Справа № 812/913/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р.
м.Київ
К/800/39272/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць
В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Луганська на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року у справі за позовом Спільного
підприємства «Авіа-Спарка» до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Луганська про
визнання недійсною та скасування
вимоги від 04 травня 2012 року №Ю-222,-

ВСТАНОВИВ:

У січні 2013 року Спільне підприємство
«Авіа-Спарка» звернулось до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі
м.Луганська про визнання недійсною та
скасування вимоги про сплату недоїмки
зі страхових внесків, фінансових
санкцій (штрафів) та пені на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від 04 травня 2012 року № Ю-222.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначив, що вимога від 04 травня 2012 року
№Ю-222 є незаконною, оскільки втратили
чинність норми закону, на підставі яких
вона прийнята, а саме ст.106 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив із
того, що заборгованість позивача перед
відповідачем є заборгованістю зі
страхових внесків, фінансових санкцій
та пені, нарахованих до 01 січня 2011 року,
а, отже, ним при винесенні оскаржуваної
вимоги правомірно застосовані
положення ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року задоволено частково апеляційну
скаргу Спільного підприємства
«Авіа-Спарка»; скасовано постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року; адміністративний позов
задоволено частково; скасовано вимогу
від 04 травня 2012 року № Ю-222, прийняту
Управлінням Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Луганська, в
частині визначення суми недоїмки по
страховим внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1141,22 грн.; в іншій
частині позову відмовлено.

Рішення суду апеляційної інстанції
мотивоване тим, що станом на 01 травня 2012
року за Спільним підприємством
«Авіа-Спарка», відповідно до акту
звірення розрахунків від 05 липня 2013
року №561, рахується недоїмка по
страховим внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 250,66 грн.

Не погоджуючись з рішенням
апеляційного суду, Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Луганська звернулось до
Вищого адміністративного суду України
з касаційною скаргою, в якій,
посилаючись на порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року, залишити в силі постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року.

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Спільне підприємство
«Авіа-Спарка» перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Луганська, як
платник страхових внесків.

04 травня 2012 року Управлінням
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Луганська винесено вимогу про
сплату боргу № Ю-222 у відношенні
Спільного підприємства «Авіа-Спарка»,
відповідно до якої станом на 01 травня
2012 року за позивачем рахується
недоїмка по страховим внескам на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування в сумі 1391,88 грн., у тому
числі за основним боргом - 418,88 грн.,
штрафним санкціям - 476,88 грн., пеня - 496,12
грн. Вказана вимога отримана позивачем
14 січня 2013 року.

Відповідно до картки особового рахунку
станом на 20 лютого 2013 року за позивачем
існує заборгованість зі сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 418,88 грн.,
заборгованість зі сплати фінансових
санкцій у розмірі 476,88 грн. та пені у
розмірі 496,12 грн.

Сума заборгованості зі сплати
страхових внесків, фінансових санкцій
та пені визначена на підставі даних
карток особового рахунку платника -
позивача, де відображена сума виниклої
заборгованості, дати та суми її
зарахування відповідно до дня списання
банком сум здійснених підприємством
платежів з рахунку платника, кількість
днів затримки, суми штрафу та пені.

Сума фінансових санкцій визначена з
урахуванням рішень Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Луганська від 18 квітня 2008 року
№418, від 03 серпня 2009 року №858 та від 30
вересня 2009 року № 1036.

Відповідно до ч.2 ст.17 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» страхувальник
зобов'язаний нараховувати, обчислювати
і сплачувати в установлені строки та в
повному обсязі страхові внески.

Частиною 6 ст.19 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що страхові
внески нараховуються на суми,
зазначені в частинах 1 та 2 цієї статті,
незалежно від джерел їх фінансування,
форми, порядку, місця виплати та
використання, а також незалежно від
того, чи були зазначені суми фактично
виплачені після їх нарахування до
сплати.

Стаття 20 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визначає порядок
обчислення та сплати страхових
внесків. В абзаці 1 частини 6 цієї статті
зазначено, що страхувальники
зобов'язані сплачувати страхові
внески, нараховані за відповідний
базовий звітний період, не пізніше ніж
через 20 календарних днів із дня
закінчення цього періоду.

Згідно ч.2 ст.106 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» (в редакції до 01 січня 2011
року) суми страхових внесків своєчасно
не нараховані та/або не сплачені
страхувальниками у строки, визначені
статтею 20 цього Закону, в тому числі
обчислені територіальними органами
Пенсійного фонду у випадках,
передбачених частиною третьою статті 20
цього Закону, вважаються простроченою
заборгованістю із сплати страхових
внесків (далі - недоїмка) і стягуються з
нарахуванням пені та застосуванням
фінансових санкцій.

Відповідно до п.2 ч.9 ст.106 Закону № 1058-IV
виконавчі органи Пенсійного фонду
застосовують до страхувальників такі
фінансові санкції, зокрема за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
страхувальниками страхових внесків, у
тому числі донарахованих
страхувальниками або територіальними
органами Пенсійного фонду,
накладається штраф у розмірі 10
відсотків своєчасно не сплачених сум.
Одночасно на суми своєчасно не
сплачених (не перерахованих) страхових
внесків і фінансових санкцій
нараховується пеня в розмірі 0,1
відсотка зазначених сум коштів,
розрахована за кожний день
прострочення платежу.

Відповідно до абз.5 п.7 Прикінцевих та
перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.
Погашення заборгованості з
використанням коштів, що надходять у
рахунок сплати єдиного внеску,
забороняється.

У спірному випадку йдеться про
невиконання підприємством вимог
законодавства щодо сплати страхових
внесків по 31 грудня 2010 року, а це
означає, що стягнення заборгованості
зі сплати цих внесків має відбуватись
відповідно до закону, який діяв у
відповідний період.

Відповідно до абз.6 п.7 Прикінцевих та
Перехідних положень Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування збережено
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом, на період до
повного стягнення заборгованості зі
сплати страхових внесків за діючими
видами загальнообов'язкового
державного соціального страхування та
сум штрафних санкцій, нарахованих
та/або не сплачених у період до 1 січня
2011 року, в тому числі нарахованих
внесків, строк сплати яких на 1 січня 2011
року не настав, та відповідних штрафних
санкцій.

Таким чином, вказана норма передбачає
вчинення органами Пенсійного фонду
стягнення заборгованості зі сплати
страхових внесків та штрафних санкцій
відповідно до законодавства, що діяло
на момент їх виникнення.

Отже, Фонд і після 01 січня 2011 року має
право здійснювати контроль за
правильністю нарахування та сплати
страхових внесків, нарахованих за
період до 1 січня 2011 року, і вживати
заходів щодо стягнення наявної
заборгованості.

Відповідно до п.8 Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Правління Пенсійного фонду
України 19 грудня 2003 року №21-1,
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 16 січня 2004 року за № 64/8663,
стягнення заборгованості із сплати
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості, або
застосування штрафних санкцій (п.п.8.1);
органи Пенсійного фонду надсилають
страхувальникам вимогу про сплату
недоїмки в таких випадках: а) якщо дані
документальних перевірок результатів
діяльності страхувальника свідчать
про донарахування сум страхових
внесків; б) якщо страхувальник має на
кінець звітного базового періоду
недоїмку зі сплати страхових внесків;
в) якщо страхувальник має на кінець
звітного періоду борги зі сплати
фінансових санкцій (штрафів) та пені. У
випадках, визначених підпунктами «б»
та/або «в» цього пункту, вимога
надсилається протягом п'яти робочих
днів, наступних за календарним місяцем,
у якому виникла або зросла недоїмка зі
сплати страхових внесків
(заборгованість зі сплати фінансових
санкцій (штрафів) та пені). Вимога
формується на підставі даних особових
рахунків платників. Вимога про сплату
недоїмки є виконавчим документом
(п.п.8.2); вимога формується на підставі
актів документальних перевірок та
облікових даних з карток особових
рахунків страхувальників за формою
згідно з додатком 9 цієї Інструкції (для
страхувальника - юридичної особи) або
за формою згідно з додатком 10 цієї
Інструкції (для страхувальника -
фізичної особи) (п.п.8.3).

З урахуванням вищевикладеного судова
колегія вважає правильними висновки
суду першої інстанції про
правомірність винесення відповідачем
оскаржуваної вимоги від 04 травня 2012
року № Ю-222 щодо сплати заборгованості
зі страхових внесків, фінансових
санкцій (штрафів) та пені на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, які виникли та нараховані
до 01 січня 2011 року, та відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
щодо визнання цієї вимоги нечинною та
її скасування.

Висновки суду апеляційної інстанції
про скасування вимоги в частині
визначення суми недоїмки по страховим
внескам на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування в сумі
1141,22 грн. на підставі даних акту
звірення розрахунків від 05 липня 2013
року №561, колегія суддів вважає
необґрунтованими та такими, що не
відповідають фактичним обставинам. Із
матеріалів справи вбачається, що всі
суми, зазначені позивачем як внесені у
погашення заборгованості, враховані
управлінням Пенсійного фонду та
зараховані у відповідності до положень
ст.106 Закону № 1058-IV в рахунок сплати
недоїмки, пені та фінансових санкцій у
порядку календарної черговості їх
виникнення, що чітко відображено у
картці особового рахунку
страхувальника-позивача. Загальна сума
заборгованості у оскаржуваній вимозі
відповідачем визначена вірно.

Колегія суддів, перевіривши у межах
касаційної скарги правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
приходить до висновку, що апеляційний
суд помилково скасував законне і
обґрунтоване рішення суду першої
інстанції про відмову у задоволенні
позову, а тому відповідно до ст.226 КАС
України постанова апеляційного суду
підлягає скасуванню, а постанова суду
першої інстанції - залишенню в силі.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м.Луганська задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 10 липня 2013
року скасувати.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2013 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді