Справа № 2а-463/79/13
Суддя: Матковська З.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 р.

Справа № 876/6761/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів:

головуючого судді:
Матковської З.М.,

суддів:
Затолочного В.С., Каралюса В.М.,

при секретарі судового засідання:
Гнатик А.З.

за участю позивача ОСОБА_1,
представника відповідача Штангрет У.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_1 на постанову Личаківського
районного суду м. Львова від 11 квітня 2013
року у адміністративній справі
№2а-463/79/13 за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
визнання дій неправомірними,-

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 звернулась в суд з позовом до
управління Пенсійного фонду України в
Личаківському районі м. Львова про
визнання права на отримання грошової
допомоги у розмірі десяти місячних
пенсій та стягнення на її користь
грошову допомогу у розмірі десяти
місячних пенсій.

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що вона
перебуває на обліку у відповідача,
отримує пенсію за віком. З 1979 року
працювала на посаді вчителя у
навчальних закладах державної і
комунальної форми власності, на час
виходу на пенсію за віком 12.09.2012 року її
безперервний педагогічний стаж
становив 33 роки та працювала на посаді
викладача у Львівському
техніко-економічному коледжі
національного університету «Львівська
політехніка». Однак при виплаті їй
першої пенсії відповідачем всупереч
вимогам закону не виплачено десяти
місячних пенсій, виплата яких
передбачена після набрання чинності
Закону України «Про заходи щодо
законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи».

Постановою Личаківського районного
суду м. Львова від 11 квітня 2013 року в
задоволені позову відмовлено.

Не погоджуючись із постановою суду
першої інстанції, відповідачем подана
апеляційна скарга, в якій зазначає, що
постанова суду першої інстанції є
незаконною та необґрунтованою,
прийнятою з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи. Зазначає, що згідно Закону
України «Про заходи щодо законодавчого
забезпечення реформування пенсійної
системи»» при призначенні пенсії за
віком відповідач мав виплатити грошову
допомогу у розмірі десяти місячних
пенсій. Просить постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову, якою позовні вимоги
задовольнити.

В судовому засіданні апеляційного
розгляду справи, позивач апеляційну
скаргу підтримав з підстав зазначених
у скарзі, просив постанову суду першої
інстанції скасувати та прийняти нову
постанову про задоволення позову в
повному обсязі.

Представник відповідача проти
апеляційної скарги заперечив, вказав,
що рішення суду є законним та
обґрунтованим, просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
постанову суду без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Суд першої інстанції в задоволенні
позову відмовив з тих підстав, що
відповідач правомірно відмовив у
виплаті грошову допомогу у розмірі
десяти місячних пенсій та діяв у межах
наданих повноважень, відповідно до
вимог діючого законодавства.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, виходячи з
наступного.

Як вбачається з довідки виданої 31.01.2013
року №183967 відповідачем, ОСОБА_1
перебуває на обліку в управлінні
Пенсійного фонду України у
Личаківському районі м. Львова як
пенсіонер за віком, пенсія призначена
12.09.2012 року.

Згідно записів у трудовій книжці
ОСОБА_11.09.2011 року прийнято на посаду
бібліотекаря Львівського державного
ліцею з посиленою військово - фізичною
підготовкою ім. Героїв Крут, де в
працювала на момент звернення за
пенсією та на момент досягнення
пенсійного віку.

Крім цього позивачка станом на 12.09.2012
року працювала у Львівському техніко -
економічному коледжі НУ «Львівська
політехніка» на посаді викладача за
сумісництвом.

Пунктом 7.1 Прикінцевих та перехідних
положень Закону України «Про заходи
щодо законодавчого забезпечення
реформування пенсійної системи»
передбачено, що особам, які на день
досягнення пенсійного віку
передбаченого ст. 26 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» працювали в закладах та
установах державної або комунальної
власності на посадах, робота на яких
дає право на призначення пенсії за
вислугу років відповідно до п. «е» - «ж»
ст. 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» і мають страховий стаж
(для чоловіків 35 років, для жінок 30
років) на таких посадах, а також якщо
вони до цього не отримували будь яку
пенсію при призначенні пенсії за віком
виплачується грошова допомога, яка не
підлягає оподаткуванню у розмірі їх
десяти місячних пенсій станом на день
їх призначення.

Перелік закладів і установ освіти,
охорони здоров'я та соціального
захисту і посад робота на яких дає
право на пенсію за вислугу років
затверджений Постановою КМУ від 4.11.1993
року №909 «Про перелік закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років».

Відповідно до вимог ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», а
саме не передбачено, що право на пенсію
за вислугу років мають працівники
освіти, охорони здоров'я та соціального
забезпечення при наявності
спеціального стажу роботи від 25 до 30
років за переліком, що затверджується у
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України незалежно від віку.

Як вбачається з матеріалів справи
позивачка на час виходу на пенсію
працювала на посаді бібліотекаря у
загальноосвітньому навчальному
закладі, однак така посада вище
вказаним Переліком не передбачена.

З урахуванням наведеного, робота
позивачки на посаді викладача за
сумісництвом хоча і підлягає до
зарахування до стажу, який дає право на
пенсію за вислугу років, однак така
зайнятість на посадах передбачених
Переліком має бути за основним місцем
роботи, а не за сумісництво, як
працювала позивачка.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції та вважає, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
доводами апеляційної скарги висновки,
викладені в судовому рішенні, не
спростовуються і підстав для його
скасування не вбачається.

Приведені в апеляційні скарзі доводи,
висновку суду не спростовують, а
зводяться до переоцінки доказів та
незгоди з ними.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

За таких підстав апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції колегія суддів не знаходить.

Керуючись статтями 160 ч. 3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 - залишити без
задоволення, а постанову Личаківського
районного суду м. Львова від 11 квітня 2013
року у адміністративній справі
№2а-463/79/13 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції, а у разі
складення в повному обсязі відповідно
до ч. 3 ст. 160 КАС України - з дня
складення в повному обсязі.

Головуючий суддя З.М. Матковська

Судді В.С. Затолочний

В.М. Каралюс

Повний текст ухвали складено 25.03.2014
року