
їх диспозицій; по-друге, явні ознаки цих
норм як спеціальних за колом суб'єктів,
на яке поширюється їх чинність, не
завжди дають змогу виокремити таку їх
визначальну рису, як загальних норм
щодо конкретних норм, сформульованих в
статті 22 Закону України «Про міліцію»,
а також щодо всіх інших конкретних
положень, що передбачають пільги для
працівників міліції, тобто ще кількох
статей названого Закону. Лише
врахування цих та інших особливостей
норм, що підлягають офіційному
тлумаченню, дає точне і однозначне їх
розуміння, яке досягається шляхом
буквального тлумачення, врахування
співвідношення і взаємодії загального,
особливого та одиничного, і не потребує
обмеження чи розширення або будь-яких
уточнень їх словесного викладу.

Тобто, Конституційний Суд України
у своєму рішенні вказав на обов'язкове
буквальне тлумачення норм Закону задля
правильного визначення правової
позиції у правовідносинах, які
випливають із Закону України «Про
міліцію», в тому числі й щодо пільг
після звільнення зі служби.

При цьому порядок проходження,
підстави і умови звільнення зі служби
працівників міліції визначені в
Положенні.

Згідно з пунктом 64 Положення (в
редакції спірного періоду) особи
середнього, старшого і вищого
начальницького складу (до яких
відноситься позивач) звільняються зі
служби в запас (з постановкою на
військовий облік): а) за віком; б) через
хворобу ; в) через обмежений стан
здоров'я; г) через скорочення штатів; д)
через службову невідповідність; є) за
порушення дисципліни; ж) за власним
бажанням; з) у зв'язку з переходом у
встановленому порядку на роботу в інші
міністерства і відомства (організації);
и) через сімейні обставини або з інших
поважних причин, перелік яких
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Оскільки позивача звільнено з підстав
саме пункту 64 «ж», виходячи з
буквального тлумачення статті 22 Закону
України «Про міліцію», права на пільги
після звільнення він не має.

При цьому суди попередніх інстанцій
правильно зазначили, що посилання
позивача на те, що його звільнено за
вислугою років згідно із Законом
2262-ХІІ, що дає право на пільги у
контексті застосування статті 22 Закону
України «Про міліцію», є помилковим,
оскільки положення цього Закону
визначають порядок пенсійного
забезпечення певних категорій осіб з
відповідним врахуванням вислуги років,
але не встановлюють будь яких пільг для
цих осіб.

Розмежування підстав звільнення за
вказаними категоріями є визначальним
при вирішенні спору про право на
пільги, передбачені статтею 22 Закону
України «Про міліцію», і визначає таке
право виключно для осіб, звільнених за
пунктом 64 «а» і «б» Положення.

Доводи, викладені в касаційній
скарзі, не спростовують висновків
судів та обставин справи.

Відповідно до частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Суди першої та апеляційної інстанцій
повно і всебічно встановили обставини
справи, дали їм належну юридичну
оцінку, правильно застосували норми
процесуального права, тому відсутні
підстави для скасування або зміни
прийнятих ними рішень.

Керуючись статтями 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення.

Постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від 20 лютого 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 15 травня 2013 року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський(
а)

Судді
В.І.
Ємельянова

М.М. Олексієнко