Справа № 810/3203/13-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/3203/13-а Головуючий
у 1-й інстанції: Брагіна О. Є.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

13 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Губської О. А.

при секретарі:
Тур В. В.

за участю представника позивача
ОСОБА_2, представника відповідача
Завальської С. В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні у місті
Києві апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
р. у справі за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги,-

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_4 звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Київської області про
визнання протиправною та скасування
вимоги.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
р. у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якої позовні
вимоги задовольнити, посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились, дослідивши матеріали справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів вважає, що апеляційну скаргу
необхідно задовольнити, а оскаржувану
постанову суду - скасувати з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, 12.12.2012 р. відповідачем були
винесені 2 податкових
повідомлення-рішення №№3023//292 та
3024//291 на підставі акту перевірки
№4531/17-2//122 від 26.11.2012 р., згідно
якого позивачу було збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на суму 10969,75 грн. (за
основним платежем - 10733,00 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 236,75 грн.) та
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб на суму 5809, 43 грн. (за
основним платежем - 4647,54 грн., штрафні
(фінансові) санкції - 1161,89 грн.)

Не погоджуючись з прийнятими
рішеннями, позивач оскаржив їх в
адміністративному порядку, надіславши
на адресу податкового органу вищого
рівня скаргу №36 від 21.12.12 р. (вх.№487/м від
24.12.12 р.).

04.01.2013 року ДПС у Київській області було
винесене рішення про продовження
розгляду скарги до 22.02.2012 р. (рішення
№5/0/14-13/10-206/890).

Вказане рішення отримане позивачем
10.01.2013 року.

Остаточне рішення про результати
розгляду скарги позивачем отримано не
було.

22.05.2013 року відповідачем оформлено та
надіслано позивачу податкову вимогу
№681-19 на суму 10926,75 грн.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до п.56.2 ст. 56 ПК України, у
разі коли платник податків вважає, що
контролюючий орган неправильно
визначив суму грошового зобов'язання
або прийняв будь-яке інше рішення, що
суперечить законодавству або виходить
за межі повноважень контролюючого
органу, встановлених цим Кодексом або
іншими законами України, він має право
звернутися до контролюючого органу
вищого рівня із скаргою про перегляд
цього рішення.

Скарга подається до контролюючого
органу вищого рівня у письмовій формі
(та у разі потреби - з належним чином
засвідченими копіями документів,
розрахунками та доказами, які платник
податків вважає за потрібне надати з
урахуванням вимог пункту 44.6 статті 44
цього Кодексу) протягом 10 календарних
днів, що настають за днем отримання
платником податків податкового
повідомлення-рішення або іншого
рішення контролюючого органу, що
оскаржується, п.56.2 ст. 56 ПКУ.

Згідно із п. 56.9. ст.56 ПКУ, керівник (або
його заступник) відповідного
контролюючого органу може прийняти
рішення про продовження строку
розгляду скарги платника податків
понад 20-денний строк, визначений у
пункті 56.8 цієї статті, але не більше 60
календарних днів, та письмово
повідомити про це платника податків до
закінчення строку, визначеного у
пункті 56.8 цієї статті. Якщо вмотивоване
рішення за скаргою платника податків
не надсилається платнику податків
протягом 20-денного строку або протягом
строку, продовженого за рішенням
керівника контролюючого органу (або
його заступника), така скарга
вважається повністю задоволеною на
користь платника податків з дня,
наступного за останнім днем зазначених
строків. Скарга вважається також
повністю задоволеною на користь
платника податків, якщо рішення
керівника контролюючого органу (або
його заступника) про продовження
строків її розгляду не було надіслано
платнику податків до закінчення
20-денного строку, зазначеного в абзаці
першому цього пункту.

Відповідно до п. 56.17 ст. 56 ПК України
процедура адміністративного
оскарження закінчується, в тому числі,
днем отримання платником податків
рішення центрального органу
виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику.

День закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження грошового
зобов'язання платника податків.

Наказом Мінфіну України від 19.11.12 р. №1203
затверджено Положення про порядок
подання та розгляду скарг платників
податків органами державної
податкової служби, абз. 8 п.15 якого
встановлено, що рішення вважається
надісланим (наданим) фізичній особі -
платнику податків, якщо його вручено
особисто фізичній особі або її
представникові під розписку чи
надіслано поштою з повідомленням про
вручення за адресою, зазначеною
фізичною особою - платником податків у
скарзі як адреса, на яку необхідно
надіслати рішення за результатами
розгляду скарги.

Як вбачається з матеріалів справи, на
підтвердження направлення позивачу
відповіді на скаргу, представником
контролюючого органу надано копію
зворотнього повідомлення від 21.02.13 р.
№90/м/10-206/790 (а.с.137, 137-а) та довідку
оператора поштового зв'язку про
повернення рекомендованого
відправлення у зв'язку із закінченням
терміну зберігання від 26.03.13 р.

Апелянтом даний факт не заперечується
і навпаки, зазначається в якості доказу
неправомірності оформлення податкової
вимоги, так як рішення про результати
розгляду скарги на податкові
повідомлення-рішення ним не отримане, а
отже, податкове зобов'язання не є
узгодженим.

Натомість, колегія суддів зазначає, що
даний факт не є підставою для
відсутності у відповідача повноважень
на оформлення спірної вимоги, оскільки
факт надсилання рішення про відмову у
задоволенні скарги позивача на адресу,
зазначену останнім у скарзі,
підтверджується наявними в матеріалах
справи доказами.

Незважаючи на це, позивач акцентував
увагу суду першої інстанції ще й на те,
що рішення про результати розгляду
скарги ним не було отримане не з його
вини, а внаслідок бездіяльності
відповідача щодо не надіслання
вказаного рішення на адресу позивача.

В апеляційній скарзі позивач вбачає
порушення норм права судом першої
інстанції у неприйнятті ним в якості
належних доказів по справі довідки,
наданої начальником ЦПЗ №1, оскільки
вона ґрунтується на неперевірених
даних (довідки складені невідомими
особами, підписи яких не завірені, дані
відносно них не встановлені).

Так в матеріалах справи (а.с. 121) та
(а.с.122) знаходяться 2 довідки, на
підставі яких надано відповідь
начальником ЦПЗ № 1.

З огляду на те, що вказані довідки не
суперечать змісту одна одної та
відповіді начальника ЦПЗ № 1, виданої
на підставі довідок, колегія суддів
акцентує увагу безпосередньо на
відповіді начальника ЦПЗ № 1 (а. с. 126),
відповідно до якої рекомендована
письмова кореспонденція в надходженні,
видачі не значиться.

Для дослідження обставин, на які
акцентується увага позивача в
апеляційній скарзі, судом апеляційної
інстанції було надіслано судовий запит
на адресу Центру поштового зв'язку № 1.

У відповідь на судовий запит надійшов
лист начальника ЦПЗ № 1 Степури А. М., в
якому вказується, що рекомендований
лист № 134, надісланий за адресою
вул. Сквирське шосе, 180, м. Біла Церква,
надійшов у Центр поштового зв'язку № 1
м. Біла Церква 23.02.2013 р., який
сортувальник дільниці помилково
засортувала в відділення поштового
зв'язку Біла Церква-4, замість Біла
Церква-9 (а. с. 185).

В подальшому начальник відділення
поштового зв'язку Біла Церква-4 не
звернула уваги, що поштове
відправлення не її зони доставки, і не
здійснила досилання за місцем
призначення, а після закінчення
терміну зберігання 25.03.2013 р. повернула
за зворотною адресою.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку, що відповідачем здійснено
належні дії по своєчасному надісланню
рішення про результати розгляду скарги
на адресу позивача.

Позивачем, в свою чергу, не вчинено
жодних дій чи бездіяльності
направлених на штучному створенні
перешкод у отриманні ним вказаного
рішення.

При вирішення спору по суті, судом
першої інстанції не було встановлено
всі обставини справи, що мають значення
для справи, які суд першої інстанції
вважав встановленими, що призвело до
хибного висновку суду першої інстанції
про правомірність дій відповідача по
надісланню рішення, та наявності
волевиявленої бездіяльності позивача
по неоскарженню податкових
повідомлень-рішень, що призвело до
узгодження податкового зобов'язання з
настанням кінцевого строку для їх
оскарження в адміністративному та
судовому порядках.

Натомість, як встановлено колегією
суддів в ході зібрання письмових
доказів, недбалість працівників
відділення поштового зв'язку штучно
спричинила правовий спір, в якому
відсутня протиправність дій та
бездіяльності обох сторін по справі.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що відповідно до 56.18.
ст. 56 ПК України при зверненні платника
податків до суду з позовом щодо
визнання недійсним рішення
контролюючого органу грошове
зобов'язання вважається неузгодженим
до дня набрання судовим рішенням
законної сили.

Так позивач зазначає, що
повідомлення-рішення він отримав 18.12.2012
року (а.с. 95).

Користуючись правом досудового
оскарження податкових
повідомлень-рішень, позивач оскаржив
їх до вищестоящого органу - Державної
податкової служби у Київській області.

На цій же стадії подано позов про
скасування податкової вимоги.

Натомість, відповідно до п. 55.2. ст. 55 ПК
України контролюючими органами вищого
рівня є:

центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику, -
для контролюючих органів в Автономній
Республіці Крим, містах Києві та
Севастополі, областях, міжрегіональних
територіальних органів та митниць;

контролюючі органи в Автономній
Республіці Крим, містах Києві та
Севастополі, областях, міжрегіональні
територіальні органи - для державних
податкових інспекцій, які їм
підпорядковуються.

Згідно п. 56.6. ст. 56 ПК України у разі коли
контролюючий орган приймає рішення про
повне або часткове незадоволення
скарги платника податків, такий
платник податків має право звернутися
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем отримання рішення про
результати розгляду скарги, зі скаргою
до контролюючого органу вищого рівня.

З огляду на зазначені норми, після
отримання рішення про результати
розгляду скарги Державної податкової
служби у Київській області, позивач мав
право оскаржити його до центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
формування та реалізує державну
податкову і митну політику або одразу
до суду.

Відповідно до п. 1 Положення про
Міністерство доходів і зборів України,
затвердженого Указом Президента
України від 18 березня 2013 року № 141/2013,
Міністерство доходів і зборів України
(Міндоходів України) є центральним
органом виконавчої влади, діяльність
якого спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України.

Міндоходів України є головним органом
у системі центральних органів
виконавчої влади з питань забезпечення
формування єдиної державної
податкової, державної митної політики
в частині адміністрування податків і
зборів, митних платежів та реалізації
єдиної державної податкової, державної
митної політики.

Відповідно до 56.19. ст. 56 ПК України у
разі коли до подання позовної заяви
проводилася процедура
адміністративного оскарження, платник
податків має право оскаржити в суді
податкове повідомлення-рішення або
інше рішення контролюючого органу про
нарахування грошового зобов'язання
протягом місяця, що настає за днем
закінчення процедури
адміністративного оскарження
відповідно до пункту 56.17 цієї статті.

Згідно п. 56.17. ст. 56 ПК України процедура
адміністративного оскарження
закінчується, в тому числі, днем
отримання платником податків рішення
центрального органу виконавчої влади,
що забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику.

Закінчення процедури
адміністративного оскарження днем
отримання платником податків рішення
контролюючих органів в Автономній
Республіці Крим, містах Києві та
Севастополі, областях, міжрегіональних
територіальних органів, виходячи з
норм ст. 56 ПК України можливе лише або
після закінчення строку, передбаченого
для подання скарги, або після отримання
платником податків рішення
відповідного контролюючого органу про
повне задоволення скарги.

На підставі п. 56.17 ст. 56 ПК України день
закінчення процедури
адміністративного оскарження
вважається днем узгодження грошового
зобов'язання платника податків.

У відповідності до п. 59.1 ст. 59 ПК України
у разі коли платник податків не сплачує
узгодженої суми грошового зобов'язання
в установлені законодавством строки,
контролюючий орган надсилає (вручає)
йому податкову вимогу в порядку,
визначеному для надсилання (вручення)
податкового повідомлення-рішення.

З огляду на те, що в судовому засіданні
06.02.2014 року встановлено, що позивач не
скористався правом оскарження рішення
про результати розгляду скарги
Державної податкової служби у
Київській області до отримання
податкової вимоги з вини відділення
поштового зв'язку, натомість, станом на
момент розгляду справи в суді
апеляційної інстанції з вересня 2013
року триває процедура оскарження
податкових повідомлень-рішень, на
підставі яких винесена спірна
податкова вимога, що підтверджується
матеріалами справи та поясненнями
представника позивача в судовому
засіданні 13.03.2014 р., колегія суддів
приходить до висновку, що спірна
податкова вимога № 681-19 від 22.05.2013 року
підлягає скасуванню.

Колегія суддів вважає, що сума
грошового зобов'язання на момент
оскарження податкової вимоги в суді
першої інстанції вважається
неузгодженою, за відсутності
складових, передбачених п. 56.17 ст. 56 ПК
України, що тягнуть за собою закінчення
процедури адміністративного
оскарження.

Натомість, твердження позивача в
апеляційній скарзі, що неотримання ним
рішення про результати розгляду скарги
Державної податкової служби у
Київській області слід розцінювати як
її задоволення, колегією суддів
відхиляються з огляду на те, що вказане
рішення було відправлено на адресу
позивача у передбачений
законодавством строк на зазначену
позивачем адресу.

Незважаючи на встановлення
правомірності дій Державної
податкової служби у Київській області
щодо своєчасності розгляду та
направлення рішення про результати
розгляду скарги позивачу, колегія
суддів констатує, що дії відповідача по
направленню на адресу позивача
податкової вимоги є передчасними,
зважаючи на те, що процедуру
адміністративного оскарження не можна
вважати закінченою на момент винесення
податкової вимоги.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що відповідач
правомірність своїх дій при винесенні
спірної податкової вимоги не довів.

Доводи апеляційної скарги позивача
ґрунтуються на вимогах законодавства
та спростовують висновки суду першої
інстанції.

У відповідності до статті 202 КАС
України підставами для скасування
постанови або ухвали суду першої
інстанції та ухвалення нового рішення
є: неповне з'ясування судом обставин, що
мають значення для справи;
недоведеність обставин, що мають
значення для справи, які суд першої
інстанції вважає встановленими;
невідповідність висновків суду
обставинам справи; порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання, а так
само розгляд і вирішення справи
неповноважним судом; участь в
ухваленні постанови судді, якому було
заявлено відвід на підставі обставин,
які викликали сумнів у неупередженості
судді, і заяву про його відвід визнано
судом апеляційної інстанції
обґрунтованою; ухвалення чи підписання
постанови не тим суддею, який розглянув
справу.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення не у
відповідності до норм матеріального та
процесуального права, а тому наявні
підстави для його скасування.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 196, 198, 202, 205,
207, 212, 254 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
р. у справі за адміністративним позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4 до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Київської
області про визнання протиправною та
скасування вимоги задовольнити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 29 липня 2013
р. скасувати.

Прийняти нову постанову, якою
позовні вимоги фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 задовольнити.

Визнати протиправною та скасувати
податкову вимогу № 681-19 від 22.05.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1)
судовий збір у розмірі 91, 77 грн.
(дев'яносто одна гривня 77 копійок)
шляхом їх безспірного списання з
рахунків Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Київської області.

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення, але може бути
оскаржена до Вищого адміністративного
суду України в порядку і строки,
визначені ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І.
О. ГрибанСуддя О. А.
Губська (Повний текст постанови
виготовлено 18.03.2014 року)

Головуючий суддя

Беспалов О.О.

Судді:

Грибан І.О.

Губська О.А.