Справа № 2а-3268/11/2670
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
07 березня 2014 року №
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справуза
позовомФізичної особи-підприємця
ОСОБА_1доКиївської міської
радипровизнання бездіяльності
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
На підставі ухвали Шевченківського
районного суду м. Києва від 28 січня 2011
року про передачу справи № 2а-789/11 за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Київської міської ради про
зобов'язання вчинити дії на розгляд до
Окружного адміністративного суду м.
Києва, справу 09 березня 2011 року
зареєстровано Окружним
адміністративним судом м. Києва за вх.
№ 3268.
Справі був присвоєний № 2а-3268/11/2670, яка
перебувала у провадженні судді Качура
Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 вересня 2011 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року, в задоволенні позову відмолено.
Не погоджуючись з постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
20 вересня 2011 року та ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 21 лютого 2012 року, представником
позивача було подано касаційну скаргу,
яку за наслідками розгляду в суді
касаційної інстанції задоволено
частково (ухвала ВАСУ від 29.10.2013 р.,
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 20 вересня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 21 лютого 2012
року скасовано, справу направлено до
суду першої інстанції на новий розгляд.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 11 листопада 2013
року справу № 2а-3268/11/2670 прийнято до
провадження суддею Погрібніченком І.М.
09 грудня 2013 року на адресу суду від
позивача надійшла заява про зміну
В своїй заяві про зміну позовних вимог,
Фізична особа-підприємець ОСОБА_1 (далі
- ФОП ОСОБА_1, позивач) просить суд:
- визнати бездіяльність Київської
міської ради (далі - КМР, відповідач)
щодо невчинення дій в порядку,
встановленому ст. 123 Земельного кодексу
України в редакції Закону № 509-VI від
16.09.2008 р., для вирішення питань,
викладених в клопотаннях ФОП ОСОБА_1
засіданням ради - неправомірною;
- визнати бездіяльність КМР щодо
неприйняття рішення про надання ФОП
ОСОБА_1 дозволу на розроблення
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або
мотивовану відмову у його наданні на
протязі більш ніж п'яти років з дня
реєстрації клопотань від 04.11.2008 р.
- у відповідності до прямої норми
частини 3 статті 123 Земельного кодексу
України визнати за ФОП ОСОБА_1 право
замовити розроблення документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтованою площею 40 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_2 під реконструкцію
існуючого об'єкту забудови без надання
відповідного дозволу Київською
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 07 березня 2014 року
провадження у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Київської міської ради визнання
бездіяльності неправомірною,
зобов'язання вчинити певні дії в
частині позовних вимог про
зобов'язання Київської міської ради у
відповідності до прямої норми частини 3
статті 123 Земельного кодексу України
визнати за ФОП ОСОБА_1 право замовити
розроблення документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки орієнтованою площею 40 кв.м. за
адресою: АДРЕСА_2 під реконструкцію
існуючого об'єкту забудови без надання
відповідного дозволу Київською
міською радою закрито.
Позовні вимоги мотивовано тим, що
позивачем від Головного управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
отримано відповідь на свої клопотання,
яка носить інформаційний характер.
Відповідачем повідомлено, що згідно з
п. 3 ст. 1 Регламенту розгляду питань
щодо набуття та реалізації права
користування землею в м. Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради VII сесії XXIV скликання від
15.07.2004 р. № 457/1867, дія цього Регламенту не
поширюється на випадки надання
земельних ділянок у користування для
розміщення малих архітектурних форм;
що 27.11.2008 р. на пленарному засіданні
сесії Київської міської ради
затверджено порядок розміщення малих
архітектурних форм в місті Києві та що
після набрання чинності зазначеного
рішення Київради Головне управління
земельних ресурсів повернеться до
розгляду порушеного питання у
зверненні ОСОБА_1.

Позивач вважає, що управління не мало
повноважень щодо розгляду
вищевказаних клопотань, оскільки
відповідно до приписів ст. 26 Закону
України «Про місцеве самоврядування в
Україні» розгляд подібних звернень має
розглядатися виключно на пленарних
засіданнях відповідної ради.

Крім того, лист Головного управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
10.12.2008 р. № 03-23/49677 стосувався земельної
ділянки, що розташована за іншою
адресою ніж адреса, що вказана у
клопотаннях позивача від 04.11.2008 р.

За таких обставин, на думку позивача,
відповідачем у передбаченому Законом
порядку рішення про надання дозволу на
розроблення проекту відведення
земельної ділянки або мотивоване
рішення про відмову в наданні дозволу
на розроблення проекту відведення
земельної ділянки на пленарному
засіданні ради не приймались, що є, на
його переконання, підставою для
визнання бездіяльності Київської
міської ради неправомірною.

Отже, невчинення КМР дій в порядку,
встановленому ст. 123 Земельного кодексу
України в редакції Закону № 509-VI від
16.09.2008 р., для вирішення питань,
викладених в клопотаннях від 04.11.2008 р.,
пленарним засіданням ради та
неприйняття рішення про надання
дозволу на розроблення документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або мотивовану відмову у його
наданні на протязі більш ніж п'яти
років з дня реєстрації клопотань є
неправомірним.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити.

Київська міська рада подала
заперечення проти адміністративного
позову, в яких зазначає, що Головне
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) діє на підставі
Положення, згідно якого Головне
управління земельних ресурсів є
структурним підрозділом виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) і виконує делеговані
йому Київською міською радою
повноваження.

Таким чином, Київська міська рада,
доручивши Головному управлінню
земельних ресурсів надати відповідь на
заяву позивача від 04.11.2008, р. не
порушувала прав позивача на отримання
відповіді на звернення, що передбачене
приписами Закону України «Про
звернення громадян».

Головне управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), в межах своїх
повноважень, розглянуло звернення
ОСОБА_1 та листом від 10.12.2008 р. надало
обґрунтовану відповідь.

Таким чином, на думку відповідача,
вказана відповідь надана позивачу саме
Головним управлінням земельних
ресурсів, тобто органом, до повноважень
якого і належить розгляд заяв у
встановлені Законом України «Про
звернення громадян» порядок і строки.

Тому, на переконання відповідача,
твердження позивача про бездіяльність
Київської міської ради щодо залишення
без розгляду його клопотань є
необґрунтованими та безпідставними, а
отже, не можуть братися судом до уваги.

В зв'язку з тим, що клопотання позивача
були залишені без розгляду, проект
рішення про надання в користування
земельних ділянок гр. ОСОБА_1 не
розроблявся Головним управлінням
земельних ресурсів, не погоджувався в
порядку, передбаченому ч. 6 ст. 123
Земельного кодексу України та не
передавався на розгляд постійних
комісій та сесії Київської міської
ради.

В наданих запереченнях, представник
відповідача просить в задоволенні
позовних вимог відмовити в повному
обсязі, в судовому засіданні проти
задоволення адміністративного позову -
заперечував.

У зв'язку з неявкою представника
відповідача в судове засідання,
призначене на 26.02.2014 р., суд, відповідно
до вимог частини шостої статті 128
Кодексу адміністративного судочинства
України, ухвалив подальший розгляд
справи проводити в письмовому
провадженні.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення їх представників, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд, -

ВСТАНОВИВ:

Відповідно до Свідоцтва про державну
реєстрацію фізичної особи-підприємця
серії В01 № 618405 Фізична
особа-підприємець ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер фізичної
особи-платника податків та інших
обов'язкових платежів НОМЕР_1)
зареєстрована Шевченківською районною
у місті Києві державною адміністрацією
16.09.1998 р. за № 0004788. Місце
проживання фізичної особи-підприємця:
АДРЕСА_1.

04 листопада 2008 року ФОП ОСОБА_1
звернувся до відповідача з двома
клопотаннями щодо відведення однієї й
тієї ж земельної ділянки за адресою:
АДРЕСА_2, а саме:

- через громадську приймальну Київради
- з клопотанням про вибір місця
розташування земельної ділянки (вх. №
13588) в порядку, встановленому ст. 123
Земельного кодексу України в редакції
Закону України від 16.09.2008 р. № 509-VI;

- через приймальну Київради з земельних
питань - з клопотанням (заявою) про
надання земельної ділянки в оренду в
порядку, встановленому Регламентом
розгляду питань щодо набуття та
реалізації права користування землею в
м. Києві, затвердженого рішенням
Київської міської ради від 15.07.2004 р. №
457/1867 (із змінами та доповненнями,
внесеними рішенням Київради від 28.09.2006
р. № 36/93).

Листом Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) № 03-23/49677 від
10.12.2008 р. позивача повідомлено, що за
дорученням заступника Київського
міського голови-секретаря Київради
Довгого О.С. на звернення ОСОБА_1 щодо
передачі в оренду земельних ділянок
для реконструкції двох існуючих
торговельних кіосків під магазин на
вул. Щербакова, 72, останньому надано
відповідь про те, що згідно з п. 3 ст. 1
Регламенту розгляду питань щодо
набуття та реалізації права
користування землею в м. Києві,
затвердженого рішенням Київської
міської ради VII сесії XXIV скликання від
15.07.2004 р. № 457/1867, дія цього Регламенту не
поширюється на випадки надання
земельних ділянок у користування для
розміщення малих архітектурних форм;
що 27.11.2008 р. на пленарному засіданні
сесії Київської міської ради
затверджено порядок розміщення малих
архітектурних форм в місті Києві та що
після набрання чинності зазначеного
рішення Київради Головне управління
земельних ресурсів повернеться до
розгляду порушеного питання у
зверненні ОСОБА_1

Не погоджуючись з бездіяльністю
відповідача щодо невчинення дій в
порядку, встановленому ст. 123
Земельного кодексу України в редакції
Закону № 509-VI від 16.09.2008 р., для вирішення
питань, викладених в клопотаннях ФОП
ОСОБА_1 від 04.11.2008 р. (реєстраційний вх. №
13588) та від 04.11.2008 р. № К-14648, пленарним
засіданням ради та щодо неприйняття
рішення про надання ФОП ОСОБА_1 дозволу
на розроблення документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або мотивовану відмову у його
наданні на протязі більш ніж п'яти
років з дня реєстрації клопотань від
04.11.2008 р. (реєстраційний вх. № 13588) та від
04.11.2008 р. № К-14648 обумовила позивача
звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд частково
погоджується з доводами Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1, виходячи з
наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України,
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України), Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні» від 21.05.1997 р.
№ 280/97-ВР (далі - Закон № 280/97-ВР).

Приписами ч. 2 ст. 14 Конституції України
(в редакції, чинній в момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що
право власності на землю гарантується.
Це право набувається і реалізується
громадянами, юридичними особами та
державою виключно відповідно до
закону.

Частиною першою статті 116 Земельного
кодексу України (в редакції, чинній в
момент виникнення спірних
правовідносин) визначено, що громадяни
та юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної або комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування в
межах їх повноважень, визначених цим
Кодексом, або за результатами аукціону.

Так, статтею 118 Земельного кодексу
України встановлений порядок
безоплатної приватизації земельних
ділянок громадянами.

Зазначеною нормою встановлено, що
громадянин, зацікавлений у
приватизації земельної ділянки, яка
перебуває у його користуванні, подає
заяву до відповідної районної,
Київської чи Севастопольської міської
державної адміністрації або сільської,
селищної, міської ради за
місцезнаходженням земельної ділянки.

Рішення органів виконавчої влади та
органів місцевого самоврядування щодо
приватизації земельних ділянок
приймається у місячний строк на
підставі технічних матеріалів та
документів, що підтверджують розмір
земельної ділянки.

Громадяни, зацікавлені в одержанні
безоплатно у власність земельної
ділянки із земель державної або
комунальної власності для ведення
фермерського господарства, ведення
особистого селянського господарства,
ведення садівництва, будівництва і
обслуговування жилого будинку,
господарських будівель і споруд
(присадибна ділянка), індивідуального
дачного будівництва, будівництва
індивідуальних гаражів у межах норм
безоплатної приватизації, подають
заяву про вибір місця розташування
земельної ділянки до відповідної
районної, Київської чи
Севастопольської міської державної
адміністрації або сільської, селищної,
міської ради за місцезнаходженням
земельної ділянки. До заяви додаються
матеріали, передбачені частиною п'ятою
статті 151 цього Кодексу, а також
висновки конкурсної комісії (у разі
відведення земельної ділянки для
ведення фермерського господарства).

Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюються у порядку, встановленому
статтею 151 цього Кодексу.

Проект відведення земельної ділянки
розробляється за замовленням громадян
організаціями, які мають відповідні
дозволи (ліцензії) на виконання цих
видів робіт, у строки, що обумовлюються
угодою сторін.

Проект відведення земельної ділянки
погоджується з органом по земельних
ресурсах, природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами,
органами архітектури і охорони
культурної спадщини та подається на
розгляд відповідних місцевої
державної адміністрації або органу
місцевого самоврядування.

Районна, Київська чи Севастопольська
міська державна адміністрація або
сільська, селищна, міська рада у
місячний строк розглядає проект
відведення та приймає рішення про
передачу земельної ділянки у
власність.

У разі відмови органу виконавчої влади
чи органу місцевого самоврядування у
передачі земельної ділянки у власність
або залишення заяви без розгляду
питання вирішується в судовому
порядку.

Відповідно до приписів ст. 122 ЗК України
сільські, селищні, міські ради
передають земельні ділянки у власність
або у користування із земель
комунальної власності відповідних
територіальних громад для всіх потреб.

Київська та Севастопольська міські
державні адміністрації передають
земельні ділянки із земель державної
власності у власність або у
користування у межах їх територій для
всіх потреб, крім випадків, визначених
частиною сьомою цієї статті.

Приписами ст. 123 ЗК України визначено,
що надання земельних ділянок державної
або комунальної власності у
користування здійснюється на підставі
рішень органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Рішення зазначених органів
приймається на підставі проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок у разі: зміни цільового
призначення земельних ділянок; надання
в користування земельних ділянок, межі
яких не встановлені в натурі (на
місцевості).

Надання у користування земельної
ділянки, межі якої встановлені в натурі
(на місцевості), без зміни її цільового
призначення, здійснюється на підставі
технічної документації із землеустрою
щодо складання документа, що посвідчує
право користування земельною ділянкою.

Особа, зацікавлена в одержанні у
користування земельної ділянки із
земель державної або комунальної
власності за проектом її відведення,
звертається з клопотанням про вибір
місця розташування земельної ділянки
до відповідної сільської, селищної,
міської, районної, обласної ради,
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевої державної адміністрації.

До клопотання додаються матеріали,
передбачені частиною п'ятою статті 151
цього Кодексу.

Вибір місця розташування земельної
ділянки та надання дозволу і вимог на
розроблення проекту її відведення
здійснюються у порядку, встановленому
статтею 151 цього Кодексу.

Умови і строки розроблення проектів
відведення земельних ділянок
визначаються договором, укладеним
замовником з виконавцем цих робіт
відповідно до типового договору.
Типовий договір на розробку проекту
відведення земельної ділянки
затверджується Кабінетом Міністрів
України.

Розроблений проект відведення
земельної ділянки погоджується з
територіальним органом виконавчої
влади з питань земельних ресурсів,
органом містобудування і архітектури
та охорони культурної спадщини,
природоохоронним і
санітарно-епідеміологічним органами, а
також з відповідним територіальним
органом виконавчої влади з питань
лісового або водного господарства (у
разі вилучення (викупу), надання, зміни
цільового призначення земельних
ділянок лісогосподарського
призначення чи водного фонду).

Погоджений проект відведення
земельної ділянки після одержання
позитивного висновку державної
землевпорядної експертизи у випадках,
передбачених законом, подається разом
з клопотанням про надання земельної
ділянки до відповідної державної
адміністрації, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим або
сільської, селищної, міської, районної,
обласної ради, які розглядають його в
місячний строк і в межах своїх
повноважень, визначених цим Кодексом,
приймають рішення про надання
земельної ділянки у користування.

Рішенням про надання земельної ділянки
у користування за проектом її
відведення здійснюється: затвердження
проекту відведення земельної ділянки;
вилучення (викуп) земельних ділянок у
землекористувачів (землевласників) із
затвердженням умов вилучення (викупу)
земельних ділянок (у разі
необхідності); надання земельної
ділянки особі у користування з
визначенням категорії земель та її
використання і затвердженням умов
надання, у тому числі (у разі
необхідності) вимог щодо відшкодування
втрат сільськогосподарського та
лісогосподарського виробництва,
встановлення обґрунтованих граничних
термінів забудови земельної ділянки.

Відмову органів місцевого
самоврядування або органів державної
влади в наданні земельної ділянки у
користування або залишення клопотання
без розгляду в установлений законом
строк може бути оскаржено в судовому
порядку. Рішення про відмову в наданні
земельної ділянки в користування має
містити мотивовані пояснення з
посиланням на відповідні положення
нормативно-правових актів,
затвердженої містобудівної
документації та документації із
землеустрою.

Згідно з ст. 151 ЗК України особи,
зацікавлені у вилученні (викупі),
виборі земельних ділянок, зобов'язані
погодити з власниками землі і
землекористувачами та органами
державної влади або органами місцевого
самоврядування, згідно з їх
повноваженнями, розміри земельних
ділянок, передбачені для вилучення
(викупу), умови їх вилучення (викупу), а
також розміри земельної ділянки,
передбачені для її передачі (надання),
умови її передачі (надання) з
урахуванням комплексного розвитку
території, який би забезпечував
нормальне функціонування на цій
ділянці і прилеглих територіях усіх
об'єктів та умови проживання населення
і охорону довкілля.

Вибір місця розташування земельних
ділянок здійснюють відповідні
сільські, селищні, міські, районні,
обласні ради, Верховна Рада Автономної
Республіки Крим, місцеві державні
адміністрації, Рада міністрів
Автономної Республіки Крим, Кабінет
Міністрів України відповідно до їх
повноважень щодо вилучення та передачі
(надання) цих ділянок.

Особи, зацікавлені у вилученні (викупі)
земельних ділянок, звертаються із
заявою (клопотанням) про вибір місця
розташування земельних ділянок до
відповідної сільської, селищної,
міської, районної, обласної ради,
Кабінету Міністрів України, Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
місцевої державної адміністрації.
Клопотання щодо вибору місця
розташування земельних ділянок за
рахунок земель, вилучення (викуп) яких
провадиться Кабінетом Міністрів
України та Верховною Радою Автономної
Республіки Крим, подаються відповідно
до Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій.

До заяви (клопотання) додаються: а)
обґрунтування необхідності вилучення
(викупу) та/або відведення земельної
ділянки; б) позначене на відповідному
графічному матеріалі бажане місце
розташування земельної ділянки з її
орієнтовними розмірами; в) засвідчена
нотаріально письмова згода
землекористувача (землевласника) на
вилучення (викуп) земельної ділянки (її
частини) із зазначенням розмірів
передбаченої для вилучення (викупу)
земельної ділянки та умов її вилучення
(викупу); г) копія установчих документів
для юридичних осіб, а для громадянина -
копія документа, що посвідчує особу.

Типова форма заяви (клопотання) про
вибір місця розташування земельної
ділянки затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Відповідний орган державної влади або
орган місцевого самоврядування згідно
із своїми повноваженнями розглядає
заяву (клопотання) і в тижневий строк з
дня її реєстрації направляє її копії на
розгляд територіальних органів
виконавчої влади з питань земельних
ресурсів, органів містобудування і
архітектури та охорони культурної
спадщини, природоохоронних і
санітарно-епідеміологічних органів, а
також до відповідних територіальних
органів виконавчої влади з питань
лісового або водного господарства (у
разі вилучення (викупу), надання, зміни
цільового призначення земельних
ділянок лісогосподарського
призначення чи водного фонду).

У разі вилучення органами виконавчої
влади земельних ділянок державної
власності у межах населеного пункту
матеріали заяви (клопотання) подаються
для розгляду до відповідного органу
місцевого самоврядування.

Зазначені органи протягом трьох тижнів
з дня одержання заяви (клопотання)
надають відповідній сільській,
селищній, міській, районній, обласній
раді чи Кабінету Міністрів України,
Раді міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевій державній адміністрації
висновок про можливість відведення
земельної ділянки для цілей,
зазначених у заяві (клопотанні),
граничні розміри земельної ділянки та
її площу, склад угідь земель, вимоги
щодо відведення земельної ділянки.

Вимоги щодо відведення земельної
ділянки надаються цими органами у
межах їх повноважень, визначених
законом.

Склад та зміст вимог щодо відведення
земельної ділянки, які надаються
уповноваженими органами, визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Після отримання висновків органів,
зазначених у частині сьомій цієї
статті, про можливість відведення
земельної ділянки для цілей,
зазначених у заяві (клопотанні), та
рішення Верховної Ради України (у разі
необхідності) відповідний орган
державної влади або орган місцевого
самоврядування, згідно із своїми
повноваженнями, у двотижневий строк
розглядає матеріали вибору земельної
ділянки і приймає рішення про
затвердження зазначених матеріалів та
надає дозвіл і вимоги на розроблення
проекту відведення земельної ділянки
або мотивоване рішення про відмову.

Як вбачається з матеріалів справи, в
поданих позивачем клопотаннях від
04.11.2008 р. визначено обґрунтування
необхідності відведення земельної
ділянки (реконструкція торгового
кіоску під магазин) з орієнтовними
розмірами (40 кв.м. по АДРЕСА_2), а також
подані копії позитивних висновків
Головного управління містобудування,
архітектури та дизайну міського
середовища від 25.10.2004 р. № 19-9935, СЕС
Шевченківського району м. Києва від
05.11.2004 р. № 2508с, Головного управління
земельних ресурсів м. Києва від 07.12.2004 р.
№ 03-23/38512, попередній договір оренди
земельної ділянки з Шевченківською
райрадою, витяги з бази даних АС ДЗК від
29.10.2008 р. та копію з витягу з бази даних
АС ДЗК з визначенням меж земельної
ділянки, копія документа, що посвідчує
особу, копія ідентифікаційного коду.

Оскільки обидва клопотання від 04.11.2008 р.
були подані позивачем через різні
приймальні, документам були присвоєні
наступні вхідні номери: № І-13588 від
04.11.2008 р. та № К-14648 від 04.11.2008 р.

Відповідно до
Реєстраційно-контрольної картки №
І-13588, позивач просив продовжити строк
оренди земельної ділянки по АДРЕСА_2
під МАФ.

У вказаній Реєстраційно-контрольній
картці № І-13588 містяться дані про
попередню відповідь, а саме від 10.12.2008 р.
№ 03-16/49677.

В матеріалах справи наявний лист
Головного управління земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) № 03-23/49677 від
10.12.2008 р., який не стосується земельної
ділянки, про яку йдеться мова у
клопотаннях позивача від 04.11.2008 р.,
вказаний лист стосується звернення
позивача щодо передачі в оренду
земельних ділянок для реконструкції
двох існуючих торговельних кіосків під
магазин, розташованих по вул.
Щербакова, 72.

Таким чином, оскільки лист Головного
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) № 03-23/49677 від 10.12.2008 р. не
стосується земельної ділянки,
зазначеної в клопотаннях ФОП ОСОБА_1
від 04.11.2008 р., такий доказ, на
переконання суду, є неналежним.

Разом з тим, в даному листі йдеться про
Регламент розгляду питань щодо набуття
та реалізації права користування
землею в м. Києві, затвердженого
рішенням Київської міської ради VII
сесії XXIV скликання від 15.07.2004 р. № 457/1867
(далі - Регламент № 457/1867).

Судом також встановлено, що одночасне
подання позивачем двох клопотань щодо
одного й того ж питання було обумовлено
тим, що на час звернення існувало дві
процедури надання дозволів на розробку
проектів відведення земельних ділянок
чи відмов у їх наданні, встановлених як
Регламентом № 457/1867, так і Земельним
кодексом України, які суттєво
відрізнялася одна від одної.

Так, згідно з п. 8 ст. 8 Регламенту № 457/1867
(в редакції, що діяла в момент
виникнення спірних правовідносин)
Київський міський голова або заступник
міського голови - секретар Київради на
підставі висновку постійної комісії
Київради з питань містобудування та
землекористування протягом одного
тижня підписує згоду на розроблення
документації із землеустрою або
повідомлення про відмову в задоволенні
клопотання (заяви), тобто Київський
міський голова або заступник міського
голови - секретар Київради були
наділені компетенцією надавати згоду
або відмовляти в розробленні проектів
відведення земельних ділянок.

Відповідно ж до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 123 та ч. 10 ст.
151 ЗК України (в редакції, чинній в
момент виникнення спірних
правовідносин) рішення про надання
дозволу або мотивоване рішення про
відмову приймаються на пленарному
засіданні відповідної ради.

Виходячи з приписів частини четвертої
статті 9 Кодексу адміністративного
судочинства України, якою визначено, що
в разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу, суд вважає, що оскільки Регламент
№ 457/1867, норми якого діяли в момент
виникнення спірних правовідносин, був
підзаконним актом, норми останнього не
могли підміняти порядок передачі
земельної ділянки в користування,
встановлений чинним законодавством,
зокрема Земельним кодексом України.

Пункт 8 ст. 8 Регламенту № 457/1867 фактично
змінював існуючий
організаційно-правовий механізм
передачі земель в користування,
проголошений ст. 92 Конституції України,
тим самим скасовував особисті та інші
права, свободи й законні інтереси
громадян, проголошені й гарантовані ст.
ст. 13, 14, 40 Конституції України щодо
права отримання земель в користування
відповідно до закону.

Аналогічного висновку у своїй
Додатковій постанові від 30 серпня 2012
року дійшов Київський апеляційний
адміністративний суд у справі №
2а-11/1/2008, який залишив без змін
постанову Дніпровського районного
суду м. Києва від 07 липня 2008 року в
частині визнання нечинним п. 8 ст. 8
Регламенту № 457/1867.

Виходячи з приписів ч. 5 ст. 254 КАС
України, додаткова постанова суду
апеляційної інстанції за наслідками
перегляду набрала законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі,
оскільки її було прийнято за
наслідками розгляду у письмовому
провадженні.

Крім того, в матеріалах справи наявні
Висновок постійної комісії з питань
земельних відносин, містобудування та
архітектури Київської міської ради III
сесії VI скликання № К-14648 від 03.02.2009 р. та
Повідомлення заступника Київського
міського голови - секретаря Київради О.
Довгого № К-14648 від 15.04.2009 р., які є
актами реагування на лист позивача від
04.11.2008 р. № К-14648 та які підготовлені у
відповідності до згаданого вище п. 8 ст.
8 Регламенту № 457/1867.

Хоча вказаний вище п. 8 ст. 8 Регламенту
№ 457/1867 і визнаний судами нечинним, суд,
аналізуючи наявні в матеріалах справи
Лист від 10.12.2008 р. № 03-23/49677, Висновок від
03.02.2009 р. № К-14648 та Повідомлення від
15.04.2009 р. № К-14648 дійшов висновку, що у
всіх випадках позивачу відмовлено в
згоді на розроблення проекту
відведення земельної ділянки у зв'язку
з тим, що дія Регламенту № 457/1867 не
поширюється на надання земельних
ділянок у користування для розміщення
малих архітектурних форм (абз. 2 п. 3 ст. 1
Регламенту № 457/1867).

Разом з тим, підстави для відмови на
розроблення документації із
землеустрою встановлені в п. 9 ст. 8
Регламенту № 457/1867, якими були: а)
обставини, внаслідок яких розміщення
об'єкта містобудування є недоцільним з
екологічних, санітарних,
соціально-економічних, містобудівних,
інших підстав, передбачених
законодавством; б) інші обставини,
безпосередньо передбачені у
нормативно-правових актах.

Підстави, як то «у зв'язку з тим, що дія
Регламенту № 457/1867 не поширюється на
надання земельних ділянок у
користування для розміщення МАФ»
Регламентом № 457/1867 (в редакції, що
діяла в момент виникнення спірних
правовідносин) взагалі не було
передбачено.

Відмова у наданні згоди має бути
обґрунтованою і містити посилання на
підстави, передбачені законодавством.

За вказаних обставин, суд ставить під
сумнів наявні в матеріалах справи Лист
від 10.12.2008 р. № 03-23/49677, Висновок від
03.02.2009 р. № К-14648 та Повідомлення від
15.04.2009 р. № К-14648, які на переконання
відповідача, складені відповідно до
приписів чинних на час виникнення
спірних правовідносин норм Регламенту
№ 457/1867.

З підстав встановленого вище,
вирішуючи спір у відповідності до
приписів чинних норм законодавства,
суд вважає за необхідне зазначити
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
жодне з клопотань позивача від 04.11.2008 р.
суб'єктом владних повноважень не
розглянуто у відповідності до приписів
законодавства, що регулюють спірні
правовідносини.

Судом встановлено, що вищезазначеними
клопотаннями позивач просить Київраду
надати у користування земельну
ділянку, орієнтовної площі 40 кв.м.,
розташованої за адресою: АДРЕСА_2 під
реконструкцію торгового кіоску під
магазин.

Відповідно до п. «б» ч. 1 ст. 9 ЗК України
до повноважень Київської і
Севастопольської міських рад у галузі
земельних відносин на їх території
належить передача земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу.

Приписами пункту 34 частини першої
статті 26 Закону № 280/97-ВР визначено, що
виключно на пленарних засіданнях
сільської, селищної, міської ради
вирішується питання регулювання
земельних відносин відповідно до
закону.

Таким чином, вирішення питання
регулювання земельних відносин
відповідно до закону належить виключно
до повноважень Київської міської ради,
яка реалізує їх шляхом своїх пленарних
засідань.

Наведені норми встановлюють право
відповідача передавати земельні
ділянки комунальної власності у
власність громадян.

Відповідно до ч. 2 ст. 118 та ч. 2 ст. 140
Конституції України особливості
здійснення виконавчої влади та
місцевого самоврядування в містах
Києві та Севастополі визначаються
окремими законами України.

Так, Закон України «Про столицю України
- місто-герой Київ» від 15.01.1999 р. № 401-XIV
(далі - Закон № 401-XIV) визначає
спеціальний статус міста Києва як
столиці України, особливості
здійснення виконавчої влади та
місцевого самоврядування у місті
відповідно до Конституції України та
законів України.

Офіційне тлумачення окремих положень
цього Закону надав Конституційний Суд
України, зокрема Рішенням від 25 грудня
2003 року № 21-рп/2003.

Цей Суд зазначав, що Київська міська
державна адміністрація є єдиним в
організаційному відношенні органом,
який виконує функції виконавчого
органу Київської міської ради та
паралельно функції місцевого органу
виконавчої влади. З питань, віднесених
до відання місцевого самоврядування,
цей орган підзвітний і підконтрольний
Київській міській раді, а з питань
здійснення повноважень у сфері
виконавчої влади - Кабінету Міністрів
України.

Згідно з пп. 8 п. «б» ч. 1 ст. 33 Закону №
280/97-ВР до відання виконавчих органів
сільських, селищних, міських рад
належать делеговані повноваження,
зокрема, підготовка висновків щодо
надання або вилучення в установленому
законом порядку земельних ділянок, що
проводиться органами виконавчої влади
та органами місцевого самоврядування.

Відповідно до рішення Київської
міської ради X сесія VI скликання «Про
внесення змін до рішення Київської
міської ради від 19.12.2002 р. № 182/342 «Про
затвердження Положення про Головне
управління земельних ресурсів
виконавчого органу Київради (Київської
міської державної адміністрації)» від
25.12.2012 р. № 717/9001 Головне управління
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)
перейменоване в Департамент земельних
ресурсів виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації).

У відповідності до пп. 3.11 п. 3 Положення
про Департамент земельних ресурсів
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації), затвердженого рішенням
Київської міської ради III сесія XXIV
скликання від 19 грудня 2002 року № 182/342
Департамент відповідно до визначених
галузевих повноважень розробляє в
установленому порядку проекти рішень
Київської міської ради, готує та подає
розпорядження Київського міського
голови, розпорядження виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації), а також подає свої
висновки з питань передачі земельних
ділянок у власність громадян та
юридичних осіб.

З прийняттям Київською міською радою XI
сесії VI скликання рішення № 63/9120 від
28.02.2013 р., яким затверджено Тимчасовий
порядок передачі (надання) земельних
ділянок у користування або у власність
із земель комунальної власності в
місті Києві (далі - Тимчасовий порядок
№ 63/9120), Рішення Київської міської ради
VII сесії XXIV скликання «Про порядок
передачі (надання) земельних ділянок в
користування або у власність у місті
Києві» від 15.07.2004 р. № 457/1867 втратило
чинність (дата втрати чинності - 21.03.2013
р.).

Згідно з п. 8 ст. 21 Тимчасового порядку №
63/9120 Департамент земельних ресурсів за
результатами опрацювання клопотання
та висновку Департаменту
містобудування та архітектури готує
проект рішення Київської міської ради
про надання дозволу на розроблення
документації із землеустрою або проект
відмови у наданні такого дозволу, який
приймається Київською міською радою в
порядку, встановленому Регламентом
Київської міської ради, та у строки,
встановлені законодавством.

Виходячи з аналізу наведених норм
вбачається, що Департамент земельних
ресурсів уповноважений готувати
висновки щодо надання земельних
ділянок у встановленому законом
порядку, а рішення про надання дозволу
на розроблення проекту землеустрою
щодо відведення земельної ділянки та
про надання її у власність приймають
органи, визначені в статті 118 ЗК
України. Їхня бездіяльність не
перешкоджає процесу відведення
земельної ділянки, оскільки здійснення
замовлення на виготовлення проектної
документації можливе без отримання
дозволу на її виготовлення.

Таким чином, надання земельної ділянки
або відмова у її наданні здійснюється
виключно органами, визначеними в ст. 118
ЗК України.

Аналогічного висновку у своїй
постанові від 10.12.2013 р. дійшла колегія
суддів Судової палати в
адміністративних справах Верховного
Суду України.

Як вбачається з матеріалів справи,
відповідач прийняв клопотання
позивача від 04.11.2008 р. та скерував їх на
розгляд Головному управлінню
земельних ресурсів виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації), яке в
свою чергу відмовило в задоволенні
вищезазначених клопотань.

За таких обставин, лист Головного
управління земельних ресурсів від
10.12.2008 р. № 03-23/49677 та Повідомлення від
15.04.2009 р. № К-14648 за підписом заступника
Київського міського голови - секретаря
Київради О. Довгого не можуть вважатися
рішеннями компетентного органу -
суб'єкта владних повноважень щодо
клопотань позивача, тобто, його
клопотання у встановленому
законодавством порядку розглянутими
не були.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 24 Закону № 280/97-ВР органи
місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Беручи до уваги викладене вище,
виходячи з системного аналізу вказаних
вище норм та виходячи з визначення
поняття бездіяльності суб'єкта владних
повноважень, де бездіяльність - це
пасивна поведінка суб'єкта владних
повноважень, яка може мати вплив на
реалізацію прав, свобод, інтересів
фізичної чи юридичної особи (наприклад,
неприйняття рішення за заявою особи,
ненадання допомоги працівниками
міліції, неоприлюднення
нормативно-правового акта тощо), суд
вважає, що невчинення дій в порядку,
встановленому ст. 123 Земельного кодексу
України в редакції Закону України від
16.09.2008 р. № 509-VI, для вирішення питань,
викладених в клопотаннях ФОП ОСОБА_1
від 04.11.2008 р. (реєстраційний вх. № 13588) та
від 04.11.2008 р. № К-14648, пленарним
засіданням ради та неприйняття рішення
про надання ФОП ОСОБА_1 дозволу на
розроблення документації із
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або мотивовану відмову у його
наданні на протязі більш ніж п'яти
років з дня реєстрації клопотань від
04.11.2008 р. (реєстраційний вх. № 13588) та від
04.11.2008 р. № К-14648, є бездіяльністю
Київської міської ради, що є
неприпустимим.

А тому, вимоги про визнання
бездіяльності Київської міської ради
неправомірною є обґрунтованими та
такими, що підлягають до задоволення.

Разом з тим, суд вважає, що з метою
повного захисту прав, свобод та
інтересів позивача, про захист яких він
просить в своїх письмових поясненнях з
врахуванням заперечень відповідача
від 05.02.2014 р., необхідно, керуючись ч. 2
ст. 11 КАС України, зобов'язати Київську
міську раду розглянути подані ФОП
ОСОБА_1 клопотання у відповідності до
норм чинного законодавства.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Частиною першою статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого: 1) суд вирішує
справи відповідно до Конституції та
законів України, а також міжнародних
договорів, згода на обов'язковість яких
надана Верховною Радою України; 2) суд
застосовує інші нормативно-правові
акти, прийняті відповідним органом на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам, відповідач
як суб'єкт владних повноважень не довів
правомірності своїх дій.

Оцінивши докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд дійшов
висновку про часткову обґрунтованість
позовних вимог і на підставі ч. 2 ст. 11, п.
п. 1, 2 ч. 2 ст. 162 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає за необхідне адміністративний
позов ФОП ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує на користь позивача всі
здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 68,82 грн. з
Державного бюджету України.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України суд присуджує на користь
позивача здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 3,40 грн. з
міського бюджету.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити
частково.

2. Визнати протиправною бездіяльність
Київської міської ради щодо невчинення
дій в порядку, встановленому ст. 123
Земельного кодексу України в редакції
Закону України від 16.09.2008 р. № 509-VI, для
вирішення питань, викладених в
клопотаннях ФОП ОСОБА_1 від 04.11.2008 р.
(реєстраційний вх. № 13588) та від 04.11.2008 р.
№ К-14648, пленарним засіданням ради та
щодо неприйняття рішення про надання
ФОП ОСОБА_1 дозволу на розроблення
документації із землеустрою щодо
відведення земельної ділянки або
мотивовану відмову у його наданні на
протязі більш ніж п'яти років з дня
реєстрації клопотань від 04.11.2008 р.
(реєстраційний вх. № 13588) та від 04.11.2008 р.
№ К-14648.

3. Зобов'язати Київську міську раду
розглянути подані Фізичною
особою-підприємцем ОСОБА_1 клопотання
від 04 листопада 2008 року у відповідності
до норм чинного законодавства.

4. Присудити з міського бюджету за
рахунок бюджетних асигнувань за
зобов'язаннями Київської міської ради
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 понесені ним витрати по сплаті
судового збору у розмірі 3,40 грн. (три
гривні сорок копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко