Справа № 815/7607/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 815/7607/13-а

Категорія: 10.2 Головуючий в 1 інстанції:
Бжассо Н. В. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

при секретарі
- Журкіній І.І.,

за участі: представник позивача -
Земляков О.А. (довіреність від 20.07.2013 р.),

представник відповідача
- Котелевська В.Ф. (довіреність від
12.02.2014 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Інституту післядипломної
освіти спеціалістів морського і
річкового транспорту на постанову
Одеського окружного адміністративного
суду від 16 грудня 2013 року по справі за
адміністративним позовом Інституту
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річкового транспорту до
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси,
Пенсійного фонду України про
скасування рішень,-

В С Т А Н О В И Л А:

Інститут післядипломної освіти
спеціалістів морського і річкового
транспорту звернувся до суду з
адміністративним до Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси,
Пенсійного фонду України, в якому
позивач просив суд: визнати
протиправним (недійсним) та скасувати
рішення начальника Управління
пенсійного фону України у Приморському
районі м. Одеси від 08.07.2013 року № 1170 про
застосування фінансових санкцій;
визнати протиправним (недійсним) та
скасувати рішення першого заступника
голови Пенсійного фонду України від
10.10.2013 року № 26896/09-10 про
результати розгляду скарги.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 16 грудня
2013 року вказані вимоги
залишенні без задоволення.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції позивач
подав апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення його вимог в повному
обсязі, наголошуючи, зокрема, на
неправомірності прийняття
оскаржуваних рішень.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав вимоги поданої
апеляційної скарги в повному обсязі.

Представник відповідача - Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
позивача та просив залишити останню
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Представник відповідача - Пенсійного
фонду України у судове засідання не
прибув, попередньо звернувшись з
заявою про розгляд справи за його
відсутності.

Розглянувши матеріали справи,
проаналізувавши доводи апеляційної
скарги, перевіривши законність і
обґрунтованість судового рішення в
межах позовних вимог і доводів
апеляційної скарги, судова колегія
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджено під час апеляційного
розгляду, в період з 20.02.2013 року по 05.03.2013
року, Управлінням Пенсійного фонду
України в Приморському районі м. Одеси
була проведена позапланова перевірка
Інституту післядипломної освіти
спеціалістів морського і річкового
транспорту щодо правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та
інших платежів, контроль за
нарахуванням та сплатою яких покладено
на Пенсійний фонд України за період
з 01.03.2002 року по 31.12.2012 року, а
також достовірності відомостей,
поданих до Державного реєстру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування за період з
01.01.2000 року по 31.12.2012 року, про що
складено акт перевірки від
05.03.2013 року № 106.

За результатом перевірки, серед інших
порушень, Управлінням Пенсійного фонду
України в Приморському районі м. Одеси
було виявлено порушення позивачем
вимог пункту 5 частини 9 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 року № 1058-IV, яке полягало у
поданні недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку в частині
визначених у звітності сум,
нарахованих внесків за січень, лютий,
березень, червень, липень, серпень,
грудень 2010 року.

Рішенням від 08.07.2013 року № 1170,
Управлінням Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси до
позивача було застосовано фінансову
санкцію в розмірі 170 грн., передбачену п.
5 ч. 9 ст. 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції закону чинній
до 01.01.2011 року).

Не погоджуючись з вказаним рішенням
позивачем було подано відповідну
скаргу до Пенсійного фонду України, яка
Рішенням першого заступника голови
Пенсійного фонду України від 10.10.2013
року № 26896/09-10 була залишена без
задоволення.

Позивач не погоджуючись з вказаними
рішеннями звернувся до суду з даним
позовом.

Вирішуючи спірне питання та
відмовляючи у задоволенні вимог
Інституту післядипломної освіти
спеціалістів морського і річкового
транспорту, суд першої інстанції
дійшов висновку, що абзац 5 пункт 7
Розділу VІІІ Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачає
стягнення органами ПФУ фінансових
санкцій за подання недостовірних
відомостей до системи
персоніфікованого обліку і після 1
січня 2011 року відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, тобто в порядку статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». З урахуванням
викладеного, оскільки суд першої
інстанції дійшов висновку щодо
правомірності застосування
Управлінням Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси до
позивача штрафу згідно Рішення № 1170
від 08.07.2013року останній, також, дійшов
висновку щодо відповідності вимогам
закону Рішення першого заступника
голови Пенсійного фонду України
від 10.10.2013 року № 26896/09-10 про
результати розгляду скарги позивача на
вказане рішення.

Однак, колегія суддів не погоджується з
вказаними висновками суду першої
інстанції з огляду на викладене.

Пунктом 5 частини 9 статті 106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», який
діяв до 1 січня 2011 року, було
передбачено, що за подання
недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку, до
територіальних органів ПФУ
накладається штраф у розмірі 10
відсотків суми страхових внесків, які
були сплачені або підлягали сплаті за
відповідний звітний період, за кожний
повний або неповний місяць затримки
подання відомостей, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Саме посилаючись на вказані норми до
позивача були застосовані штрафні
(фінансові) санкції Рішенням № 1170 від
08.07.2013 року за подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку в
частині визначених у звітності сум,
нарахованих внесків за січень, лютий,
березень, червень, липень, серпень,
грудень 2010 року.

Разом з тим, зазначена норма
матеріального права припинила свою дію
з 01 січня 2011 року у зв'язку з набранням
чинності Закону України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

На момент прийняття спірного рішення
діючим Законом України «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» (п. 4 ст.
25) були передбачені заходи впливу та
стягнення лише за неподання,
несвоєчасне подання, подання не за
встановленою формою звітності,
передбаченої цим Законом (а не Законом
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»), -
штраф у розмірі десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян.

Посилання відповідача - Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси, в
обґрунтування підстав для прийняття
оскаржуваного рішення, з якими
погодився суд першої інстанції, на
положення абзаців 5, 6 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування», якими
за фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
збережені повноваження застосування
фінансових санкцій, якими вони були
наділенні до набрання чинності даного
Закону, колегія суддів вважає
безпідставними з огляду на викладене.

Так, абзацом 5 пункту 7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» передбачено, що
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

Абзацом 6 цього ж пункту встановлено, що
на період до повного стягнення
заборгованості зі сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
та відповідних штрафних санкцій за
фондами загальнообов'язкового
державного соціального страхування
зберігаються повноваження щодо
контролю за правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Аналізуючи наведений зміст
законодавчої норми колегія суддів
зазначає, що такі повноваження
пенсійного органу стосуються виключно
страхових внесків та штрафних санкцій,
які нараховані та/або не сплачені до 01
січня 2011 року. Тобто, наведене правило
щодо збереження порядку стягнення та
контрольних функцій фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, передбачених
законодавством, чинним до 1 січня 2011
року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати. Питання ж
відповідальності страховиків, не
пов'язані із такою заборгованістю,
знаходяться поза межами регулювання
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та абзаців 5, 6 пункту 7
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування».

Разом з тим, відповідачем - Управлінням
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси не
доведено, а в матеріалах справи
відсутні докази того, що штрафні
фінансові санкції були пов'язані з
нарахованими та/або не сплаченими
страховими внесками, фінансовими
санкціями до 01 січня 2011 року, мало місце
застосування фінансових санкцій за
неподання, несвоєчасне подання,
подання не за встановленою формою або
подання недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку та іншої
звітності, передбаченої
законодавством за січень, лютий,
березень, червень, липень, серпень,
грудень 2010 року, що не передбачено
вищенаведеними перехідними
положеннями.

З огляду на викладене, колегія суддів
приходить до висновку, що нарахування
після 1 січня 2011 року Управлінням
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси на
підставі пункту 5 частини 9 статті 106
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» позивачу штрафних
санкцій за подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку, є
протиправним.

Аналогічний висновок щодо
застосування вищезазначених норм
матеріального права міститься у
постановах Верховного Суду України по
справах № 21-367а12 від 20 листопада 2012
року, № 21-170а13 від 04 червня 2013 року, №
21-458а13 від 04 лютого 2014 року, які
відповідно до ст. 244-2 КАС України є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України.

Посилання суду першої інстанції на
постанови Верховного Суду України від
26 березня 2013 року у справі № 21-71а13 та
від 19 лютого 2013 року у справі № 21-432а12,
колегія суддів вважає безпідставним,
оскільки зі змісту вказаних рішень
вбачається, що предметом розгляду
даних справ було саме правомірність
застосування фінансових санкцій після
01 січня 2011 року за порушення в
нарахуванні та сплаті страхових
внесків за період до 01 січня 2011 року на
підставі статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», а не стягнення органами
ПФУ фінансових санкцій за подання
недостовірних відомостей до системи
персоніфікованого обліку після 1 січня
2011 року в порядку пункту 5 частини 9
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Застосування ж
вищезазначених норм матеріального
права було предметом розгляду справ
Верховним Судом України № 21-367а12 від 20
листопада 2012 року, № 21-170а13 від 04 червня
2013 року, № 21-458а13 від 04 лютого 2014 року, в
яких, зокрема, Верховний Суд України
наголосив, що правило щодо збереження
порядку стягнення та контрольних
функцій фондів загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
передбачених законодавством, чинним до
1 січня 2011 року, поширюється лише на
заборгованість зі сплати страхових
внесків та сум штрафних санкцій, які
були нараховані та/або не сплачені до
зазначеної дати.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
безпідставного висновку щодо
правомірності нарахування після 1
січня 2011 року Управлінням Пенсійного
фонду України в Приморському районі м.
Одеси на підставі пункту 5 частини 9
статті 106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» позивачу штрафних
санкцій за подання недостовірних
відомостей, що використовуються в
системі персоніфікованого обліку та
відповідно відсутності підстав для
скасування оскаржуваного позивачем
Рішення начальника Управління
пенсійного фону України у Приморському
районі м. Одеси від
08.07.2013 року № 1170.

Разом з тим, колегія суддів не
погоджується з доводами позивача щодо
порушення відповідачем - Пенсійним
фондом України, при прийнятті Рішення
від 10.10.2013 року № 26896/09-10 про
результати розгляду скарги, п. 5.1
Порядку розгляду органами Пенсійного
фонду України скарг на рішення про
накладення штрафу, нарахування пені та
заяв платників при узгодженні ними
вимоги про сплату недоїмки зі сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затвердженого Постановою правління
Пенсійного фонду України від
08.10.2010 року № 22-7 в частині строку
розгляду скарги, що, на думку
останнього, є підставою для скасування
вказаного рішення, оскільки, як
вбачаться з матеріалів справи, скарга
позивача на Рішення Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси від 08.07.2013
року № 1170 надійшла до Пенсійного фонду
України 12.08.2013 року, про що свідчить
запис в журналі вхідної кореспонденції
від 12.08.2013 року за № 5027/7 (а.с.89), тобто
останнім днем направлення рішення за
результатами розгляду вказаної скарги
або рішення про продовження строку
розгляду скарги є 01.09.2013 року. Рішення
про продовження строку розгляду скарги
№ 22701/09-10 було направлено позивачу
30.08.2013 року, тобто в межах строку
визначеного зазначеним пунктом
Порядку, що не заперечується останнім.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що вимоги позивача про визнання
протиправним та скасування Рішення
першого заступника голови Пенсійного
фонду України від 10.10.2013 року № 26896/09-10
про результати розгляду скарги
задоволенню не підлягають.

Враховуючи вище викладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції при розгляді справи порушено
норми матеріального права, не повно
з'ясовано обставини, що мають значення
для справи та висновки суду першої
інстанції не відповідають обставинам
справи, що в свою чергу призвело до
неправильного вирішення справи.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що судове рішення відповідно до
вимог п. 4 ч. 1 ст. 202 КАС України підлягає
скасуванню з прийняттям по справі
нової постанови про часткове
задоволення позовних вимог.

Згідно вимог ч. 3 ст. 94 КАС України, якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Зважаючи на те, що суд апеляційної
інстанції дійшов висновку щодо
наявності підстав для задоволення
вимог позивача в частині позовних
вимог майнового характеру, колегія
суддів вважає за необхідне стягнути на
користь позивача судовий збір
сплачений останнім саме за позовними
вимогами майнового характеру в
сумі 1085,55 грн.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 202, 205, 207, 254 КАС
України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Інституту
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річкового транспорту на
постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2013
року - задовольнити частково.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 16 грудня 2013
року по справі за адміністративним
позовом Інституту післядипломної
освіти спеціалістів морського і
річкового транспорту до Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси,
Пенсійного фонду України про
скасування рішень - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
адміністративний позов Інституту
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річкового транспорту до
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси,
Пенсійного фонду України про
скасування рішень - задовольнити
частково.

Скасувати Рішення начальника
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Одеси № 1170 про
застосування фінансових санкцій за
подання до органів Пенсійного фонду
України недостовірних відомостей, що
використовуються в системі
персоніфікованого обліку до Інституту
післядипломної освіти спеціалістів
морського і річкового транспорту в
розмірі 170,00 грн.

В задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Інституту післядипломної
освіти спеціалістів морського і
річкового транспорту сплачений
судовий збір у розмірі 1085,55 грн. (тисячу
вісімдесят п'ять гривень 55 коп.).

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів після набрання
чинності безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний колегією суддів 21 березня
2014 року.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/