Справа № 807/109/14
Суддя: Іванчулинець Д.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

13 березня 2014 рокум. Ужгород№ 807/109/14

Закарпатський окружний
адміністративний суд

у складі головуючого - судді
Іванчулинця Д.В.,

з участю секретаря судового засідання -
Гринюка І.В.,

з участю сторін та осіб, які беруть
участь у справі:

представника позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача - Марканич
Р.М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі судових засідань у
приміщенні Закарпатського окружного
адміністративного суду
адміністративну справу за позовною
заявою фізичної особи - підприємця
ОСОБА_3 до Управління
Укртрансінспекції у Закарпатській
області про скасування постанови, -

В С Т А Н О В И В:

Відповідно до частини 3 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України 13 березня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 18
березня 2014 року.

Позивач - фізична особа - підприємець
ОСОБА_3 звернувся у Закарпатський
окружний адміністративний суд з
позовною заявою до Управління
Укртрансінспекції у Закарпатській
області, якою просить: скасувати
постанову № 04385 від 17.12.2013 року
Управління Укртрансінспекції у
Закарпатській області про
застосування адміністративно -
господарського штрафу.

В судовому засіданні представник
позивач позовні вимоги підтримав з
підстав викладених у позовній заяві.

В судовому засіданні представник
відповідача проти позовних вимог
заперечував та просив відмовити в
задоволенні адміністративного позову
з мотивів наведених у запереченні на
позовну заяву (а.с. 20-30).

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши пояснення представника
позивача, представника відповідача,
свідка, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтуються позовні вимоги, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд приходить
наступних висновків.

Судом встановлено, що 30.10.1997 року ОСОБА_3
зареєстрований Виконавчим комітетом
Хустської міської ради Закарпатської
області як фізична особа - підприємець,
що підтверджується Свідоцтвом про
державну реєстрацію фізичної особи -
підприємця серії НОМЕР_2 (а.с. 5).

23.10.2012 року між фізичною особою
підприємцем ОСОБА_3 та ОСОБА_4 було
укладено трудовий Договір № 9 від
24.10.2012 року про перевезення вантажів
згідно якого ОСОБА_4 є водій -
експедитор. (а.с. 10).

Матеріалами справи встановлено, що
позивач оскаржує постанову від 17.12.2013 №
04385 про застосування адміністративно -
господарського штрафу у сумі 1700, 00 грн.

Матеріалами справи встановлено, що під
час проведення рейдової перевірки на
автомобільній дорозі міжнародного
значення М 06 «Київ-Чоп» 272 км., на
підставі направлення на перевірку від
29.10.2013 року № 006045, що видане державним
інспекторам відділу державного
контролю Прокопчук Я.М. та Бредихін І.В.
проведено перевірку транспортного
засобу «Мерседес Бенц» д/н НОМЕР_1
водієм якого був ОСОБА_4.

З пояснень свідка - водія ОСОБА_4
вбачається, що після зупинки
транспортного засобу інспектором
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області йому було
запропоновано надати для перевірки
документи на вантаж, посвідчення водія,
протокол про адаптацію та провірку
тахографа. Дана вимога водієм ОСОБА_4
була виконана, а саме інспектору
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області було надано
посвідчення водія ОСОБА_4, реєстраційні
документи на транспортний засіб марки
«Мерседес Бенц» д/н НОМЕР_1 та
товарно-транспортна накладна 115/10 від
30.10.2013 року. В частині вимогищодо
надання інспектору протоколу про
адаптацію та провірку тахографа -
ОСОБА_4 ствердив, що на зовнішній
стороні двері водія наклеєний стікер,
який підтверджує наявність тахографу.

Після перевірки документів, інспектори
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області повідомили ОСОБА_4,
що він може їхати. Працівники Державної
автомобільної інспекції, що
здійснювали перевірку разом з
працівниками Управління
Укртрансінспекції жодних претензій до
водія не мали.

Судом встановлено, що за результатами
проведеної перевірки працівниками
Управління Укртрансінспекції у
Рівненській області складено акт від
31.10.2013 року № 024200 за порушення
автотранспортного законодавства
фізичною особою підприємцем ОСОБА_3 в
якому зазначено наступні порушення:

- водій відмовився надати
посвідчення водія відповідної
категорії (ст. 48 ЗУ «Про автомобільний
транспорт);

- відсутня товарно-транспортна
накладна на вантаж (ст. 48 ЗУ «Про
автомобільний транспорт);

- відсутній протокол про
перевірку та адаптацію тахографа
до транспортного засобу (Наказ
Міністерства транспорту та зв'язку
України від 24.06.2010р. № 385);

- відсутні щоденні реєстраційні
листки режиму праці та відпочинку
(Поправка № 6 до ст. 12 ЄУТР від 20 вересня
2010р.).

В графі пояснення водія про причини
порушень зазначено - "водій з актом був
ознайомлений, від письмових пояснень
та підпису відмовився".

02 грудня 2013 року на адресу позивача був
направлений лист рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення про виклик до Управління
Укратрансінспекції в Закарпатській
області для прийняття участі у
розгляді справи про допущення
порушення законодавства про
автомобільний транспорт, який отримано
позивачем особисто 06.12.2013 року (а.с.28).

ОСОБА_4 у судовому засіданні
стверджував, що з'явився на розгляд
справи 11 грудня 2013 року, однак ніде не
відмічався та після спілкування з
посадовою особою інспекції йому
повідомлено, що він може йти.

Разом з тим, представник відповідача
заперечив факт з'явлення ОСОБА_3 чи
ОСОБА_4 до Управління
Укртрансінспекції у Закарпатській
області на розгляд питання про
застосування адміністративно -
господарського штрафу та надав журнал
відвідувачів.

За результатами розгляду даної справи,
в.о. начальника Управління
Укртрансінспекції в Закарпатській
області Боднарчуком В.І. винесено
постанову про застосування
адміністративно - господарського
штрафу № 04385 від 17.12.2013 та притягнуто
позивача до відповідальності у вигляді
штрафу в розмірі 1700, 00 грн., хоча розгляд
питання про застосування
адміністративно - господарського
штрафу був призначений на 11 грудня 2013
року, тобто за тиждень до винесення
оспорюваної постанови.

Вищезазначену постанову позивач
вважає необґрунтованою та такою, що
винесена з порушенням норм Закону
України «Про автомобільний транспорт».

Судом встановлено, що Указом
Президента України затверджено
«Положення про Державну інспекцію
України з безпеки на наземному
транспорті» від 06.04.2011 року №387.

Державна інспекція України з безпеки
на наземному транспорті
(Укртрансінспекція України) - є
центральним органом виконавчої влади,
діяльність якого спрямовується і
координується Кабінетом Міністрів
України через Міністра інфраструктури
України.

Укртрансінспекція України входить до
системи органів виконавчої влади і
забезпечує реалізацію державної
політики з питань безпеки на
автомобільному транспорті загального
користування, на перевезення яким
видано ліцензію, міському
електричному, залізничному транспорті,
експлуатації автомобільних доріг
загального користування (далі
автомобільний, міський електричний,
залізничний транспорт та ведення
дорожнього господарства).

Уктрансінспекція України в своїй
діяльності керується Постановою КМУ
«Про затвердження Порядку здійснення
державного контролю на автомобільному
транспорті» від 08.11.2006 року № 1567 (далі -
Порядок), яким визначено процедуру
здійснення державного контролю за
додержанням суб'єктами господарювання,
які провадять діяльність у сфері
автомобільного транспорту (далі -
суб'єкти господарювання), вимог
законодавства про автомобільний
транспорт, норм та стандартів щодо
організації перевезень пасажирів і
вантажів автомобільним транспортом,
норм міжнародних договорів про
міжнародне автомобільне сполучення,
виконанням умов перевезень, визначених
дозволом на перевезення на міжобласних
автобусних маршрутах, вимог
Європейської угоди щодо роботи
екіпажів транспортних засобів, які
виконують міжнародні автомобільні
перевезення, дотриманням
габаритно-вагових параметрів,
наявністю дозвільних документів на
виконання перевезень та відповідністю
виду перевезень, відповідних ліцензій
і ліцензійних карток, виконанням
суб'єктами господарювання ліцензійних
умов, внесенням
перевізниками-нерезидентами платежів
за проїзд автомобільними дорогами, а
також диспетчерського контролю за
роботою автомобільних перевізників.

Згідно до п. 2 Порядку - державному
контролю підлягають усі транспортні
засоби вітчизняних та іноземних
суб'єктів господарювання, що
здійснюють автомобільні перевезення
пасажирів та вантажів на території
України.

Державний контроль на автомобільному
транспорті здійснюється посадовими
особами органу державного контролю
шляхом проведення планових,
позапланових та рейдових перевірок
(перевірок на дорозі) (п.4 Порядку).

Відповідно до п. 15 Порядку - під час
проведення рейдової перевірки
перевіряється виключно:

наявність визначених статтями 39 і 48
Закону України «Про автомобільний
транспорт» документів, на підставі
яких здійснюються перевезення
автомобільним транспортом;

додержання вимог статей 53, 56, 57 і 59
Закону України «Про автомобільний
транспорт»;

додержання водієм вимог Європейської
угоди щодо роботи екіпажів
транспортних засобів, які виконують
міжнародні автомобільні перевезення
(ЄУТР) (далі - Європейська угода);

оснащення таксі справним таксометром;

додержання водієм режиму праці та
відпочинку;

наявності в автобусі двох водіїв у разі
перевезення пасажирів на відстань 500 і
більше кілометрів або перевезення
організованих груп дітей за маршрутом,
який виходить за межі населеного
пункту та має протяжність понад 250
кілометрів;

Відповідно до п. 9 Порядку - Перед
проведенням рейдової перевірки
керівник органу державного контролю
видає направлення на перевірку,
підписує та скріплює печаткою органу
державного контролю, яке оформляється
за формою згідно з додатком 1 Порядку.

У разі виявлення в ході перевірки
транспортного засобу порушення
законодавства про автомобільний
транспорт посадовими особами, що
провели перевірку, складається акт за
формою згідно з додатком 3 (п. 21 Порядку).

Згідно до ст. 1 Закону - автомобільний
перевізник - фізична або юридична
особа, яка здійснює на комерційній
основі чи за власний кошт перевезення
пасажирів чи (та) вантажів
транспортними засобами.

Згідно абзацу третього ч. 1 ст. 60 Закону
"Про автомобільний транспорт" за
порушення законодавства про
автомобільний транспорт до
автомобільних перевізників
застосовуються адміністративно -
господарські штрафи.

Статтею 6 цього Закону встановлено, що
Порядок здійснення державного
контролю на автомобільному транспорті
визначає Кабінет Міністрів України.

Згідно ч. 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Частиною 3 зазначеної статті
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

У той же час, відповідно до ч1 статті 18
Закону "Про автомобільний транспорт" з
метою організації безпечної праці та
ефективного контролю водіїв
транспортних засобів автомобільні
перевізники зобов'язані
організовувати роботу водіїв
транспортних засобів, режимів їх праці
та відпочинку відповідно до вимог
законодавства України. Наказом
Міністерства транспорту та зв'язку
України № 340 від 07 червня 2010 року
Положення про робочий час і відпочинку
водії колісних транспортних засобів.
Відповідно до п. 2.2 Положення нормальна
тривалість робочого часу водіїв не
повинна перевищувати 40 годин на
тиждень. Пункт 4.1 визначає, що після
керування протягом чотирьох годин
водій повинен зробити перерву для
відпочинку та харчування не менше 45
хвилин, якщо не настає період щоденного
(міжзмінного) відпочинку.

Наказом Міністерства транспорту та
зв'язку України від 26.06.2010 року № 385
затверджено Інструкцію з використання
контролюючих пристроїв (тахографів) на
автомобільному транспорті.

За приписом п.п. 1.5 п. 11 "Положення про
робочий час і час відпочинку водіїв
колісних транспортних засобів"
тахограф - контрольний пристрій, який
встановлюється на транспортний засіб
для показу та реєстрації інформації
про рух транспортного засобу.

Види порушень та розміри
адміністративно - господарських
штрафів за їх вчинення встановлені
положеннями ч. 1 абз. 8 цієї статті,
зокрема, абзацом восьмим ч. 1 ст. 60
передбачено штраф у розмірі двадцяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян за порушення режимів праці та
відпочинку водіями транспортних
засобів.

Таким чином, як вбачається з
вищевикладеного, такі підстави для
накладення штрафу як відсутність
документів на вантаж та посвідчення
водія є необгрунтованими, та такими, що
не відповідають дійсним обставинам
справи. Крім того, працівникаим
Державної автомобільної інспекції, які
проводили перевірку з працівниками
Управління Укртрансінспекції не
складено відносно ОСОБА_4 протокол за
відсутність посвідчення водія чи будь -
які інші порушення правил дорожнього
руху.

Отже, як вбачається з наведеного,
оскаржувана постанова винесена з
порушенням законодавства про
автомобільний транспорт.

З аналізу матеріалів, обставин справи
та норм національного законодавства,
діючих норм міжнародного права, які
регулюють режим праці та відпочинку
транспортних перевізників, зважаючи
на предмет спору та на порушення, які
встановлені в судовому засіданні, щодо
порядку винесення постанови
відповідачем, суд приходить висновків
про задоволення адміністративного
позову.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 160-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В
И В:

Адміністративний позов фізичної особи
- підприємця ОСОБА_3 до Управління
Укртрансінспекції у Закарпатській
області про скасування постанови -
задовольнити повністю.

Скасувати постанову Управління
Укртрансінспекції у Закарпатській
області про застосування
адміністративно - господарського
штрафу № 04385 від 17 грудня 2013 року.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Суддя Д.В. Іванчулинець