Справа № 2а-30/08
Суддя: Сірош М.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

13 березня 2014 року м.
Київ К/9991/40816/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого судді:
Сіроша М.В.,

суддів:
Блажівської Н.Є.,

Усенко Є.А.

секретар: Бовкун
В.В.,

за участю: представника Закарпатської
державної сільськогосподарської
дослідної станції Національної
академії аграрних наук України -
Біловол О.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Закритого
акціонерного товариства спільне
українсько-гібралтарське підприємство
«Котнар» на постанову Берегівського
районного суду Закарпатської області
від 18 серпня 2008 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 листопада
2008 року у адміністративній справі за
позовом Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції Національної академії
аграрних наук України до Мужіївської
сільської ради Берегівського району
Закарпатської області, третя особа:
Закрите акціонерне товариство спільне
українсько-гібралтарське підприємство
«Котнар»,

про скасування рішення, -

В С Т А Н О В И Л А :

У червні 2008 року Закарпатський
інститут агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук,
правонаступник якого Закарпатська
державна сільськогосподарська
дослідна станція Національної
академії аграрних наук України, (далі -
Інститут) звернувся із позовом до
Мужіївської сільської ради
Берегівського району Закарпатської
області (далі - Сільрада) третя особа:
Закрите акціонерне товариство спільне
українсько-гібралтарське підприємство
«Котнар» (далі - Товариство) про
скасувати рішення Сільради № 44 від 13
листопада 2006 року (далі - Рішення № 44)
щодо виділення та вилучення земельних
ділянок.

На обґрунтування позову зазначив, що
Сільрада на порушення вимог ст. 149
Земельного кодексу України, ст. 5 Закону
України № 3065-III від 7.02.2002 року «Про
особливості правового режиму
діяльності Національної академії наук
України, галузевих академій наук та
статусу їх майнового комплексу» (далі -
Закон № 3065-III) прийняла оскаржуване
рішення щодо вилучення в Інституту
земельної ділянки, площею 3,3 га., по
контуру № 341 на вул. Леніна, 247а в межах
населеного пункту - с. Мужієво - та
передачу її у фонд земель запасу
Сільради без погодження з Президією
Української академії аграрних наук
добровільної відмови власника цієї
земельної ділянки від права постійного
користування нею та виготовлення
проекту землеустрою.

18 серпня 2008 року постановою
Берегівського районного суду
Закарпатської області, залишеною без
змін ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 18 листопада
2008 року, позов задоволений.

Рішення № 44 скасоване.

Задовольняючи позов, суди першої та
апеляційної інстанцій зазначили, що
Рішення № 44 прийняте Сільрадою
всупереч вимог чинного законодавства.

Товариство звернулося із касаційною
скаргою про скасування постанови
Берегівського районного суду
Закарпатської області та ухвали
Львівського апеляційного
адміністративного суду і ухвалення
нової постанови про відмову у
задоволенні позову, посилаючись на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

30 березня 2011 року постановою Вищого
адміністративного суду України,
касаційна скарга Товариства
задоволена.

Постанова Берегівського районного
суду Закарпатської області від 18
серпня 2008 року та ухвала Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 листопада 2008 року скасовані, у
задоволенні позову відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позову,
Вищий адміністративний суд України
зазначив, що Сільрадою при прийняті
оскаржуваного Рішення № 44 не була
порушена процедура щодо порядку
передачі та отримання земельних
ділянок в оренду відповідно до
Земельного кодексу України.

9 квітня 2012 року постановою Верховного
Суду України постанова Вищого
адміністративного суду України
скасована.

Скасовуючи постанову Вищого
адміністративного суду України,
Верховний Суд України зазначив, що
даний адміністративний спір не
підлягає розгляду в порядку
адміністративного судочинства.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, обговоривши
доводи касаційної скарги, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Колегія суддів не погоджується з
висновками суддів попередніх
інстанцій про задоволення позову, у
зв'язку з тим, що даний
адміністративний спір не підлягає
розгляду в порядку адміністративного
судочинства з таких підстав.

Відповідно до ч. 1 та ч. 2 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

До адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження. Цю норму слід розуміти в
системному зв'язку з частиною першою
тієї самої статті, з якої випливає, що
захист прав та інтересів юридичних
осіб шляхом оскарження до
адміністративного суду будь-яких
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень можливий лише у
сфері публічно-правових відносин.

Суди попередніх інстанцій встановили,
що спірні правовідносини виникли у
зв'язку із прийняттям Сільрадою рішень
про вилучення земельної ділянки, яка
була надана Інституту у постійне
користування на підставі державного
акта, та надання її за договором оренди
третій особі, яка придбала розташовану
на цій земельній ділянці нежитлову
будівлю за договором купівлі-продажу.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 12 Господарського
процесуального кодексу України справи,
зокрема у спорах, що виникають при
укладанні, зміні, розірванні і
виконанні господарських договорів та з
інших підстав, підвідомчі
господарським судам.

Таким чином, при визначенні
підсудності справи суди мали виходити
з характеру спірних правовідносин,
прав та інтересів, за захистом яких
звернувся Інститут. Інститут подав
позов з метою захистити своє право
користування земельною ділянкою, яке,
на його думку, порушене його власником -
територіальною громадою в особі
Сільради - внаслідок прийняття
останньою рішень, спрямованих на
передачу цієї земельної ділянки в
оренду третій особі. Під час вирішення
такого спору господарський суд не
застосовує акти державних та інших
органів, якщо ці акти не відповідають
законодавству України (ч. 2 ст. 4 ГПК).

Відповідно до п. 1 ч. 2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів або
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності. Вжитий у цій
процесуальній нормі термін «суб'єкт
владних повноважень» означає орган
державної влади, орган місцевого
самоврядування, їхню посадову чи
службову особу, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень (п. 7 ч. 1 ст. 3 КАС).

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
прийнятих або вчинених ними при
здійсненні владних управлінських
функцій.

Відповідно до ст. 12 Земельного кодексу
України сільська рада має право
розпоряджатися землями територіальних
громад, яке вона здійснює шляхом:
передачі земельних ділянок
комунальної власності у власність
громадян та юридичних осіб відповідно
до цього Кодексу; надання земельних
ділянок у користування і вилучення їх
із земель комунальної власності
відповідно до цього Кодексу; викупу
земельних ділянок для суспільних
потреб відповідних територіальних
громад сіл, селищ, міст; організації
землеустрою; координації діяльності
місцевих органів земельних ресурсів;
здійснення контролю за використанням
та охороною земель комунальної
власності, додержанням земельного й
екологічного законодавства; обмеження,
тимчасової заборони (зупинення)
використання земель громадянами та
юридичними особами в разі порушення
ними вимог земельного законодавства;
підготовки висновків щодо вилучення
(викупу) і надання земельних ділянок
відповідно до цього Кодексу;
встановлення та зміни меж районів у
містах із районним поділом;
інформування населення щодо вилучення
(викупу), надання земельних ділянок;
внесення пропозицій до районної ради
щодо встановлення і зміни меж сіл,
селищ, міст; вирішення земельних
спорів; вирішення інших питань у галузі
земельних відносин відповідно до
закону.

При цьому, як убачається зі змісту
зазначеної статті, сільська рада має
рівні права з громадянами та
юридичними особами, з якими вона
вступає у відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею.

При здійсненні повноважень власника
землі рада є не суб'єктом владних
повноважень у тому значенні цього
терміна, в якому його вжито у п. 1 ч. 1 ст.
17 Кодексу адміністративного
судочинства України, а рівноправним
суб'єктом земельних відносин, дії якого
спрямовані на реалізацію свого права
розпоряджатися землею.

Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 3 Кодексу
адміністративного судочинства України
справу адміністративної юрисдикції
визначено як переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Колегія суддів прийшла до висновку, що
спір у справі, що розглядається, не є
адміністративним, оскільки вимоги
Інституту не стосуються захисту його
прав, свобод та інтересів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади.

Згідно з ч. 1 ст. 228 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судові рішення в касаційному порядку і
залишає позовну заяву без розгляду або
закриває провадження у справі з
підстав, встановлених статтями 155 і 157
цього Кодексу.

Відповідно до п. 1 ч. 1 статті 157 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд закриває провадження в справі, якщо
її не належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Керуючись ст.,ст.. 157, 221, 223, 228, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Закритого
акціонерного товариства спільне
українсько-гібралтарське підприємство
«Котнар» задовольнити частково.

Замінити Закарпатський інститут
агропромислового виробництва
Української академії аграрних наук на
його правонаступника Закарпатську
державну сільськогосподарську
дослідну станцію Національної
академії аграрних наук України.

Постанову Берегівського районного
суду Закарпатської області від 18
серпня 2008 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 18 листопада 2008 року скасувати.

Провадження в адміністративній справі
за позовом Закарпатської державної
сільськогосподарської дослідної
станції Національної академії
аграрних наук України до Мужіївської
сільської ради Берегівського району
Закарпатської області, третя особа:
Закрите акціонерне товариство спільне
українсько-гібралтарське підприємство
«Котнар» про скасування рішення -
закрити.

Роз'яснити Закарпатській державній
сільськогосподарській дослідній
станції Національної академії
аграрних наук України право на
звернення до суду в порядку
господарського судочинства.

Судді:
Сірош М.В.

Блажівська Н.Є.

Усенко Є.А.

Суддя
М.В. Сірош