Справа № 2а-85-1/10
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/70952/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги ОСОБА_2 та
Київської міської ради на постанову
Святошинського районного суду м. Києва
від 02 липня 2010 року та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Київської міської ради, Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві, Комісії з питань
поновлення прав реабілітованих, треті
особи - Кабінет Міністрів України про
стягнення грошової компенсації за час
незаконного позбавлення волі та
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 200000 грн., -

в с т а н о в и л а
:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Київської міської ради, Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві, Комісії з питань
поновлення прав реабілітованих, треті
особи - Кабінет Міністрів України про
стягнення грошової компенсації за
незаконне позбавлення його волі
протягом 24 місяців в розмірі 20856 грн.,
виходячи з того, що з 1 січня 2010 року
мінімальна заробітна плата складає 869
грн., та відшкодування моральної шкоди
у розмірі 200000 грн.

Постановою Святошинського районного
суду м. Києва від 02 липня 2010 року,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 23 жовтня 2012 року, позовні вимоги
задоволено частково. Зобов'язано
Київську міську Раду провести виплату
ОСОБА_2 грошову компенсацію в розмірі
20676 грн., із даної суми зобов'язати
Київську міську Раду провести виплату
одноразової грошової компенсації в
розмірі 15 мінімальних заробітних плат,
що становить 13035 грн. після набрання
законної сили постанови суду. Решту
належних коштів в розмірі 7641 грн.
виплачувати протягом п'яти років, а
саме: по 1528,20 грн. щомісячно. В іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції, змінити рішення
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення про задоволення позовних вимог
в повному обсязі.

У касаційній скарзі Київська міська
рада посилаючись на порушення судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати вказані судові
рішення та ухвалити нове рішення, яким
в задоволенні позовних вимог
відмовити.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційні
скарги не підлягають задоволенню, з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ухвалою спільного
засідання Судової палати у
кримінальних справах та Військової
судової колегії Верховного Суду
України від 26 січня 2007 року скасовано
вирок Київського обласного суду від 31
травня 1967 року та ухвалу судової
колегії в кримінальних справах
Верховного Суду УРСР від 4 липня 1967 року
в частині засудження ОСОБА_2 за
частиною 2 статті 222 КК УРСР, а справу в
цій частині закрито за відсутністю в
його діях складу злочину на підставі
пункту 2 частини 1 статті 6 КПК України.

Рішенням комісії з питань поновлення
прав реабілітованих від 26 червня 2007
року № 13 доручено секретаріату
Київради виплатити ОСОБА_2 грошову
компенсацію за час незаконного
позбавлення волі відповідно до
постанови КМ України від 18 квітня 1996
року № 42, в сумі 50 % 24 розрахункових
мінімальних заробітних плат, що
складає 180 грн.

Відповідно до частини 1 статті 5 Закону
України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні»
встановлено для осіб, які відбували
покарання у вигляді позбавлення волі
або примусового поміщення у лікувальні
заклади і згодом реабілітовані
відповідно статті 1 цього Закону,
грошову компенсацію у розмірі однієї
мінімальної заробітної плати за кожний
місць позбавлення волі, але не більш як
75 мінімальних заробітних плат.
Одноразово як грошова компенсація
реабілітованій особі виплачується до 15
мінімальних заробітних плат, а решта
належних грошей - протягом наступних
п'яти років. У разі можливості, на
вимогу реабілітованого, вся нарахована
грошова компенсація може бути
виплачена одноразово.

Згідно з частиною четвертої статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вище юридичну
силу.

Абзацом 1 пункту 19 Постанови Пленуму
Верховного Суду України від 13 червня 2007
року № 8 «Про незалежність судової
влади» визначено, що відповідно до
статей 8 та 22 Конституції України не
підлягають застосуванню судами закони
та інші нормативно-правові акти, якими
скасовуються конституційні права і
свободи людини та громадянина, а також
нові закони, які звужують зміст та
обсяг встановлених Конституцією
України і чинними законами прав і
свобод.

Аналізуючи наведені приписи, суди
попередніх інстанцій дійшли вірного
висновку про те, що нормативно-правові
акти будь-якого державного чи іншого
органу підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону, і відповідно,
нормативно-правовий акт, який підлягає
застосуванню, але не відповідає чи
суперечить закону, застосувати не може.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про порушення
з боку Київської міської Ради прав та
законних інтересів ОСОБА_2, оскільки
застосування постанови Кабінету
Міністрів України від 18 квітня 1996 року
№ 429, що звужує розмір сум, які
підлягають виплаті реабілітованим
громадянам і суперечить змісту статті 5
Закону України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні».

Також з урахуванням приписів статей 23,
1167 Цивільного кодексу України та
Закону України «Про реабілітацію жертв
політичних репресій на Україні», суди
попередніх інстанцій дійшли
правильного висновку щодо
безпідставності відшкодування на
користь ОСОБА_2 моральної шкоди у
розмірі 200000 грн., з огляду на те, що у
позивача майно не вилучалося, і
відповідно, грошова компенсація згідно
статті 5 Закону України «Про
реабілітацію жертв політичних
репресій на Україні», є фактично
відшкодуванням йому як моральної, так і
матеріальної шкоди.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а
:

Касаційні скарги ОСОБА_2 та Київської
міської ради залишити без задоволення,
а постанову Святошинського районного
суду м. Києва від 02 липня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 жовтня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Київської міської ради, Головного
управління Державного казначейства
України у м. Києві, Комісії з питань
поновлення прав реабілітованих, треті
особи - Кабінет Міністрів України про
стягнення грошової компенсації за час
незаконного позбавлення волі та
відшкодування моральної шкоди у
розмірі 200000 грн. - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: А.Ф. Загородній
С.В. Білуга О.І. Гаманко