Справа № 754/20651/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
Справа: № 754/20651/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В., Ісаєнко
Ю.А.,

за участю секретаря
Бабенка Д.В.,

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в приміщенні суду в
місті Києві апеляційну скаргу ОСОБА_2
на ухвалу Деснянського районного суду
міста Києва від 29 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до управління Пенсійного фонду
України у Деснянському районі міста
Києва, третя особа, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору:
Прокуратура міста Києва про визнання
дій та бездіяльності незаконними,
зобов'язання вчинити дії,

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_2 звернувся до Деснянського
районного суду міста Києва з
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі міста Києва, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: Прокуратура міста
Києва про визнання незаконними дій,
бездіяльності управління Пенсійного
фонду України у Деснянському районі м.
Києва щодо заниження розмірів виплати
підвищення до пенсії; визнання того
факту, що у порушення права ОСОБА_2 з
боку відповідач на підвищення пенсії
на 150 % йому не було виплачено зазначене
підвищення своєчасно та не застосована
встановлена законодавством
«рівноцінна заміна»; закликання
відповідача вирішити дану справу у
судовому засіданні шляхом примирення,
визнання позову в повному обсязі та
добровільної виплатити суми
недоплаченого підвищення до пенсії з
урахуванням виплачених сум;
зобов'язання відповідача перерахувати
та стягнути з нього матеріальну шкоду,
розмір сум недоплати підвищення до
пенсії, починаючи з 23 січня 2002 року по
дату здійснення фактичної виплати
підвищення до пенсії з урахування
виплачених сум; стягнення з
відповідача моральної шкоди щодо
недоплати підвищення до пенсії в
розмірі; захист позивача та вимог
Законів України №458/95-ВР, №103/96-ВР, які
відповідають Конституції України;
зобов'язання перерахувати стаж
військової служби з урахуванням 1 день
до трьох з 20 серпня 1968 року по 01 січня 1968
року; зобов'язання перерахувати та
визначити суму нанесеної матеріальної
шкоди неправильним встановленим
ОСОБА_2, як учаснику бойових дій стажу
військової служби з урахуванням 1 день
до трьох з 20 серпня 1968 року по 01 січня 1968
року.

Ухвалою Деснянського районного суду
міста Києва від 29 листопада 2013 року
вказаний адміністративний позов було
залишено без руху та надано строк на
усунення недоліків позовної заяви.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, ОСОБА_2 подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
зазначену ухвалу Деснянського
районного суду міста Києва від 29
листопада 2013 року та ухвалити нове
судове рішення, а також винести окрему
ухвалу про притягнення до
відповідальності складу суду першої
інстанції за свідоме порушення вимог
закону, так як, на його думку, судом
першої інстанції було невірно
застосовано норми матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної
скарги, перевіривши повноту
встановлення судом першої інстанції
фактичних обставин справи та
правильність застосування ним норм
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а ухвала
суду - без змін, з наступних підстав.

Колегія суддів встановила, що
підставою для прийняття судом першої
інстанції ухвали про залишення
позовної заяви ОСОБА_2 без руху стало
недодержання позивачем вимог,
передбачених статтею 106 Кодексу
адміністративного судочинства України
при зверненні до суду з вказаним
адміністративним позовом до
управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі міста Києва, третя
особа: Прокуратура міста Києва про
визнання дій та бездіяльності
незаконними, зобов'язання вчинити дії.

Так, відповідно до пункту 4 частини 1
статті 106 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС), у
позовній заяві зазначаються, зокрема,
зміст позовних вимог, згідно з
частинами 4 і 5 статті 105 цього Кодексу, і
виклад обставин, якими позивач
обґрунтовує свої вимоги, а в разі
подання позову до декількох
відповідачів, - зміст позовних вимог
щодо кожного з відповідачів.

Згідно до частини 3 статті 106 КАС
України, до позовної заяви додаються її
копії та копії всіх документів, що
приєднуються до неї, відповідно до
кількості відповідачів і третіх осіб,
крім випадків подання
адміністративного позову суб'єктом
владних повноважень.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що прохальна частина
адміністративного позову ОСОБА_2 не
відповідає правовим приписам частин
4, 5 статті 105 та пункту 4 частини 1
статті 106 КАС України, зокрема, позовні
вимоги, зазначені в позові не
конкретизовані і позов не містить
чіткого викладення обставин, якими
позовні вимоги обґрунтовуються.

Окрім того, при зверненні до суду із
адміністративним позовом ОСОБА_2, у
порушення вимог частини 3 статті 106 КАС
України, до позовної заяви не було
додано його копію та копії всіх
документів, що приєднуються до нього,
відповідно до кількості відповідачів і
третіх осіб.

Згідно до частини 1 статті 108 КАС
України, суддя, встановивши, що позовну
заяву подано без додержання вимог,
встановлених статтею 106 цього Кодексу,
постановляє ухвалу про залишення
позовної заяви без руху, у якій
зазначаються недоліки позовної заяви,
спосіб їх усунення і встановлюється
строк, достатній для усунення
недоліків.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що у даному випадку суд першої
інстанції дійшов правильного висновку
про необхідність застосування
вказаних вище положень процесуального
законодавства та залишив без руху
адміністративний позов ОСОБА_2 до
управління Пенсійного фонду України у
Деснянському районі міста Києва, третя
особа, яка не заявляє самостійних вимог
на предмет спору: Прокуратура міста
Києва про визнання дій та
бездіяльності незаконними,
зобов'язання вчинити.

Доводи апелянта щодо допущення судом
першої інстанції граматичної помилки
при вживанні сполучника «з» , а також
про те, що раніше цей же склад суду вже
розглядав аналогічну справу і має
знати обставини справи не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції.

Посилання ОСОБА_2 на те, що суд першої
інстанції безпідставно послався на
необхідність конкретизації позовної
вимоги, викладеної у пункті п»ятому
прохальної частини його
адміністративного позову через
наявність технічної помилки, оскільки
така помилка відсутня, спростовуються
матеріалами справи.

Вимоги апелянта щодо винесення судом
апеляційної інстанції окремої ухвали
про притягнення до відповідальності
складу суду першої інстанції за
свідоме порушення закону колегія
суддів вважає безпідставними та не
обґрунтованими, з огляду на наступне.

Згідно до частин 1, 2 статті 166 КАС
України, суд, виявивши під час розгляду
справи порушення закону, може
постановити окрему ухвалу і направити
її відповідним суб'єктам владних
повноважень для вжиття заходів щодо
усунення причин та умов, що сприяли
порушенню закону. Про вжиті заходи суд
повідомляється не пізніше одного
місяця після надходження окремої
ухвали. У разі необхідності суд може
постановити окрему ухвалу про
наявність підстав для розгляду питання
щодо притягнення до відповідальності
осіб, рішення, дії чи бездіяльність
яких визнаються протиправними.

З наведених правових норм вбачається,
що єдиної підставою для винесення
судом окремої ухвали є встановлення
факту порушення закону відповідним
суб'єктом владних повноважень.

Разом з тим, за результатами
апеляційного перегляду оскаржуваної
ухвали Деснянського районного суду
міста Києва від 29 листопада 2013 року,
судова колегія приходить до висновку
про те, що судом першої інстанції при
винесенні цієї ухвали було повно
встановлено фактичні обставини справи,
правильно визначено норми
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог
статті 159 КАС України, а тому відсутні
правові підстави для винесення судом
апеляційної інстанції окремої ухвали
про притягнення до відповідальності
складу суду першої інстанції.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу ОСОБА_2
залишити без задоволення, а ухвалу
Деснянського районного суду міста
Києва від 29 листопада 2013 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 199, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 -
залишити без задоволення.

Ухвалу Деснянського районного
суду міста Києва від 29 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено
26 березня 2014 року.

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.