Справа № 826/17130/13-а
Суддя: Старова Н.Е.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Аблов Є. В.
Суддя-доповідач: Старова Н.Е.
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2014 року
м.
Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді суддів:
Старової Н. Е. Файдюка В. В., Чаку Є. В.
розглянувши у письмовому провадженні
апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва по справі за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Мегаполіс
Україна Лоджістікс» (далі позивач,
Товариство) до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
(далі відповідач) про визнання
протиправним та скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

До Окружного адміністративного суду м.
Києва звернулося Товариство з
обмеженою відповідальністю «Мегаполіс
Україна Лоджістікс» з позовом до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів про визнання протиправним
та скасувати рішення Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
про коригування митної вартості
товарів № 100270000/2013/300397/2 від 16.10.13 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
14.11.2013 року позовні вимоги задоволено
повністю.

Відповідач, не погоджуючись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову та прийняти нове
рішення, яким в задоволенні
адміністративного позову відмовити
повністю.

Справа розглянута відповідно до вимог
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню.

Як встановлено судом першої інстанції,
між MJF TEAS (Pvt) Ltd (Шрі-Ланка) та
Товариством з обмеженою
відповідальністю «Мегаполіс Україна
Лоджістік» (Україна, м. Київ) укладено
зовнішньоекономічний договір
(контракт) № MJF-MUL від 17.10.2012 року,
відповідно до умов якого компанія MJF TEAS
(Pvt) Ltd зобов'язана продати позивачу
товар, зазначений у контракті на умовах
поставки СІР - Київ - відповідно до
правил «Інкотермс 2010».

ТОВ «Мегаполіс Україна Лоджістікс»
була заявлена митна вартість товару за
ВМД № /2013/181055 в розмірі 388811,51 грн.
(48644,00 дол. США) та застосовано основний
метод - за ціною договору (контракту).

До декларування було заявлено товар:
чай чорний ферментований, байховий,
фасований, у первинній упаковці до 3-х
кг, у одноразових фільтр-пакетиках,
торгівельної марки «Ділмах» (ділмах
преміум)»; «чай чорний ферментований,
байховий, фасований, у первинній
упаковці до 3-х кг, у торгівельної марки
«Ділмах» (ділмах крупнолистовий)».

Київською регіональною митницею при
розгляді документів під час контролю
за правильністю визначення митної
вартості товарів та, у зв'язку із
сумнівами щодо її відповідності,
згідно з ч. 3 ст. 53 Митного кодексу
України, було запропоновано декларанту
надати додаткові документи для
підтвердження заявленої митної
вартості, саме: виписку з
бухгалтерської документації; каталоги,
специфікації, прейскуранти (прайс-лист)
виробника товару; висновки про якісні
та вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями та
інформацію про вартість сировини для
виробництва товару.

На виконання вимог пункту шостого
статті 54 Митного кодексу України від
13.03.2012 N 4495-VI, 10.09.2012 року відповідачем
було відмовлено позивачу у митному
оформленні задекларованого товару, у
зв'язку з чим, оформлено картки відмови
в прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення № 100270000/2013/01919
від 16.10.2013 року на підставі прийнятого
рішення про коригування заявленої
митної вартості товарів № 100270000/2013/300397/2
від 16.10.2013 року.

Не погоджуючись з рішенням відповідача
та, вважаючи його протиправним, позивач
звернувся з позовом до суду.

Колегія суддів не вбачає порушень
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
на які посилається апелянт, та вважає,
що судом надана їм правильна правова
оцінка на підставі законодавства, яке
регулює спірні правовідносини.

Згідно ВМД № /2013/181055, митна
вартість товару, заявлена позивачем до
митного оформлення , відповідно до ст. 58
МК України, за першим методом (за ціною
договору) і склала 388811,51 грн. (48644,00 дол.
США).

Позивачем на підтвердження заявленої
митної вартості був наданий
відповідачу комплект обов'язкових
документів, передбачений ч. 2 ст. 53
Митного кодексу України, а саме:
зовнішньоекономічний договір
(контракт) поставки з виробником № MJF-MUL
від 17.10.2012 року; специфікація до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) 3006484 від 26/07/2013 року;
додаткова угода до
зовнішньоекономічного договору
(контракту) б/н від 09.09.2013 року; СМR 454 від
13.10.2013 року; коносамент ОНD/КІЕ/6039 від
26/07.2013 року; інвойс № 3006485 від 26.07.2013
року; прайс-лист виробника MJF TEAS (Pvt)
Ltdвід 17.10.2012 року; пакувальний лист №
3006485 від 26.07.2013 року; експортна
декларація від 20.07.2013 року; страховий
поліс ЕМЕС від 30.07.2013 року; звіт з
незалежної оцінки майна Т 09/01 від 02.09.2013
року; сертифікати походження від 13.10.2013
року; лист представництва MJF TEAS (Pvt) Ltdвід
03.09.2013 року.

Частиною третьою статті 53 Митного
кодексу України, передбачено обов'язок
декларанта давати додаткові документи
(за наявності) до визначеного частиною
другою цієї статті загального
переліку. При цьому, такий обов'язок
виникає у декларанта виключно у разі,
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності наявні ознаки підробки або
не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, а ч. 6 ст. 54 МК України,
передбачено, що орган доходів і зборів
може відмовити у митному оформленні
товарів за заявленою декларантом
митною вартістю виключно за наявності
обгрунтованих підстав, передбачених
цією частиною.

Відповідно до рішення про коригування
митної вартості № 100270000/2013/300397/2 від
16.10.2013 року розбіжності полягали в тому,
що підпунктом 3.4. пункту 3 договору №
MJF-MUL від 17.10.2012 року визначено, що товар
поставляється на умовах СІР Київ
Інкотермс 2010, але пп. 3.17 оговорюється,
що всі ризики, втрати чи пошкодження
товарів переходять до Покупця в момент
передачі Продавцем товару першому
перевізникові. При цьому, цим же
підпунктом встановлено, що право
власності на товар переходить до
Покупця в момент надходження таких
товарів на склад Покупця за адресою: м.
Київ., вул. Електротехнічна, 45.

Однак, слід зазначити, що поняття
«перехід ризиків» та «перехід справа
власності» не є тотожними. Діючим
законодавством України та Офіційними
правилами тлумачення торговельних
термінів Міжнародної торгової палати
Інкотермс 2010 (умови СІР) не встановлено,
що момент переходу ризиків та момент
переходу права власності на товар
повинні співпадати, тому питання
моменту переходу ризиків в Контракті №
MJF-MUL 17.10.12 від 17.10.2012 року сторонами
контракту TOB «Мегаполіс Україна
Лоджістікс» та MJF TEAS (Pvt) Ltd вирішено
виключно відповідно до вимог Офіційних
правил тлумачення торговельних
термінів Міжнародної торгової палати
Інкотермс 2010 (умови СІР), а умови
переходу права власності сторонами
контракту вирішені на договірній
основі.

Відповідно до ст. 697 Цивільного кодексу
України, договором може бути
встановлено, що право власності на
переданий покупцеві товар
зберігається за продавцем до оплати
товару або настання інших обставин.

Тобто, відповідно до п. 3.17 контракту №
MJF-MUL 17.10.12 від 17.10.2012 року, такою
обставиною для переходу права
власності сторонами контракту № MJF-MUL
17.10.12 від 17.10.2012 року передбачено момент
надходження товарів на склад Покупця
за адресою м. Київ, вул.
Електротехнічна, б. 45.

Крім того, колегія суддів ретельно
дослідила надані позивачем, у
відповідності до ч. 2 ст. 53 Митного
кодексу України, документи та дійшла
висновку, що вони цілком відповідають
вимогам чинного законодавства та
підтверджують заявлену позивачем
відомості про митну вартість товарів,
тому не вбачає підстав для надання
декларантом додаткових документів та
коригування митної вартості товарів
відповідачем.

Також суд апеляційної інстанції вважає
за необхідне зазначити, що відповідно
до ст. 57 МК України, основним методом
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є перший метод - за ціною
договору (вартість операції). Кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності.

Виходячи з наведеного, у разі незгоди
відповідача із митною вартістю
імпортованого товару, він, відповідно
до вимог статті 266 МК, зобов'язаний
провести процедуру консультацій, у
ході яких мали б дійти висновків щодо
застосування того чи іншого методу
визначення митної вартості товарів,
при цьому кожний наступний метод
застосовується у разі неможливості
застосування попереднього із
наведенням відповідних аргументів.

Як свідчать матеріали справи,
відповідачем не надані докази
проведення процедури консультацій,
хоча апелянтом заявляється, що про такі
зазначено в графі 33 оскаржуваного
рішення, а, отже, за таких обставин, в
основу оскаржуваних рішень покладено
протиправне застосування резервного
методу визначення митної вартості.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів приходить до висновку, що у
відповідача не було правових підстав
не визнавати митну вартість за обраним
позивачем методом визначення митної
вартості товару за ціною договору щодо
товарів, які імпортуються (вартості
операції), оскільки документи подані
позивачем до митного органу
відповідають вимогам чинного
законодавства та підтверджують
заявлені позивачем відомості про митну
вартість товарів.

Дана позиція суду узгоджується з
позицією ВСУ, викладеною в у постановах
від 21 січня 2011 року (справа № 21-56а10), 7
лютого 2011 року (справа № 21-76а10), 14
листопада 2011 року (справа № 21-213а11), 6
лютого 2012 року (справа № 21-418а11) тощо.

Виходячи із вимог ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представником відповідача не
спростовано контрактну ціну
оцінюваного товару, об'єктивну
можливість і спроможність відповідача
визначити на підставі наданих
позивачем документів зазначену ціну
товарів, а також рівень митної вартості
товарів за ціною договору за правилами,
визначеними у ст. 58 МК, не підтверджено
належними доказами та аргументованими
доводами наявність у поданих позивачем
документах розбіжностей, ознак
підробки або відсутність всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари.

За таких обставин, судова колегія
апеляційної інстанції не вбачає
порушень судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
на які посилається відповідач в
апеляційній скарзі, та вважає, що судом
першої інстанції повно встановлені
обставини справі, яким надана
правильна правова оцінка на підставі
законодавства, яке врегульовує спірні
правовідносини.

Доводи апеляційної скарги, не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені у постанові від
14.11.2013 року, та не можуть бути підставою
для її скасування.

За таких обставин, у відповідності до
ст. 200 КАС України, апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
постанову суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись статтями 186, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 14.11.2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку і строки, визначені ст. 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

.

Головуючий суддя
Старова Н.Е.

Судді:
Файдюк В.В.

Чаку Є.В.