Справа № 820/11220/13-а
Суддя: Присяжнюк О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 р. Справа №
820/11220/13-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Присяжнюк О.В.

Суддів: Курило Л.В. , Русанової В.Б.

за участю секретаря судового засідання
Дудки О.А.,

за участю: представника позивача -
Шпака В.В.,

представника відповідача -
Краснікової О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Харківської обласної митниці
Міндоходів на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
16.12.2013р. по справі № 820/11220/13-а

за позовом Приватної
науково-виробничої фірми "Акцент"

до Харківської обласної митниці
Міндоходів , Головного
управління Державної казначейської
служби України у Харківській області

про скасування рішень, стягнення
коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Приватна науково-виробнича фірма
«Акцент» звернулася до суду з позовом
до Харківської обласної митниці
Міндоходів, Головного управління
державної казначейської служби у
Харківській області, у яком уз
подальшими уточненями просив:
скасувати рішення Харківської
обласної митниці про коригування
митної вартості товарів: №
807000003/2013/001877/2 від 23 вересня 2013р., №
807000003/2013/001878/2 від 23 вересня 2013 р.;
скасувати картку відмови в прийнятті
митної декларації № 807100000/2013/01224 від 23
вересня 2013 р, видану Харківською
обласною митницею; скасувати Картку
відмови в прийнятті митної декларації
№ 807100000/2013/01225 від 23 вересня 2013 р., видану
Харківською обласною митницею;
стягнути з державного бюджету на
користь Приватної науково-виробничої
фірми «Акцент» суму в розмірі 30180,8 грн.,
у тому числі надмірно сплачене ввізне
мито по МД № 046877 - 6 700,8, по МД № 046873 - 2285, 45
грн. та надмірно сплачений податок на
додану вартість по МД №046877 - 15284,7 грн.,
по МД № 046873 - 5909,85 грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 06 березня
2014 р. позовні вимоги задоволені у
повному обсязі.

Відповідач Харківська обласна митниця
Міндоходів - не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій посилаючись
на незаконність рішення суду першої
інстанції в зв'язку з ненаданням
належної правової оцінки обставинам
справи та невірним застосуванням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи,
просить суд апеляційної інстанції
скасувати постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
06 березня 2014 р. та прийняти нове судове
рішення, яким відмовити у задоволені
позову у повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги апелянт посилається на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
а саме: Митного кодексу України, КАС
України та не відповідність висновків
суду обставинам справи.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
пояснення осіб, які беруть участь у
справі, дослідивши наявні в матеріалах
справи докази, вважає, що вимоги
апеляційної скарги підлягають
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до ст. 195 КАС України, суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції встановлено, що
19 липня 2007 р. між позивачем та фірмою
SISECAM DIS TICARET A.S. Турція, укладено контракт
№ 3 відповідно до умов якого продавець
фірма SISECAM DIS TICARET A.S. Турція продає, а
позивач (покупець) купує на умовах FOB
Istanbul товари зі скла партіями,
визначеними у накладних (а.с. 73-78).

Згідно п. 2.1 зазначеного контракту
загальна сума товару, що поставляється
за контрактом, складає 500 000,0 доларів
США. Згідно додаткової угоди до
контракту № 3 від 19 липня 2007 р. загальна
сум контракту складає 5 000 000,00 доларів
США, контракт набирає чинності з
моменту підписання по факсу сторонами
та діє до 31 грудня 2013 р. (а.с.80).

На підставі укладеного контракту
позивачем подано до відповідача митні
декларації № 046877, № 046873 від 16 вересня
2013 р. та задекларовано митну вартість
товару за деклараціями митної вартості
№ 807100000/2013/45283 від 16 вересня 2013 р. та №
807100000/2013/045277 від 16 вересня 2013 р.
Складовими митної вартості товару за
даними ДМВ є вартість товару,
транспорті витрати, а митну вартість
товару визначено за ціною договору
(контракту). На підтвердження митної
вартості товару відповідачу надано
контракт № 3 від 19 липня 2007 р. з
додатковими угодами від 12 січня 2012 р. та
01 січня 2012 р., комерційні інвойси №
85097888, № 85097889, № 85097890, № 85097891 від 29
серпня 2013 р., платіжне доручення № 12724
від 29 серпня 2013 р., міжнародні
товарно-транспортні накладні CMR № 0387, №
4463, експортні декларації відправника,
прайс лист виробника.

Митним органом позивачу відмовлено у
митному оформленні товару за ціною,
визначеною у контракті № 3 від 19 липня
2007 р., та прийнято рішення про
коригування митної вартості №
807000003/2013/001878/2, № 807000003/2013/001878/2 від 23
вересня 2013р., згідно яких митна
вартість товару визначена із
застосуванням методу № 2 (резервний) та
виставлено з наведеним відповідачем
виставлено картки відмови в прийнятті
митної декларації, які оскаржуються в
даній справі.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги обґрунтовані та
відповідач при винесенні оскаржуваних
рішень діяв з порушенням діючого
законодавства, у зв'язку з чим рішення
підлягають скасуванню та підлягає
стягненню на користь позивача ввізне
мито.

Колегія суддів частково не
погоджується з такими висновками суду
першої інстанції з наступних підстав.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Судовим розглядом встановлено, що
відповідач прийшов до висновку, що
заявлена позивачем митна вартість
товару по митній декларації менша ніж
рівень митної вартості ідентичних та
подібних товарів, оформлених митницями
по Україні у найближчий до митного
оформлення час, а документи, подані
декларантом до митного оформлення, не
містять відомостей щодо ціни, що була
фактично сплачена за товар.

У зв'язку з викладеним, в порядку
проведення митних консультацій,
відповідач письмово запропонував
позивачу надати (за наявності)
додаткові документи : виписку з
бухгалтерської документації,
ліцензійний чи авторський договір
покупця, що стосується оцінюваних
товарів та є умовою продажу оцінюваних
товарів, каталоги, специфікації,
загальні прейскуранти (прас-листи)
виробника товару, копію митної
декларації країни відправлення з
обов'язковим перекладом та відмітками
митних органів країни відправлення,
висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару та сировини. Відповідачем
зазначено, що запитані документи не
були надані позивачем, заявлену ним
митну вартість не було визнано з
посиланням на вимоги ст., ст. 54, 55, 58
Митного кодексу України. При
коригуванні митної вартості за основу
взято інформацію, яка міститься в ЄАІС
ДМСУ та ПІК «Інспектор 2006»: митні
декларації
508050000/2013/7107,508050000/2013/10683,508050000/2013/10212,100270000/
2013/250761,500060001/2013/27760 за митною
декларацією від 10 червня 2013 р. №
600020000/13/2033 та від 12 липня 2013 р. №
807000003/2013/001351/2 та коригування митної
вартості здійснено за резервним
методом.

Відповідно до ст. 51 Митного кодексу
України, митна вартість товарів, що
переміщуються через митний кордон
України, визначається декларантом
відповідно норм цього Кодексу. Митна
вартість товарів, що ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту, визначається
відповідно до глави 9 цього Кодексу.

Відповідно до ст. 53 Митного кодексу
України, у випадках, передбачених цим
Кодексом, одночасно з митною
декларацією декларант подає митному
органу документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення.
Документами, які підтверджують митну
вартість товарів, є: декларація митної
вартості, що подається у випадках,
визначених у частині п'ятій і шостій
статті 52 цього Кодексу, та документи, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості, на підставі
яких проводився розрахунок митної
вартості; зовнішньоекономічний
договір (контракт) або документ, який
його замінює, додатки до нього у разі їх
наявності; рахунок-фактура (інвойс) або
рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); якщо рахунок
сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару;
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що Митним кодексом
передбачено вичерпний перелік
документів, що подається декларантом
митному органу для підтвердження
заявленої митної вартості товарів та
обраного методу її визначення.

Відповідно до ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України передбачено, що в разі, якщо
документи, зазначені у частині другій
цієї статті, містять розбіжності,
наявні ознаки підробки або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати (за
наявності) додаткові документи,
визначені у ч.3 ст. 53 Митного Кодексу
України.

Пунктами 3.16, 3.17 Загального додатку до
Міжнародної конвенції щодо спрощення
та гармонізацію митних процедур
встановлено стандартне правило, що і
підтвердження декларації на товари
митна служба вимагає тільки ті
документи, які є необхідними для
проведення контролю за даною операцією
та забезпечення виконані усіх вимог
щодо застосування митного
законодавства. У випадках, коли окремі
підтверджуючі документи не можуть бути
представлені разом з декларацією на
товари причин, які визнані митною
службою обґрунтованими, вона дозволяє
подачу таких документів протягом
визначеного періоду часу.

Послідовність дій посадових осіб
митного органу при здійсненні контролю
з правильністю визначення митної
вартості товарів під час здійснення їх
митного контролю та митного оформлення
визначено Методичними рекомендаціями
щодо роботи посадових осіб митних
органів з аналізу, виявлення та оцінки
ризиків при здійснені контролю
правильності визначення митної
вартості товарів, які переміщуються
через митний кордон України,
затвердженими наказом Державної
митної служби України від 13.07.2012 №362.

Згідно пункту 6 Методичних
рекомендацій, при перевірці розрахунку
здійсненого декларантом або
уповноваженою ним особою при
визначенні митної вартості товарів за
основним методом, та чисельного
значення заявленої митної вартості,
зокрема аналізується: включення всіх
складових митної вартості; включення
всіх платежів, які відповідають
вимогам, встановленим частинами п'ятою
- восьмою статті 58 Кодексу, до ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті; наявність помилок при
перенесена відомостей з документів,
які підтверджують митну вартість
товарів, до митної декларації та/або до
декларації митної вартості; наявність
арифметичних помилок в митній
декларації, декларації митної вартості
або документах, які підтверджують
митну вартість товарів; наявність
помилок при перерахунку сум в
іноземній та/або національній валютах,
наявність помилок при здійсненні
нарахувань (наприклад, знижок);
наявність помилок при перерахуванні
одиниць виміру оцінюваного товару на
одиниці виміру товару відповідно до
Митного тарифу України.

При перевірці розрахунку та числового
значення заявленої митної вартості
товарів здійснюється перевірка
наявності у підтверджуючих документах
всіх відомостей кількісному виразі,
використаних при обчисленні митної
вартості, а саме: ДМВ (якщо ДМВ
подається); митній декларації графи 12,
20, 22, 31 (в частині зазначень
характеристик товару, які впливають
виключно на рівень його митної
вартості), 42, 43, 44 (в частині наявності
реквізитів документів, які
підтверджують митну вартість товарів),
45,46; документах, поданих для здійснення
митного контролю та митного оформлення
товарів, для декларування яких не
застосовується митна декларація (в
частині зазначення характеристик
товару, які впливають виключно на
рівень його митної вартості); рахунку-
фактурі або іншому документі, який
визначає вартість товару (пункт 7
Методичних рекомендацій).

Згідно з ч. 6 ст. 54 МК України митний
орган може відмовити у митному
оформленні товарів за заявленою
декларантом або уповноваженою ним
особою митної вартістю виключно за
наявності обґрунтованих підстав
вважати, що заявлено неповні та/або
недостовірні відомості про митну
вартість товарів, у тому числі невірно
визначено митну вартість товарів, у
разі: невірно проведеного декларантом
або уповноваженою ним особою
розрахунку митної вартості; неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно переліком та
відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Згідно з ч. 2 ст. 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів за
основним методом - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які ввозять на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції) здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у части першій статті 58 цього Кодексу.

Митний орган має право відійти від
наведених вище законодавчих обмежень,
пов'язаних з перевіркою основного
переліку документів, які підтверджують
митну вартість товарів, та витребувати
від декларанта додаткові документи
лише у тому випадку, якщо надані
декларантом документи містять
розбіжності, наявні ознаки підроблення
або ці документи не містять всіх
відомостей, що підтверджують числові
значені складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, тобто
не дозволяють митному органу законно
здійснити визначений законом мінімум
митних формальносте необхідних для
забезпечення додержання законодавства
України з питань державної митної
справи для розмитнення
задекларованого товару.

Відповідно до ст. 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; 6) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм Митного Кодексу.

Судовим розглядом встановлено, що при
здійсненні митного оформлення
позивачем (декларантом) було надано
передбачені чинним законодавством
документи, необхідні для митного
оформлені товару за ціною договору,
зокрема, контракт № 3 від 19 липня 2007 р. з
додатковими угодами від 12 січня 2012 р. та
01 січня 2012 р., комерційні інвойси
платіжне доручення про сплату товару,
міжнародні товарно-транспортні
накладні CMR, експортні декларації
відправника, прас лист виробника.

Подання зазначених документів також
підтверджується відповідним
посиланням на них у митних деклараціях,
оскаржуваних в даній справі картках
відмови у митному оформленні товару та
рішеннях про коригування митної
вартості товарів.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції
стосовно того, що відмовляючи у
визнанні митної вартості за основним
методом - ціною договору, не надав
підтверджень того, що декларант в
декларації митної вартості зазначив не
всі складові числового значення митної
вартості, неправильно здійснив
розрахунок, вніс до декларації
недостовірні або неточні відомості,
або що надані митному органу документи
містили розбіжності, ознаки підробки
або не всі відомості, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості задекларованих товарів,
всупереч приписам ч. 3 ст. 53 Митного
кодексу України.

Наказом Міністерства Фінансів України
від 24.05.2012 р. №598 затверджено Форму
рішення про коригування митної
вартості товарів, а також Правила
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів.

Відповідно до Правил заповнення
рішення, у графі 33 „Обставини
прийняття Рішення та джерела
інформації, що використовувалися
митним органом для визначення митної
вартості" зазначаються причини, через
які митна вартість імпортованих
товарів не може бути визначена за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі: неподання основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком та
відповідно до умов, наведених у статті
53 Кодексу); невірно проведений
розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу
Кодексу; надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості. Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом. У графі також вказується про
проведення процедури консультацій між
митним органом та декларантом з метою
обґрунтованого вибору методів
визначення митної вартості товарів
відповідно до вимог статей 59-61 Кодексу.
Результати проведеної консультації, а
також причини, через які не можуть бути
застосовані методи визначення митної
вартості товарів за ціною договору
щодо ідентичних, подібних (аналогічних)
товарів (наприклад, відсутня
інформація щодо вартості ідентичних
або подібних (аналогічних) товарів),
фіксуються у графі. Посилання на
використання цінової бази Єдиної
автоматизованої інформаційної системи
Держмитслужби у рішенні допускається
тільки при визначенні митної вартості
відповідно до положень статей 59, 60 та 64
Кодексу з обов'язковим зазначенням
номера та дати митної декларації, яка
була взята за основу для визначення
митної вартості оцінюваних товарів, з
поясненнями щодо зроблених коригувань
на обсяг партії ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, умов
поставки, комерційних умов тощо.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, що з
оскаржуваних рішень, про коригування
митної вартості товару, їх зміст не
відповідає приписам Наказу
Міністерства Фінансів України від
24.05.2012 р. № 598 про затвердження Правил
заповнення рішення про коригування
митної вартості товарів, оскільки в них
відсутні будь-які пояснення щодо
зроблених коригувань на обсяг партії
ідентичних або подібних (аналогічних)
товарів, умов поставки, комерційних
умов тощо.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції стосовно того, що
оскаржувані рішення необґрунтовані
та підлягають скасуванню, у зв'язку з
чим оскаржувані картки відмови
підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Суд першої інстанції приймаючи
рішення про задоволення позовних
вимог щодо стягнення з Державного
бюджету України на користь позивача
надмірно сплачені кошти з податку на
додану вартість, виходив з того, що
оскільки оскаржуване рішення є
неправомірним, то сплачені на його
підставі кошти, а саме: 30 180, 08 грн.
підлягають поверненню (стягненню) з
бюджету на користь підприємства як
надмірно сплачені ним.

Проте, колегія суддів не погоджуться з
такими висновками суду першої
інстанції, оскільки вони передчасні та
не підлягають задоволенню.

Вимогами Митного кодексу України
передбачено, що питання контролю
правильності митної вартості товару
за тим чи іншим методом відносяться
виключно до компетенції митних
органів, у зв'язку з чим, суд першої
інстанції передчасно стягнув з
відповідача на користь позивача
податок на додану вартість.

Таким чином, із врахуванням
вищевикладеного, колегія суддів
приходить до висновку, що в цій частині
позовні вимоги підлягають скасуванню,
а апеляційна скарга задоволенню.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 202, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Харківської
обласної митниці Міндоходів
задовольнити частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 16.12.2013р. по
справі № 820/11220/13-а скасувати в
частині задоволення позову Приватної
науково - виробничої фірми «Акцент»
про стягнення з Державного бюджету
України на користь Приватної
науково-виробничої фірми «Акцент» (49040,
м. Дніпропетровськ, вул. Панікахи, 2-б,
кімн. 14, , р/р 8001 у
банку ПАТ КБ «Приватбанк», МФО 305299, ІПН
33, № свід. 200072855) суму у розмірі 30180
гривень 08 копійок, у тому числі
надмірно сплачене ввізне мито по МД №
046877 - 6 700 гривень 08 копійок, по МД № 046873 -
2285 гривень 45 копійок та надмірно
сплачений податок на додану вартість
по МД № 046877 - 15284 гривень 07 копійок, по
МД № 046873 - 5909 гривень 85 копійок.

В цій частині прийняти нову постанову,
якою відмовити в задоволенні позову.

В іншій частині постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 16 грудня
2013 р. залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Присяжнюк
О.В.Судді(підпис) (підпис) Курило Л.В.
Русанова В.Б. Повний текст постанови
виготовлений 11.03.2014 р.