Справа № 805/10626/13-а
Суддя: Смокович М.І.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

26 березня 2014 року м.
Київ В/800/1231/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - Смоковича М.І.,

суддів: Маслія В.І., Розваляєвої Т.С.,
Сороки М.О., Чумаченко Т.А.,

розглянувши заяву Східної митниці
Міндоходів про перегляд Верховним
Судом України ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
грудня 2013 року, прийнятої за
результатами розгляду справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юніоіл» до Східної
митниці Міндоходів про визнання
незаконним та скасування рішення,
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а :

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 17 грудня 2013 року відмовлено
у задоволенні касаційної скарги
Східної митниці Мін доходів та
залишено без змін судові рішення судів
попередніх інстанцій у справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Юніоіл»
(надалі - заявник або ТОВ «Юніоіл») до
Східної митниці Міндоходів про
визнання незаконним та скасування
рішення, зобов`язання вчинити певні
дії.

Посилаючись на неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, що потягло ухвалення
різних за змістом судових рішень,
Східна митниця Міндоходів звернулася
до Вищого адміністративного суду
України із заявою про перегляд
Верховним Судом України
вищезазначеної постанови.

На підтвердження різного застування
норм матеріального права судом
касаційної інстанції заявник надав:

- постанову Вищого адміністративного
суду України від 17 березня 2010 року у
справі № К-1001/09 за позовом приватного
малого підприємства фірми «ГЕМА» до
Харківської митниці, Центрального
митного управління лабораторних
досліджень та експертної роботи про
визнання недійсним рішення;

- постанову Вищого адміністративного
суду України від 29 листопада 2011 року у
справі № К-26119/10 за позовом Закритого
акціонерного товариства «Виробниче
об'єднання «Конті» до Східної митниці
та Головного управління Державного
казначейства України у Донецькій
області про визнання протиправними дій
та скасування рішення;

- ухвалу від 01 листопада 2011 року у
справі № К-16769/09 за позовом Приватного
підприємства «НАТ» до
Дніпропетровської митниці про
визнання нечинним акта, зобов'язання
вчинити певні дії та стягнення шкоди;

- ухвалу від 26 квітня 2012 року у справі №
К/9991/15555/11 за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю «Кримський
акумуляторний завод «Укрпромінвест»
до Кримської митниці, Державної митної
служби України, за участю прокуратури
Автономної Республіки Крим, про
визнання протиправним та скасування
рішення;

- постанову від 12 січня 2012 року у справі
№ К-23105/10 (К-23536/10) за позовом спільного
підприємства «Вітмарк-Україна» у формі
товариства з обмеженою
відповідальністю до Південної
регіональної митниці, Південної
митниці, Головного управління
Державного казначейства України у
місті Києві про зобов'язання вчинити
дії;

- ухвалу від 23 серпня 2012 року у справі №
К/9991/33821/12 за позовом ОСОБА_1 до
Тернопільської митниці про скасування
рішення;

- постанову від 04 жовтня 2011 року у
справі № К-14787/08 за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Технобудекспорт» до Волинської
митниці про скасування рішення;

- постанову від 15 травня 2013 року у
справі № К/9991/4428/12 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Єврогіпс» до
Дністровської митниці Державної
митної служби України про визнання
рішення нечинним, скасування картки
відмови в прийнятті митної декларації
та зобов`язання вчинити певні дії;

- постанову від 19 грудня 2013 року у
справі № К/800/23828/13 за позовом фізичної
особи - підприємця до
Дніпропетровської митниці Державної
митної служби України про визнання
протиправним та скасування рішення;

- постанову від 14 березня 2013 року у
справі № К/9991/45685/12 за позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Єврогіпс» до
Південної митниці, за участі
прокуратури Одеської області, про
визнання дій протиправними.

Розглянувши подану заяву у сукупності
із доданими до неї судовими рішеннями
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
прийшла до висновку, що вона не
підлягає задоволенню з наступних
причин.

Відповідно до пункту 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

Зі змісту зазначеної норми слідує, що
обов`язковою умовою, при яких заява про
перегляд судових рішень може бути
допущена до її перегляду Верховним
Судом України є: 1) неоднакове
застосування одних і тих самих норм
матеріального права; 2) ухвалення
різних за змістом судових рішень; 3)
спірні питання виникли у подібних
правовідносинах.

Згідно із позицією Пленуму Вищого
адміністративного суду України,
викладеній у пункті 4 постанови від 13
грудня 2010 року № 2 «Про судову практику
застосування статей 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства»
(надалі - Постанова № 2), з якою
погоджується і колегія суддів, під
неоднаковим застосуванням одних і тих
самих норм матеріального права
необхідно розуміти, зокрема:

різне тлумачення змісту і сутності
правових норм, на підставі якого
зроблено висновок про різний зміст
суб'єктивних прав і обов'язків
учасників відповідних правовідносин, у
тому числі про наявність та обсяг прав
і/або обов'язків осіб, які беруть участь
у справі;

різне застосування правил конкуренції
правових норм при вирішенні колізій
між ними з урахуванням ієрархії цих
правових норм, а також дії норм у часі,
просторі та за колом осіб, тобто різне
незастосування закону, який підлягав
застосуванню;

різне визначення предмета регулювання
правових норм, зокрема застосування
різних правових норм для регулювання
одних і тих самих відносин або
поширення дії норми на певні
правовідносини в одних випадках і
незастосування цієї самої норми до
аналогічних відносин в інших випадках,
тобто різне застосування закону, який
не підлягав застосуванню;

різне застосування правил аналогії
права чи закону в подібних
правовідносинах.

Конкретизуючи зміст викладених у
пункті 1 статті 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
умов, необхідних для допуску справи до
провадження Верховного Суду України,
Пленум Вищого адміністративного суду
України у Постанові № 2 роз`яснив, що
подібність правовідносин означає
тотожність суб'єктного складу
учасників відносин, об'єкта та предмета
правового регулювання, а також умов
застосування правових норм (зокрема,
часу, місця, підстав виникнення,
припинення та зміни відповідних
правовідносин). Зміст правовідносин з
метою з'ясування їх подібності в різних
рішеннях суду (судів) касаційної
інстанції визначається обставинами
кожної конкретної справи.

Скаржник стверджує про неоднакове
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах, а
саме - положення Митного Кодексу
України, зокрема, статей 8, 68, 69, 318, 320
Митного кодексу України.

Як вбачається зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
грудня 2013 року, оскаржувані у цій
справі судові рішення судів попередніх
інстанцій засновані на тому, що
незаконність дій Східної митниці
Міндоходів при визначені спірного
товару за кодом УКТЗЕД замість
задекларованого позивачем коду товару
вже була раніше встановлена
постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 22 листопада
2012 року в спорі за участю тих самих
сторін, яка була переглянута судами
вищестоящих інстанцій і набрала
законної сили.

Отже, залишаючи в силі рішення судів
попередніх інстанцій у цій справі,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
аналізу законності дій відповідача
щодо правильності встановлення коду
товару не здійснювала, оскільки він був
проведений в іншій справі, а лише
підтвердила законність застосування
судами приписів статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, відповідно до якої обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини. При
цьому норми Митного кодексу України в
ухвалі від 17 грудня 2013 року судом
касаційної інстанції не
застосовувалися.

Проте судові рішення, на які заявник
посилається як на приклад неоднакового
застосування судом касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах,
ухвалені у справах з іншими
обставинами виникнення спірних
правовідносин (відсутність
встановленого іншим судом факту
незаконності дій митниці), отже
відсутні підстави допуску справи до
провадження для перегляду Верховним
Судом України, передбачені статтею 237
Кодексу адміністративного судочинства
України.

З огляду на викладене колегія суддів
вважає, що у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юніоіл» до Східної
митниці Міндоходів про визнання
незаконним та скасування рішення,
зобов`язання вчинити певні дії для
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
грудня 2013 року за заявою Східної
митниці Міндоходів необхідно
відмовити.

Керуючись статтями 235-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Відмовити у допуску до провадження
Верховного Суду України справи за
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Юніоіл» до Східної
митниці Міндоходів про визнання
незаконним та скасування рішення,
зобов`язання вчинити певні дії для
перегляду ухвали Вищого
адміністративного суду України від 17
грудня 2013 року за заявою Східної
митниці Міндоходів.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
(підпис) М.І. Смокович

Судді (підписи)

З оригіналом згідно

В.о. помічника судді
М.А. Оксаковська