Справа № 826/20199/13-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Амельохін В. В.
Суддя-доповідач: Беспалов О.О.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Федотова І. В.

при секретарі:
Тур В. В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Києві апеляційну
скаргу Київської міжрегіональної
митниці Міндоходів на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 03 лютого 2014 р. у справі
за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Горизонт Фіш" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, третя особа: Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про визнання
протиправними дій, скасування рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Горизонт Фіш»
звернулось з позовом до Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів,
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про визнання протиправними дій
відповідача щодо складання рішень про
коригування митної вартості від
22.11.2013р. №100270000/2013/310271/2, від 28.11.2013 р. №
100270000/2013/310279/2, щодо складання карток
відмов в прийнятті митної декларації,
митному оформлені випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення від 20.11.2013 р.
№ 100270000/2013/50303, від 26.11.2013 р. №
100270000/2013/50312; скасування рішень від
22.11.2013 р. № 100270000/2013/310271/2, від 28.11.2013 р. №
100270000/2013/310279/2, від 20.11.2013 р. № 100270000/2013/50303,
від 26.11.2013 р. № 100270000/2013/50312 та стягнення
з Державного бюджету надмірно
сплачених при митному оформленні
товару коштів з ПДВ в розмірі 52 163,18 грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
03 лютого 2014 р. позов задоволено
частково.

Визнано протиправними дії Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів
щодо складання рішень від 22.11.2013 р.
№100270000/2013/310271/2, від 28.11.2013 р. №
100270000/2013/310279/2, від 20.11.2013 р. №100270000/2013/50303,
від 26.11.2013 р. № 100270000/2013/50312.

Визнано протиправними та скасовано
рішення про коригування митної
вартості товарів від 22.11.2013 р.
№100270000/2013/310271/2 та від 28.11.2013 р. №
100270000/2013/310279/2.

Визнано протиправними та
скасовано картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформлені
випуску чи пропуску товарів,
транспортних засобів комерційного
призначення від 20.11.2013 р. № 100270000/2013/50303
та від 26.11.2013 р. № 100270000/2013/50312.

В іншій частині позову відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою у задоволенні
позовних вимог в частині задоволення
відмовити, посилаючись на порушення
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи
та вірно встановлено судом першої
інстанції, між компанією «Марин Фудс
ЛТД» (Нова Зеландія) та позивачем
укладено контракт № 09 від 23.08.2013 р. на
поставку рибопродуктів та
морепродуктів: «риба свіжоморожена
морська блувайтинг, без голови,
патрана, без додавання харчових
добавок та приправ, без вмісту сумішей,
не піддана тепловій та кулінарній
обробці, не консервована - розмірний
ряд - 200г., загальна вага - 38 тонн за ціною
1 370 дол. USD/тонна, а всього на суму 52 USD
(інвойс №G5688).

20.11.2013р. позивачем до митного органу
подано митну декларацію №100270000/2013/265601 в
режимі імпорту на дві поставки товару.
Позивачем були надані наступні
документи:

- митна декларація №100270000/2013/265601 в
режимі імпорту;

- генеральний контракт №09 від 23.08.2013р.;

- сертифікати відповідності;

- декларація виробника;

- сертифікат про походження товару;

- коносамент;

- рахунок - фактура;

- прейскурант та інші обов'язкові
документи.

20.11.2013 р. на адресу позивача надійшло
електронне повідомлення про
необхідність надання додаткових
документів для підтвердження
заявленої митної вартості товару, а
саме:

- рахунки про сплату комісійних послуг,
пов'язаних із виконанням умов договору;

- виписку з бухгалтерської
документації;

- експортну декларацію країни
відправлення;

- каталоги, специфікації, прейскуранти;

- висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями.

21.11.2013 р. та 28.11.2013 р. позивачем
електронними повідомленнями надано
митному органу всі додаткові документи
для підтвердження митної вартості
товару.

Незважаючи на це, митним органом були
прийняті вище перелічені оскаржувані
рішення.

Підставою для прийняття рішення про
коригування митної вартості
відповідач зазначив наявність
розбіжностей в ціні товару згідно
інвойсу в розрізі оплати страхування
товару: 299, 06 USD (а. с. 108) та згідно листа
позивача від 06.11.2013 р. № 4: 395, 31 грн. (а. с.
140).

В подальшому, при обранні методів
визначення митної вартості,
відповідачем також встановлено, що
документи, подані до митного
оформлення, містять розбіжності, а
саме:

Експертний висновок ДП
«Укрпромзовнішекспертизи» від 20.11.2013 р.
№ 5320 посилається на інвойс від 26.09.2013 р.
№G5688, а до митного оформлення надано
інвойс від 23.10.2013 р. №G5688, таким чином, на
думку відповідача неможливо визначити,
відповідно до якої партії товарів
проводився аналіз цінових умов.

Крім того, відповідач зазначив, що
позивачем надано прайс-лист
невстановленої форми, пояснюючи це тим,
що в наданому до митного оформлення
прайс-листі міститься позиція з одного
товару.

Після того, як відповідач визначив
неможливість визначення митної
вартості за першим методом та чотирма
другорядними, ним були прийняті спірні
рішення та відкориговану митну
вартість на підставі резервного
методу.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Відповідно до ч. 1 ст. 257 Митного
кодексу України, декларування
здійснюється шляхом заявлення за
встановленою формою (письмовою, усною,
шляхом вчинення дій) точних відомостей
про товари, мету їх переміщення через
митний кордон України, а також
відомостей, необхідних для здійснення
їх митного контролю та митного
оформлення. При застосуванні письмової
форми декларування можуть
використовуватися як електронні
документи, так і документи на
паперовому носії.

Згідно ч. 6 ст. 264 Митного кодексу
України, митна декларація приймається
для митного оформлення, якщо вона
подана за встановленою формою,
підписана особою, яка її подала, і
перевіркою цієї декларації
встановлено, що вона містить всі
необхідні відомості і до неї додано всі
документи, визначені цим Кодексом. Факт
прийняття митної декларації
засвідчується посадовою особою
митного органу, яка її прийняла, шляхом
проставлення на ній відбитка
відповідного митного забезпечення та
інших відміток (номера декларації, дати
та часу її прийняття тощо), у тому числі
з використанням інформаційних
технологій.

Відповідно до ч.1 ст.49 Митного Кодексу,
визначено, митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Згідно ч. 2 ст. 52 Митного кодексу,
декларант або уповноважена ним особа,
які заявляють митну вартість товару,
зобов'язані: подавати митному органу
достовірні відомості про визначення
митної вартості, які повинні
базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

За приписами ст. 54 Митного кодексу
України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.
Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу, визначених
у частині першій статті 58 цього
Кодексу. За результатами здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів митний орган
визнає заявлену декларантом або
уповноваженою ним особою митну
вартість чи приймає письмове рішення
про її коригування відповідно до
положень ст. 55 цього Кодексу.

Відповідно до п. 5 ст. 54 Митного кодексу,
митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право:1)
упевнюватися в достовірності або
точності будь-якої заяви, документа чи
розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості; 2) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи встановлені
статтею 53 цього Кодексу додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості;3) у
випадках, встановлених цим Кодексом,
здійснювати коригування заявленої
митної вартості товарів; 4) проводити в
порядку, визначеному статтями 345 - 354
цього Кодексу, перевірки правильності
визначення митної вартості товарів
після їх випуску; 5) звертатися до
митних органів інших країн із запитами
щодо надання відомостей, необхідних
для підтвердження достовірності
заявленої митної вартості; 6)
застосовувати інші передбачені цим
Кодексом форми митного контролю.

Колегія суддів зазначає, що митний
орган може вимагати, а декларант має
надати лише належні документи для
перевірки та підтвердження
правильності зазначеної митної
вартості товару. Дана правова позиція
підтверджується постановою Верховного
суду України від 10.04.2012 року у справі
№К-20026/10 якою визначено, що "надання
неналежних документів не може
вважатися виконанням вимог Митниці
щодо підтвердження митної вартості
товарів".

Перелік документів, які подаються
декларантом або уповноваженою ним
особою для підтвердження заявленої
митної вартості товару, визначений ч. 2
ст. 53 Митного кодексу України, а саме: 1)
декларація митної вартості, що
подається у випадках, визначених у
частинах п'ятій і шостій статті 52 цього
Кодексу, та документи, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості, на підставі яких проводився
розрахунок митної вартості; 2)
зовнішньоекономічний договір
(контракт) або документ, який його
замінює, та додатки до нього у разі їх
наявності; 3) рахунок-фактура (інвойс)
або рахунок-проформа (якщо товар не є
об'єктом купівлі-продажу); 4) якщо
рахунок сплачено, - банківські платіжні
документи, що стосуються оцінюваного
товару; 5) за наявності - інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару та
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару; 6)
транспортні (перевізні) документи, якщо
за умовами поставки витрати на
транспортування не включені у вартість
товару, а також документи, що містять
відомості про вартість перевезення
оцінюваних товарів; 7) копія імпортної
ліцензії, якщо імпорт товару підлягає
ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося
страхування, - страхові документи, а
також документи, що містять відомості
про вартість страхування. У випадках,
встановлених Кодексом, митний орган
має право запитувати у декларанта або
уповноваженої ним особи додаткові
документи, визначені частинами третьою
- четвертою ст. 53 цього Кодексу.

Відповідно до п. 3 ст. 53 Митного кодексу,
у разі якщо документи, зазначені у
частині другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу митного
органу зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Частиною 4 ст. 53 Митного кодексу України
передбачено, що у разі якщо митний
орган має обґрунтовані підстави
вважати, що існуючий взаємозв'язок між
продавцем і покупцем вплинув на
заявлену декларантом митну вартість,
декларант або уповноважена ним особа
на письмову вимогу митного органу, крім
документів, зазначених у частинах
другій та третій цієї статті, подає (за
наявності) такі документи: 1) виписку з
бухгалтерських та банківських
документів покупця, що стосуються
відчуження оцінюваних товарів,
ідентичних та/або подібних
(аналогічних) товарів на території
України; 2) довідкову інформацію щодо
вартості у країні-експортері товарів,
що є ідентичними та/або подібними
(аналогічними) оцінюваним товарам; 3)
розрахунок ціни (калькуляцію).

В графах 33 спірних рішень про
коригування митної вартості
відповідачем було зазначено, що всі
додатково витребувані документи в
десятиденний термін були направлені в
електронному вигляді відповідачу (а. с.
68-69).

Незважаючи на це, митний орган в
надісланих документах виявив
вищезазначені недоліки, які, як вбачає
колегія суддів, хоч і не мають вплив на
варіацію дійсної ціни товару в бік
збільшення, але, на думку відповідача,
не можуть бути прийняті відповідачем в
якості підтверджуючих документів, а
томі відповідач вважає запитувану
інформацію такою, яку неможливо
встановити.

Відповідно до наказу Міністерства
фінансів України «Про затвердження
форми рішення про коригування митної
вартості товарів, Правил заповнення
рішення про коригування митної
вартості товарів та Переліку
додаткових складових до ціни договору»
від 24.05.2012 р. № 598 в графі 33 рішення про
коригування митної вартості товарів
«Обставини прийняття Рішення та
джерела інформації, що
використовувалися митним органом для
визначення митної вартості»
зазначаються причини, через які митна
вартість імпортованих товарів не може
бути визначена за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції), у
тому числі: неподання основних
документів, які підтверджують
відомості про заявлену митну вартість
товарів (згідно з переліком та
відповідно до умов, наведених у статті
53 Кодексу); невірно проведений
розрахунок митної вартості;
невідповідність обраного декларантом
або уповноваженою ним особою методу
визначення митної вартості товару
умовам, наведеним у главі 9 розділу ІІІ
Кодексу; надходження до митного органу
документально підтвердженої офіційної
інформації митних органів інших країн
щодо недостовірності заявленої митної
вартості. Зазначається послідовність
застосування методів визначення
митної вартості та причин, через які не
був застосований кожний з методів, що
передує методу, обраному митним
органом.

Вирішуючи питання про наявність
підстав у задоволенні позовних вимог,
колегія суддів встановила, що запис в
гр. 33 оскаржуваного рішення лише
констатує зміст нормативних положень,
але не свідчить про конкретні недоліки
в наданих документах.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що відповідач прийняв рішення
про коригування митної вартості
товарів з порушенням статей глави 8 та 9
Митного Кодексу України, наказу
Міністерства фінансів України «Про
затвердження форми рішення про
коригування митної вартості товарів,
Правил заповнення рішення про
коригування митної вартості товарів,
Переліку додаткових складових до ціни
договору» від 24.05.2012 р. № 598 та наказу
Мінфіну України «Про затвердження
Порядку виконання митних
формальностей при здійсненні митного
оформлення товарів із застосуванням
митної декларації на бланку єдиного
адміністративного документа» від
30.05.2012 р. № 63, а саме - за відсутністю
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено недостовірні відомості про
митну вартість товарів, у тому числі
без обґрунтування причин того, що
позивачем невірно визначено митну
вартість товарів.

Розглядаючи питання про правомірність
заявленої митної вартості позивачем та
наявності об'єктивних підстав для
сумніву митного органу у їх реальному
відображенні колегія суддів
встановила наступне.

Стосовно страхування товарів при
перевезенні, колегія суддів зазначає,
що як вбачається з інвойс-проформи (а. с.
34), поставка товару за правилами
Інкотермс-2010 здійснювалась на умовах CIF
- Іллічівськ, відповідно до яких
продавець за власний рахунок
зобов'язаний здійснити страхування
вантажу до місця призначення.

Також в матеріалах справи наявна
специфікація до випуску № 2 від 26.11.2013 р.
(а. с. 101) надана відповідачу
уповноваженою особою декларанта ПрАТ
«Укрриба».

Відповідно до цієї специфікації
вартість страхування становить 197
грн.655 коп., що в сумі по обох
контейнерах становить 395, 31 грн.

З листа позивача від 06.11.2013 р. № 4
вбачається, що контейнери додатково
страхувалися на суму 395, 31 грн. (а. с. 140).

Як випливає з суті інвойсу, останній
фактично відображає рахунок-фактуру,
виставлений до оплати покупцю.

Колегія суддів зауважує, що сума 299, 06 USD
- це витрати на страхування, понесені
продавцев при виконанні CIF - Іллічівськ
умов поставки.

Дана сума увійшла в ціну договору, як
загальна сума за товар.

Натомість, в матеріалах справи наявний
генеральний договір страхування
вантажів № 00982/03/353 від 01.10.2013 р.,
відповідно до якого ТДВ «Страхове
товариство «Мегаполіс» зобов'язується
за страховий платіж здійснити виплату
страхового відшкодування позивачу
шляхом відшкодування збитку,
понесеного у зв'язку з пошкодженням,
знищенням, втратою вантажу під час його
перевезення чи під час його проміжного
складського зберігання.

Згідно умов договору страховою сумою є
сума інвойсу, а тарифною ставкою - 0,095 %
від страхової суми.

Враховуючи, що вартість усього товару
разом із 299, 06 USD становить 52060, 00 USD, то
розмір страхової суми (шляхом множення
страхової суми на страховий тариф)
становить 49,457 USD, що в перерахунку в
національну грошову одиницю за курсом,
зазначеним в ВМД (7,993 грн.), становить
395,31 грн.

Даний розрахунок колегія суддів
здійснила з метою перевірки тверджень
відповідача про неможливість
обрахунку митної вартості товару за
першим (основним) методом через наявні
розбіжності.

Як видно з обрахунку, сума легко
піддається обчисленню та повністю
співпадає з сумою, зазначеною в листі
позивача від 06.11.2013 р. № 4, а сама сума
абсолютно не стосується ціни договору
і оплачена позивачем в якості
додаткового страхування, що не
забороняється діючим законодавством.

В матеріалах справи наявна заповнена
форма митної декларації (а. с. 134-135), в
якій зазначена ціна товару в іноземній
валюті: 26030 USD (208057, 79 грн.) і витрати на
страхування 197, 655 грн. в графі «заявлена
митна вартість»: 208057,79 грн. + 197,655 грн. =
208255, 45 грн. (26054, 73 USD).

Колегія суддів не знаходить
об'єктивними причини неможливості
перевірки правильності обрахування
митної вартості товару, заявленої
позивачем, за першим (основним) методом
з боку відповідача.

Крім того, невдоволення відповідача
формою прайс - листа не може бути
прийняте до уваги при вирішенні справи,
з огляду на те, що по своїй суті
прайс-лист це список цін, що не може
вважатися первинним документом і
слугує способом для продавця
розповсюджувати інформацію про товар.

Колегія суддів зауважує, що коло
суб'єктів для яких виготовляється
прайс - лист може зводитись до однієї
особи, яка зацікавлена інформацією про
один єдиний товар, а може містити
перелік всіх товарів виробника і
розраховуватись на загальну кількість
жителів планети і доводитись до
потенціальних споживачів через мережу
Інтернет.

З огляду на те, що позивачем надіслано
запит до контрагента щодо ціни
конкретного товару, що цікавить
позивача, цілком очевидним і логічним є
надання інформації контрагентом
виключно щодо цього товару, яка, на
думку колегії суддів, носить форму
звичайного листа-відповіді на запит,
але завдяки обов'язковій вимозі щодо
відображення у ньому конкретного
показника у вигляді ціни має в своїй
назві частину «прайс».

Доводи відповідача стосовно
неможливості прийняття до уваги
експертного висновку ДП
«Укрпромзовнішекспертизи» від 20.11.2013 р.
№ 5320 через посилання в ньому на інвойс
від 26.09.2013 р. №G5688 колегія суддів вважає
неактуальними з огляду на те, що в
матеріалах справи міститься копія
листа ДП «Укрпромзовнішекспертизи»
від 20.01.2014 р. №189, відповідно до якого
дата інвойсу №G5688 - « 26.09.2013 р.»
зазначена помилково, а вірним слід
вважати « 23.10.2013 р.».

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про протиправність дій
відповідача по винесенню спірних
рішень, правомірність винесення яких
спростовується матеріалами справи, а
тому винесені відповідачем рішення
підлягають скасуванню.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують позиції суду першої
інстанції.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Київської
міжрегіональної митниці Міндоходів на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 лютого 2014 р. у
справі за адміністративним позовом
товариства з обмеженою
відповідальністю "Горизонт Фіш" до
Київської міжрегіональної митниці
Міндоходів, третя особа: Головне
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві про визнання
протиправними дій, скасування рішень
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 03 лютого 2014 р.
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І.
О. ГрибанСуддя І. В.
Федотов (Повний текст ухвали
виготовлено 25.03.2014 року)

.

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Грибан І.О.

Федотов І.В.