Справа № 825/797/14
Суддя: Бородавкіна С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

19 березня 2014 року
Чернігів Справа №
825/797/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Бородавкіної С.В.,

за участі секретаря
Хрущ Т.М.,

за участі представника позивача
ОСОБА_1,

за участі представника відповідача
Скепської О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 до
Чернігівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач 03.03.2014 звернувся до суду з
позовом до Чернігівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Чернігівської області Державної
податкової служби і просить визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення Чернігівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
від 23.08.2013: №, № та від 12.11.2013:
№, №.

Позивач надав до суду заяву про заміну
Чернігівської міжрайонної державної
податкової інспекції Чернігівської
області Державної податкової служби на
належного відповідача - Чернігівську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області.

19.03.2014 позивач уточнив позовні вимоги
та просив визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення Чернігівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області
від 23.08.2013: № повністю та № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на суму 98394,30 грн.,
в т.ч. 85507,28 грн. - за основним платежем та
12887,02 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Свої позовні вимоги мотивує тим, що ФОП
ОСОБА_3 надала на перевірку документи,
що підтверджують понесені нею протягом
2010-2012 років витрати, що підтверджується
супровідним листом позивача від 01.08.2013,
до якого ці документи додавалися.
Відповідач документи отримав 01.08.2013,
про що свідчить наявний на листі його
штамп, тому його твердження про їх
ненадання на перевірку є
безпідставними. Надані первинні
документи не були взяті до уваги
відповідачем під час винесення акту та
податкових повідомлень-рішень. Крім
того, позивач не відносився до осіб, які
за своїм добровільним рішенням
зареєструвалися платником податку,
обов`язок з нарахування та сплати ПДВ, а
також відповідальність за не
нарахування та несплату на рівні особи,
зареєстрованої як платник податку,
передбачені п. 10.2 ст. 10 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
поширюватись на неї не повинні. Жодної
норми яка покладає на позивача
обов`язок з нарахування та сплати
податку на додану вартість, а також
відповідальність за його не
нарахування або несплату цього податку
на рівні особи, зареєстрованої як
платник податку, в податковому
повідомленні-рішенні від 23.08.2013 №
взагалі не вказано. На думку позивача,
висновок про загальну суму від
здійснення операцій з поставки товарів
(послуг) за певний період в рамках
документальної перевірки можливо
робити лише на підставі дослідження
усіх первинних документів, що
підтверджують поставку товарів
(послуг) за цей період. Під час
складання звітності платник податків
може припускатися тих чи інших помилок,
тому податкові органи під час
проведення документальних перевірок
усі свої висновки мають обґрунтовувати
саме посиланням на первинні документи
платника податків, а не на його
звітність. В порушення наведених норм,
в акті перевірки відповідач
стверджуючи що отриманий позивачем
дохід за період з червня 2009 року по
травень 2010 року перевищує 300000 грн. не
вказав жодного первинного документу,
який би це підтверджував. При цьому, він
послався лише на звіти про
використання реєстраторів
розрахункових операцій, які первинними
документами не являються. Позивач
стверджує, що за період з червня 2009 року
по травень 2010 року сума від здійснення
нею операцій з поставки товарів не
перевищувала 300000,00 грн., що підтверджує
складений Чернігівською міжрайонною
державною податковою інспекцією
Чернігівської області Державної
податкової служби акт від 12.03.2012
№6/17- «Про результати планової
документальної виїзної перевірки
дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3,
реєстраційний номер облікової картки
платника податку НОМЕР_1, за період з
01.01.2009 по 31.12.2011», якою не було
встановлено, що в період з 01.06.2009 по
31.05.2010 протягом послідовних 12
календарних місяців сума здійснених
позивачем операцій з поставки товарів
перевищувала 300000,00 грн., а відтак і
самого перевищення не мало місця.

Представник позивача позовні вимоги
просив задовольнити в повному обсязі.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав та пояснив, що
перевіркою правильності визначення
валового доходу, відображеного в
деклараціях про майновий стан і доходи,
з даними про суми валового доходу,
встановленими в ході перевірки, було
виявлено розбіжності, а саме позивачем
було занижено загальний річний
оподатковуваний дохід від здійснення
підприємницької діяльності на 613,51 грн.,
в т.ч. за 2010 рік - на 1,50грн., за 2011 рік - на
111,52 грн. та за 2012 рік - на 500,49грн. Також
позивачем на перевірку не були надані
квитанції та інші платіжні документи,
які б підтверджували оплату за
придбаний товар, тому за 2010 рік витрати
були взяті по нормі 25% від суми
отриманого валового доходу, а за 2011-2012
роки витрати не були підтверджені
документально. Протягом перевіряємого
періоду позивач здійснював
підприємницьку діяльність із
застосуванням загальної системи
оподаткування. До Чернігівської МДПІ
подавались звіти про використання
реєстраторів розрахункових операцій,
згідно яких було встановлено, що дохід
отриманий за період з червня 2009 року по
травень 2010 року, тобто протягом
останніх дванадцяти календарних
місяців, сукупно перевищує 300000 гривень
та становить 325684,30 грн. На підставі
вищевикладеного та відповідно до п. 9.3
ст. 9 Закону України «Про податок на
додану вартість», платник податків
підлягає обов'язковій реєстрації
платником податку на додану вартість з
червня 2010 року. Перевіркою було
встановлено, що станом на 01.06.2010 року
позивач не був внесений до реєстру
платників податку на додану вартість
так, як не було подано до Чернігівської
МДПІ заяву про реєстрацію платником на
додану вартість, чим порушив п.п.2.3.1. п.
2.3 ст.2, п. 9.3., п. 9.6 ст. 9 Закону України
"Про податок на додану вартість".
Податкові зобов'язання за період з
01.06.2010 року по 31.01.2011 року по ПДВ були
визначені перевіркою на підставі
звітів про використання реєстраторів
розрахункових операцій, які були
подані позивачем до Чернігівської
МДПІ, та на підставі книг обліку
розрахункових операцій, які були
надані на перевірку. Перевіркою
повноти визначення податкових
зобов'язань за період з 01.06.2010 по 31.01.2011
встановлено їх заниження всього у сумі
41211 грн., у тому числі за 2010 рік в сумі 37715
грн., за січень 2011 року в сумі 3496 грн., в
результаті чого порушено п. 187.1 ст.187
Податкового кодексу України (пп. 7.3.1,
п.7.3 ст.7, пп. 2.3.1. п. 2.3 ст. 2, п. 9.3, п.9.6 ст. 9
Закону «Про податок на додану
вартість»).

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, суд
вважає, що позов належить задовольнити.

Працівниками Чернігівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Чернігівській області була проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 за період з
01.01.2010 по 31.12.2012, за результатами якої
складено акт №140/17- від 02.03.2013 (том
№1, а.с.54-67).

Перевіркою було встановлено порушення:

ст.13, ст.14 Декрету Кабінету Міністрів
України «Про прибутковий податок з
громадян» та п.5.2 ст.5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» №334/94-ВР, та пп.164.1.3 п.164.1
ст.164, п. 167.1 ст.167, п.177.2 ст.177 Податкового
кодексу України, а саме ФОП ОСОБА_3
занижено оподаткований дохід на 556906,13
грн., в т.ч. за 2010 рік - 226396,12 грн., за 2011
рік - на 166502,52 грн., за 2012 рік - на 164007,49
грн.;

п.187.1 ст.187 Податкового кодексу України (
пп7.3.1 п.7.3 ст.7, пп.2.3.1 п.2.3 ст.2, п.9.3, п.9.6 ст.9
Закону України «Про податок на додану
вартість»), а саме: ФОП ОСОБА_3 занизила
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість, що підлягає сплаті до
бюджету на 41211,00 грн.;

п.9 ст.3 Закону України від 06.07.1995 №265/95-ВР
«Про застосування реєстраторів
розрахункових операцій у сфері
торгівлі, громадського харчування та
послуг»;

п.2.6 глави 2 Положення про ведення
касових операцій у національній валюті
в Україні, затвердженого постановою
Правління Національного банку України
від 15.12.2004 №637.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 23 серпня 2013
року №, яким позивачу збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на доходи фізичних осіб на 98509,28 грн., з
них: +85599,31 грн. - за основним платежем та
12909,97 грн. - за штрафними санкціями (том
№1, а.с.33); №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 50641,00
грн., з них: +41211,00 грн. - за основним
платежем та 9430,00 грн. - за штрафними
санкціями (том №1, а.с.34); від 12 листопада
2013 року: №, яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в сумі 319,00 грн. (том №1,
а.с.35); №, яким до позивача
застосовано штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) в сумі 340,00 грн. (том №1,
а.с.36).

Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливо без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків, хоча в
некомерційній господарській
діяльності можливе безкоштовне
надання результатів останньої.

Згідно ч. 2 та ч. 3 ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 «Про
прибутковий податок з громадян»,
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву.

До складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Відповідно до п. 5.1 та пп. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

До складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

На момент виникнення спірних
правовідносин діяли норми Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» та Декрету Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян». З
01.04.2011 набрав чинності Податковий
кодекс України в частині визначення
податку на прибуток, норми якого в цій
частині кореспондуються з нормами
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств». Декрет Кабінету
Міністрів України від 26.12.1992 №13-92 «Про
прибутковий податок з громадян»
втратив чинність з 04.11.2011 року.

Розділом ІІІ Податкового кодексу
України врегульовані питання,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податку на прибуток.

Відповідно до пп.134.1.1 п.134.1 ст.134
Податкового кодексу України об'єктом
оподаткування є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до п. 138.1 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, що
враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до пп. 138.1.1 п. 138.1 ст. 138
Податкового кодексу України, витрати
операційної діяльності включають
собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та інші
витрати беруться для визначення
об'єкта оподаткування з урахуванням
пунктів 138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2
- 140.5 статті 140, статей 142 і 143 та інших
статей цього Кодексу, які прямо
визначають особливості формування
витрат платника податку.

Відповідно до в п. 138.6 та п. 138.8 ст. 138
Податкового кодексу України,
собівартість придбаних та
реалізованих товарів формується
відповідно до ціни їх придбання з
урахуванням ввізного мита і витрат на
доставку та доведення до стану,
придатного для продажу, собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов`язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Відповідно до пп.139.1.1 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не пов'язані з провадженням
господарської діяльності.

Отже, до складу валових витрат можуть
бути віднесені витрати, які
безпосередньо пов'язані з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
реалізацією продукції (робіт, послуг).

Розділом ІV Податкового кодексу
України врегульовані питання,
пов'язані з обчисленням та сплатою
податку на доходи фізичних осіб.

Відповідно до п.177.2 ст.177 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
є чистий оподатковуваний дохід, тобто
різниця між загальним оподатковуваним
доходом (виручка у грошовій та
негрошовій формі) і документально
підтвердженими витратами, пов'язаними
з господарською діяльністю такої
фізичної особи - підприємця.

Відповідно до п.177.3 ст.177 Податкового
кодексу України для фізичної особи -
підприємця, зареєстрованого як платник
податку на додану вартість, не
включаються до витрат і доходу суми
податку на додану вартість, що входять
до ціни придбаних або проданих товарів
(робіт, послуг).

Відповідно до п.177.4 ст.177 Податкового
кодексу України до переліку витрат,
безпосередньо пов'язаних з отриманням
доходів, належать документально
підтверджені витрати, що включаються
до витрат операційної діяльності
згідно з розділом III цього Кодексу.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення сум
коштів до складу валових витрат до
складу податкового кредиту необхідні
документи, оформлені відповідно до
вимог, встановлених ст.9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», зокрема:
документи, що підтверджують факт
отримання послуг від іншої особи та
документи, що підтверджують зв'язок
понесених витрат з господарською
діяльністю платника податку.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
зареєстрована Чернігівською районною
державною адміністрацією 27.03.2006 (том №1,
а.с.7). Основними видами діяльності
фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 є:
роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах переважно
продуктами харчування, напоями та
тютюновими виробами; інші види
роздрібної торгівлі в
неспеціалізованих магазинах.

Фізична особа-підприємець ОСОБА_3
здійснювала підприємницьку діяльність
на загальній системі оподаткування та
була платником податку на доходи
фізичних осіб, а з 01.02.2011 платником
податку на додану вартість.

ФОП ОСОБА_3 протягом 2010-2012 років
здійснювала роздрібну торгівлю пивом,
алкогольними напоями та тютюновими
виробами (надалі - товар), отже до
витрат, безпосередньо пов`язаних з
отриманням доходів відносяться у тому
числі витрати, понесені нею на
придбання даного товару у інших осіб -
його постачальників, виплату
заробітної плати та сплату збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства.

Витрати ФОП ОСОБА_3 на: придбання
призначеного для реалізації у роздріб
товару, виплату заробітної плати та
сплату збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства становлять:

за 2010 рік: 304972,17 грн., у тому числі 281860,00
грн. на придбання товару, 19942,17 грн. на
виплату заробітної плати та 3170,00 грн. на
сплату збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства;

за 2011 рік: 177240,75 грн., у тому числі 147281,84
грн. на придбання товару, 27911,91 грн. на
виплату заробітної плати та 2047,00 грн. на
сплату збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства;

за 2012 рік: 172640,97 грн., у тому числі 140104,47
грн. на придбання товару, 29945,50 грн. на
виплату заробітної плати та 2591,00 грн. на
сплату збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства.

Доказами, що підтверджують наведені
обставини, є зареєстровані у
податкових органах книги обліку
доходів і витрат підприємця, що
займається торговельною діяльністю;
обліку доходів і витрат, яку ведуть
фізичні особи-підприємці, крім осіб, що
обрали спрощену систему оподаткування,
і фізичні особи, які проводять
незалежну професійну діяльність (том
№1, а.с.76-160).

Витрати на придбання та доставку
товарів підтверджуються накладними,
видатковими та товарно-транспортними
накладними, відомостями про якість,
податковими накладними за
січень-червень 2010 року (том №1, а.с.161-250);
за квітень-грудень 2010 року, за
січень-червень 2011 року (том №2, а.с.1-250);
за квітень-грудень 2011 року, за
листопад-грудень 2012 року (том №3,
а.с.1-250); за березень-листопад 2012 року
(том №4, а.с.1-205); за січень-березень 2012
року (том №5, а.с.1-77).

Позивач належним чином розрахувався зі
своїми постачальниками, що
підтверджується актами звірки
взаєморозрахунків, актами звірки
розрахунків, актами звірки тари (том №5,
а.с.78-87,89,92-104).

Від постачальній позивачем було
одержано податкові накладні за січень
2011 року, за квітень 2011 року (том №2,
а.с.219, том №3, а.с.46).

Придбання товарів було відображено
позивачем у бухгалтерському обліку, що
підтверджується оборотно-сальдовою
відомістю по рахунку: 361, карткою
розрахунків контрагента ФОП ОСОБА_3
(том №5, а.с.88,90-91,105-109).

Дані операції були відображені в
податковому обліку позивача, що
підтверджується податковими
розрахунками сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків, і сум отриманих з них податку
(том №5, а.с.110-122).

Витрати щодо нарахування заробітної
плати підтверджується книгою
нарахування заробітної плати, книгою
по заробітній платі (том №5, а.с.123-196)

Витрати щодо сплати збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства підтверджуються звітами
про суму нарахованого збору на
розвиток виноградарства, садівництва і
хмелярства за січень-грудень 2012 року,
розрахунками суми збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за січень-грудень 2011 року,
за лютий-грудень 2010 року та звітом про
суми нарахування збору на розвиток
виноградарства, садівництва і
хмелярства за січень 2010 року (том №5,
а.с.197-250).

Зазначені обставини також
підтверджуються актом від 12.03.2012 №
6/17- Чернігівської міжрайонної
державної податкової інспекції
Чернігівської області Державної
податкової служби «Про результати
планової документальної виїзної
перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 за період з
01.01.2009 по 31.12.2011», згідно якого за даними
перевірки документально підтверджені
витрати позивача за 2010 рік, що
становлять 304099,00 грн., за 2011 рік - 166391,00
грн. (том №1, а.с.8-30).

Крім того, згідно акту перевірки,
висновок про заниження
оподатковуваного доходу в частині суми
556292,62 грн., що потягло донарахування
податку на доходи фізичних осіб в сумі
85507,28 грн. та штрафних (фінансових)
санкцій (штрафу) в сумі 12887,02 грн.,
зроблено відповідачем в наслідок того,
що ФОП ОСОБА_3 не надала на перевірку
документи, які підтверджують витрати,
понесені нею на придбання товарів
(робіт, послуг), від продажу яких вона
отримувала дохід, у зв'язку із чим
витрати за 2010 рік були взяті по нормі 25%
від суми отриманого валового доходу,

Надання на перевірку документів, що
підтверджують понесені позивачем
протягом 2010-2012 років витрати,
підтверджується супровідним листом
позивача від 01.08.2013, до якого ці
документи додавалися, який був
отриманий відповідачем 01.08.2013, про що
свідчить наявний на листі його штамп
(том №1, а.с.32), тому твердження
відповідача про їх ненадання на
перевірку є безпідставними.

Таким чином, судом встановлено, що
замість задекларованих витрат в сумі
304099,00 грн. враховано лише 77704,38 грн., а
задекларовані позивачем витрати за 2011
рік в сумі 166391,00 грн. та за 2012 рік в сумі
163507,00 грн. взагалі не враховані.

Згідно пп. 2.3.1 п. 2.1 ст. 2 Закону України
«Про податок на додану вартість» (який
діяв на момент виникнення спірних
правовідносин) (далі Закон) особа
підлягає обов'язковій реєстрації як
платник податку у разі коли загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг), у тому числі
з використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Відповідно до п. 2.2 ст. 2 Закону
платником податку є будь-яка особа, яка
за своїм добровільним рішенням
зареєструвалася платником податку.

Відповідно до п. 9.3 ст.9 Закону особи, які
підпадають під визначення пункту 2.3
статті 2 цього Закону, зобов'язані
зареєструватися як платник податку у
податковому органі за їх
місцезнаходженням (місцем проживання).
Форма заяви про реєстрацію
визначається у порядку, визначеному
центральним податковим органом. Дані з
реєстру платників податку підлягають
оприлюдненню в порядку, визначеному
центральним податковим органом.

Фізичні особи, які не є суб'єктами
господарювання та ввозять товари
(предмети) на митну територію України в
обсягах, що підлягають оподаткуванню
згідно з митним законодавством,
сплачують податок на додану вартість
під час перетину такими товарами
(предметами) митного кордону України,
без їх реєстрації як платники цього
податку.

Відповідно до п. 9.6 ст. 9 Закону з
урахуванням положень пункту 9.5 цієї
статті заява про реєстрацію має бути
подана (надіслана) податковому органу:

а) особами, що підлягають реєстрації
згідно з підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті
2 цього Закону, не пізніше двадцятого
календарного дня з моменту досягнення
суми оподатковуваних операцій,
визначеної зазначеним пунктом;

б) особами, які підлягають податковій
реєстрації у зв'язку із здійсненням
ними операцій, визначених у підпунктах
2.3.2 - 2.3.4 пункту 2.3 та пункті 2.4 статті 2
цього Закону, не пізніше ніж за
двадцять календарних днів до початку
здійснення таких операцій;

в) особами, що прийняли добровільне
рішення про реєстрацію платниками
податку, не пізніше двадцяти
календарних днів до початку
податкового періоду, з якого такі особи
вважатимуться платниками цього
податку та матимуть право на
податковий кредит і виписку податкових
накладних.

Форми заяви про реєстрацію та
свідоцтва про реєстрацію визначаються
центральним податковим органом.

Згідно п. 10.2 ст. 10 Закону платники
податку, визначені у підпунктах "а", "в",
"г", "д" пункту 10.1 цієї статті,
відповідають за дотримання
достовірності та своєчасності
визначення сум податку, а також за
повноту та своєчасність його внесення
до бюджету відповідно до закону. Особа,
яка згідно з вимогами пункту 2.2 статті 2
цього Закону мала зареєструватися
платником податку, але не здійснила
таку реєстрацію, несе обов'язки з
нарахування та сплати цього податку, а
також відповідальність за його
ненарахування або несплату на рівні
особи, зареєстрованої як платник
податку, без права виписки податкової
накладної та нарахування податкового
кредиту.

Підпунктом 7.3.1.п. 7.3 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» та п.
187.1 ст. 187 Податкового кодексу України
встановлено яка дата є датою
виникнення податкових зобов`язань з
поставки товарів (робіт, послуг).

Таким чином, суд приходить до висновку,
що жодна з перелічених норм не вказує
про те, що особа, яка мала
зареєструватися платником податку, але
не здійснила таку реєстрацію, повинна
нести обов`язки з нарахування та сплати
цього податку, а також
відповідальність за його не
нарахування або несплату на рівні
особи, зареєстрованої як платник
податку.

Враховуючи, що ФОП ОСОБА_3 не
відносилася до осіб, які за своїм
добровільним рішенням зареєструвалися
платником податку, тому обов`язок з
нарахування та сплати ПДВ, а також
відповідальність за не нарахування та
несплату на рівні особи,
зареєстрованої як платник податку,
передбачені п. 10.2 ст. 10 Закону України
«Про податок на додану вартість», не
повинно поширюватись на неї.

На підставі досліджених доказів суд
вважає, що висновок про загальну суму
від здійснення операцій з поставки
товарів (послуг) за певний період в
рамках документальної перевірки
можливо робити лише на підставі
дослідження усіх первинних документів,
що підтверджують поставку товарів
(послуг) за цей період. Під час
складання звітності платник податків
може припускатися тих чи інших помилок,
тому податкові органи під час
проведення документальних перевірок
усі свої висновки мають обґрунтовувати
саме посиланням на первинні документи
платника податків, а не на його
звітність.

В порушення наведених норм, в акті
перевірки відповідач, стверджуючи що
отриманий позивачем дохід за період з
червня 2009 року по травень 2010 року
перевищує 300000 грн., не вказав жодного
первинного документу, який би це
підтверджував. При цьому, він послався
лише на звіти про використання
реєстраторів розрахункових операцій,
які первинними документами не
являються.

У зв`язку із тим, що проводилася
документальна, а не камеральна
перевірки, визначати загальну суму від
здійснення операцій з поставки товарів
лише на підставі звітів про
використання реєстраторів
розрахункових операцій податковий
орган не мав права без вивчення
первинних документів позивача,
відповідно до норм податкового
законодавства.

Щодо доводів відповідача, які
здійснені на підставі поданих
позивачем звітів про використання
реєстраторів розрахункових операцій,
отриманий позивачем дохід за період з
червня 2009 року по травень 2010 року
сукупно перевищує 300000 грн. та становить
325684,30 грн., у зв`язку із чим ФОП ОСОБА_3
відповідно до п. 9.3 ст. 9 Закону України
«Про податок на додану вартість» з
червня 2010 року підлягала обов`язковій
реєстрації платником податку на додану
вартість, а оскільки вона стала
платником ПДВ лише з 01.02.2011 за період з
01.06.2010 по 31.01.2011 позивачу на підставі
звітів про використання реєстраторів
розрахункових операцій та книг обліку
розрахункових операцій визначені
податкові зобов`язання в сумі 41211 грн., у
тому числі за 2010 рік в сумі 37715 грн., за
січень 2011 року в сумі 3496 грн.

Суд зазначає, що за період з червня 2009
року по травень 2010 року сума від
здійснення ФОП ОСОБА_3 операцій з
поставки товарів не перевищувала 300000,00
грн., що підтверджується актом від
12.03.2012 № 6/17- Чернігівської
міжрайонної державної податкової
інспекції Чернігівської області
Державної податкової служби «Про
результати планової документальної
виїзної перевірки дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства фізичної особи
підприємця ОСОБА_3 за період з 01.01.2009
року по 31.12.2011 року» (том №1, а.с.8-30).

В даному акті зазначено, що при
перевірці було використано, у тому
числі, первинні податкові документи,
видаткові накладні на отримання
товарів, акти виконаних робіт,
договори, книги обліку доходів і витрат
тощо.

Таким чином, в ході попередньої
перевірки, на підставі дослідження
первинних документів не було
встановлено, що в період з 01.06.2009 по
31.05.2010 протягом послідовних 12
календарних місяців сума здійснених
позивачем операцій з поставки товарів
перевищувала 300000,00 грн., а відтак і саме
перевищення не мало місця.

Отже, суд приходить до висновку, що
позивачем не було порушено вимоги
чинного законодавства України щодо
заниження податкових зобов`язань з
податку на додану вартість, про яке
йдеться в акті перевірки та
оспорюваному податковому
повідомленні-рішенні від 23.08.2013 №.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам відповідач,
як суб'єкт владних повноважень, не
довів правомірності прийнятих ним
податкових повідомлень-рішень від 23
серпня 2013 року: № та № в
частині збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на суму 98394,30 грн.,
в т.ч. 85507,28 грн. - за основним платежем та
12887,02 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами).

Встановивши, на підставі досліджених
доказів та їх правової оцінки,
підтвердження відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами придбання позивачем
товарів та витрат на здійснення
підприємницької діяльності,
відображення таких операцій в
бухгалтерському обліку позивача та
надання до перевірки всіх необхідних
первинних документів, які відповідали
вимогам законодавства, суд вважає, що
позивачем не було порушено вимог
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», Закону України
«Про податок на додану вартість»,
Декрету Кабінету Міністрів України від
26.12.1992 №13-92 «Про прибутковий податок з
громадян» та Податкового кодексу
України в частині визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість та з податку на доходи
фізичних осіб, а тому позовні вимоги
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень Чернігівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Чернігівській області від
23 серпня 2013 року: № повністю та
№ в частині збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
доходи фізичних осіб, що сплачується
фізичними особами за результатами
річного декларування на суму 98394,30 грн.,
в т.ч. 85507,28 грн. - за основним платежем та
12887,02 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами), з підстав
наведених позивачем у позовній заяві,
належать задоволенню.

Керуючись статтями 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Чернігівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Чернігівській
області від 23 серпня 2013 року: №
повністю та № в частині
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на доходи фізичних осіб, що
сплачується фізичними особами за
результатами річного декларування на
суму 98394,30 грн., в т.ч. 85507,28 грн. - за
основним платежем та 12887,02 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами).

Стягнути з Державного бюджету України
(р/р 4002, код 38054398, отримувач: УК у
м.Чернігів/м.Чернігів/22030001, банк
отримувача: ГУДКСУ у Чернігівській
області, МФО 853592) на користь фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 (код НОМЕР_1)
судові витрати в сумі 182,70 грн.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
С.В. Бородавкіна