Справа № 0670/8851/12
Суддя: Заяць В.С.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/800/44240/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого суддів при секретарі
судового засідання за участю
представника приватного підприємства
«Укрпродекспорт»Зайця В.С.
(суддя-доповідач), Голяшкіна О.В.,
Стрелець Т.Г., Петриченко Ю.П., Юркова
М.О.,розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за касаційною скаргою
Житомирської митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 08 серпня 2013 року у справі за позовом
приватного підприємства
«Укрпродекспорт» до Житомирської
митниці про визнання протиправним та
скасування рішення, -

ВСТАНОВИВ:

25 грудня 2012 року приватне підприємство
«Укрпродекспорт» (далі ПП
«Укрпродекспорт») пред'явило позов до
Житомирської митниці про визнання
протиправним та скасування рішення
Житомирської митниці про коригування
митної вартості від 05 жовтня 2012 року
№101060000/2012/300643/2 та картки відмови в
митному оформленні від 05 жовтня 2012 року
№ 101060000/2012/00666, зобов'язання відповідача
провести митне оформлення імпорту
товару за митною вартістю, визначеною у
вантажно-митній декларації ВМД №
101060000/201/017561.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 08 серпня 2013
року, позовні вимоги задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення Житомирської митниці про
коригування митної вартості товарів
від 05 жовтня 2012 року № 101060000/2012/300643/2,
визнано протиправною та скасовано
картку відмови Житомирської митниці в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні, випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 05
жовтня 2012 року № 101060000/2012/00666. В решті
позовних вимог відмовлено.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів скаржник оскаржив їх.

У касаційній скарзі Житомирська
митниця Міністерства доходів і зборів
України, посилаючись на порушення
судами норм матеріального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанції та прийняти
нове рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог повністю.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає із огляду на наступне.

Судами встановлено, що 21 серпня 2012 року
між ПП «Укрпродекспорт» та armor proteins s.a.s
було укладено контракт № 21/08,
відповідно до умов якого продавець
зобов'язувався продати, а покупець
купити на умовах поставки FCA - згідно
Інкотермс-2000 мінеральний молочний
концентрат VITALARMOR CA.

З метою митного оформлення придбаного
мінерального молочного концентрату 04
жовтня 2012 року ПП «Укрпродекспорт»
через митного брокера митному органу
було подано ВМД № 101060000/2012/017561, контракт
від 21 серпня 2012 року, рахунок-фактуру
(інвойс), рахунок-фактуру про надання
транспортно-експедиційних послуг №
СФ-0003520, Договір на перевезення.

05 жовтня 2010 року митним органом було
винесено картку відмови в прийнятті
митної декларації за № 101060000/2012/00666, в
якій зазначено, що митна декларація не
може бути оформлена, оскільки заявлена
декларантом митна вартість товару не
підтверджена документально.

Відповідачем прийнято рішення про
коригування митної вартості №
/2012/300643/2 від 05 жовтня 2012 року, в
якому зазначено, що митна вартість
імпортованих товарів не може бути
визначена за ціною Договору, щодо
товарів, які імпортуються. Зазначено
про неподання додаткових документів на
письмову вимогу митного органу.

З метою встановлення митної вартості
товару, ввезеного позивачем, митними
органами застосований шостий
(резервний) метод та здійснено
коригування в бік збільшення митної
вартості задекларованих підприємством
товарів, а саме - молочного концентрату
за поданою декларацією митної вартості
та вантажною митною декларацією.

Позивачем подано митному органу заяву
про надання дозволу на випуск товару у
вільний обіг під гарантійне
зобов'язання у вигляді сплати до
державного бюджету суми податків та
зборів згідно з митною вартістю товару,
визначеною митним органом.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції не встановив
обставин, які б свідчили про існування
достатніх підстав для виникнення
обґрунтованого сумніву у Житомирської
митниці щодо вартості імпортованого
товару.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку, що Житомирською митницею
неправомірно прийнято рішення про
коригування митної вартості від 05
жовтня 2012 року №101060000/2012/300643/2 та картку
відмови в митному оформленні від 05
жовтня 2012 року № 101060000/2012/00666, оскільки
одночасно з поданням митному органу
митної декларації, декларантом подано
всі необхідні документи, які
підтверджували зазначену у декларації
митну вартість товару.

Суд апеляційної інстанції із
висновками суду першої інстанції
погодився та залишив постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року без змін.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується із правовою позицією
судів першої та апеляційної інстанцій
із огляду на наступне.

Відповідно до статті 49 Митного кодексу
України (в редакції на час виникнення
спірних відносин) митною вартістю
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, є вартість
товарів, що використовується для
митних цілей, яка базується на ціні, що
фактично сплачена або підлягає сплаті
за ці товари.

Згідно з пунктом 1 частини 1 статті 51
Митного кодексу України (далі - МК
України) відомості про митну вартість
товарів використовуються для
нарахування митних платежів.

Декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані заявляти митну вартість,
визначену ними самостійно, у тому числі
за результатами консультацій з митним
органом (пункт 1 частини 2 статті 52
Кодексу).

Відповідно до частин 2-4 статті 53 МК
України документами, які підтверджують
митну вартість товарів, є: 1) декларація
митної вартості, що подається у
випадках, визначених у частинах п'ятій
і шостій статті 52 цього Кодексу, та
документи, що підтверджують числові
значення складових митної вартості, на
підставі яких проводився розрахунок
митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування.

У разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

У разі якщо митний орган має
обґрунтовані підстави вважати, що
існуючий взаємозв'язок між продавцем і
покупцем вплинув на заявлену
декларантом митну вартість, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу, крім документів,
зазначених у частинах другій та третій
цієї статті, подає (за наявності) такі
документи: 1) виписку з бухгалтерських
та банківських документів покупця, що
стосуються відчуження оцінюваних
товарів, ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію).

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів здійснюється
митним органом під час проведення
митного контролю і митного оформлення
шляхом перевірки числового значення
заявленої митної вартості

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 МК України.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що митний орган має виключну
компетенцію в питаннях перевірки та
контролю правильності обчислення
декларантом митної вартості. При цьому,
такий контроль може здійснюватися в
тому числі шляхом порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, тобто з
використанням бази даних Єдиної
автоматизованої системи Державної
митної служби України, яка містить
відповідну інформацію.

В той же час, розбіжність між рівнем
заявленої декларантом митної вартості
товару та рівнем митної вартості
ідентичних або подібних товарів, митне
оформлення яких вже здійснено, не є
достатньою для висновку про
недостовірність даних щодо митної
вартості товарів, заявленої
декларантом.

Митним органом при невизнанні митної
вартості, заявленої позивачем, та
визначенні митної вартості за іншим,
відмінним від першого, методом не
обґрунтовано із посиланням на
документи, надані декларантом, причини
неможливості застосування першого
методу визначення митної вартості.
Крім того, митним органом при
витребуванні переліку документів не
зазначено обставин, які ці документи
повинні підтвердити.

Відповідно до частини 1 статті 57 МК
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні: а) за
ціною договору щодо ідентичних
товарів; б) за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів; в) на
основі віднімання вартості; г) на
основі додавання вартості (обчислена
вартість); ґ) резервний.

Частинами 2-4 статті 57 МК України
передбачено, що основним методом
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться на митну територію
України відповідно до митного режиму
імпорту, є перший метод - за ціною
договору (вартість операції). Кожний
наступний метод застосовується лише у
разі, якщо митна вартість товарів не
може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.
Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
органом доходів і зборів та
декларантом з метою визначення основи
вартості згідно з положеннями статей 59
і 60 цього Кодексу. Під час таких
консультацій орган доходів і зборів та
декларант можуть здійснити обмін
наявною у кожного з них інформацією за
умови додержання вимог щодо її
конфіденційності.

Як вбачається із матеріалів справи
митним органом було застосовано
резервний метод визначення митної
вартості (підпункт «ґ» пункту 2 частини
1 статті 57 МК України) у зв'язку із тим,
що неможливо застосувати методи
визначення митної вартості
передбачених підпунктами «а» - «г»
пункту 2 частини 1 статті 57 МК України.

Разом з цим, обґрунтування
неможливості застосування попередніх
методів визначення митної вартості
визначених МК України (підпункти «а» -
«г» пункту 2 частини 1 статті 57 МК
України) митним органом не зазначено.

З урахуванням викладеного колегія
суддів Вищого адміністративного суду
України погоджується із висновками
судів першої та апеляційної інстанції,
що Житомирська митниця Міністерства
доходів і зборів України, виносячи
рішення про коригування митної
вартості від 05 жовтня 2012 року
№101060000/2012/300643/2 та картку відмови в
митному оформленні від 05 жовтня 2012 року
№ 101060000/2012/00666, діяла не на підставі,
поза межами повноважень та у спосіб, що
суперечить Конституції та законам
України.

Доводи, викладені в касаційній скарзі,
не спростовують висновків судів першої
та апеляційної інстанцій та
встановлених обставин справи.

Згідно з частиною 1 статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права під час ухвалення
судових рішень чи вчинення
процесуальних дій.

Оскільки суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій, підстав для
задоволення касаційної скарги немає.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231 КАС
України, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Житомирської митниці
Міністерства доходів і зборів України
залишити без задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від 03 червня 2013
року та ухвалу Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 08 серпня 2013 року без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строки та в порядку, передбачених
статтями 237 - 239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: