Справа № 269/488/14-а
Суддя: Мельник Ю. А.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

№ 2-а/269/23/2014
П О С Т А Н О В А

іменем України

28 лютого 2014 року Суддя Совєтського
районного суду м.Макіївки Донецької
області Мельник Ю.А., розглянувши у
порядку письмового провадження в залі
суду м.Макіївки цивільну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської
ради, третя особа - Управління
Державної казначейської служби
України в м.Макіївка, про визнання
неправомірними дій та зобов'язання
перерахувати і виплатити державну
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулась в суд з
адміністративним позовом 06.02.2014 року
про зобов'язання відповідача зробити
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 02.10.2013 року до
досягнення нею трирічного віку, тобто
до 15.07.2015 року, та зобов'язання
виплатити допомогу по догляду за
дитиною до 3 років непрацюючим жінкам з
02.10.2013 року по 15.07.2015 року у розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до шести років на поточний рік. В
обґрунтування своїх вимог позивач
зазначила, що вона є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, в зв'язку з чим, перебуває
на обліку в УПСЗН і отримує грошову
допомогу як застрахована особа у
розмірі 130 грн. Зазначена допомога
призначена їй до досягнення дитиною
трирічного віку відповідно до Закону
України «Про державну допомогу сім'ям з
дітьми». Раніше вона зверталась з
аналогічним позовом і 20.03.2013 року її
позовні вимоги постановою Совєтського
районного суду м.Макіївки були
задоволені: з 09.10.2012 року відповідача
було зобов'язано нарахувати та
виплатити допомогу по догляду за
дитиною по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років за рахунок
Державного бюджету, з урахуванням
фактичних виплат. Постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 05.06.2013 року
постанова Совєтського районного суду
м.Макіївки від 20.03.2013 року була змінена,
відповідна допомога по народженню
дитини була стягнута з 09.10.2012 року до
20.03.2013 року. Постановою Совєтського
районного суду м.Макіївки від 01.10.2013
року її повторний позов до УПСЗН про
зобов'язання нарахувати та стягнути
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років задоволені за
період з 21.03.2013 року по 01.10.2013 рік. На
виконання постанов суду були видані
виконавчі листи. Відповідно до довідки
відповідача від 10.01.2014 року їй
нарахована допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за рішенням суду у сумі 4451.77
гривень та 5377.94 гривень, яка на момент
подачі позову не сплачена. Відповідач
самовільно після 01.10.2013 року сплачує
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі по 130 гривень, ніяких змін у
законодавстві не відбулось. У
відповідності частини першої ст. 72 КАС
України, обставини встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлені ці обставини. Вона
вимушена втретє звертатись до суду,
оскільки при постановлені попередніх
рішень суд не захистив її права., тому
вважає, що суд немає підстав обмежувати
орган, відповідальний за здійснення
нарахування і виплати допомоги, певним
часовим проміжком - днем постановлення
рішення, оскільки з наступного дня її
права знову будуть порушені.

Позивач ОСОБА_2 свої позовні вимоги
підтримує в повному обсязі просить
розглянути справу в її відсутності,
про що зазначила в позовній заяві.

Представник відповідача - Управління
праці та соціального захисту
населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської
ради в судове засідання не з'явився,
просив розглянути справу в його
відсутності, позов не визнав в повному
обсязі. В наданих до суду запереченнях
посилається на те, що позивач перебував
на обліку в УПТСЗН з 09.10.2012 року і
отримує допомогу по догляду за дитиною
до досягненню нею трирічного віку як
застрахована особа в системі
соціального страхування. Згідно ч.1 ст.
48 Бюджетного кодексу України
розпорядники бюджетних коштів беруть
бюджетні зобов'язання та здійснюють
платежі тільки в межах бюджетних
асигнувань, встановлених кошторисами,
враховуючи необхідність виконання
бюджетних зобов'язань минулих років,
узятих на облік органами Державного
казначейства України.. Статтею 95
Конституції України передбачено, що
виключно законом України про Державний
бюджет визначаються будь-які видатки
держави на загальносуспільні потреби,
розмір і цільове спрямування цих
видатків. Фінансування витрат,
пов'язаних з виплатою державної
допомоги по догляду за дітьми до
досягнення ними трирічного віку,
регулюється на державному рівні згідно
з нормами чинного законодавства. Отже,
виплати, передбачені Законом України
«Про державну соціальну допомогу
сім'ям з дітьми», та які базуються від
розміру прожиткового мінімуму
здійснювались згідно з вимогами
чинного законодавства і відповідно
кошторису витрат по Управлінню на ці
цілі у межах державної програми на
відповідний рік, згідно з якою позивачу
було зроблено нарахування та виплата
допомоги, а саме в жовтні 2012 року у
розмірі - 96.45 грн., з листопада 2012 року
по вересень 2013 року включно - 130 грн.
щомісяця. Звертає увагу суду на те, що
діючим законодавством не передбачено
вирішувати питання бездіяльності
суб'єкта владних повноважень у
майбутньому, оскільки КАС України
передбачає відновлювати лише порушені
права громадян, а не ті які можуть бути
порушені в майбутньому.

Вивчивши матеріали справи, суд
встановив наступне.

Позивач ОСОБА_2 згідно свідоцтва про
народження є матір'ю ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_1, /а.с.14/ у зв'язку з чим,
перебуває на обліку в Управлінні праці
і соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради з 09.10.2012 року
як застрахована особа і отримує
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі 130 грн. щомісяця, виплату якої
здійснює управління.

Позивачем ОСОБА_2 ставиться питання про
зобов'язання відповідача зробити
перерахунок допомоги по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 02.10.2013 року до
досягнення дочкою трирічного віку,
тобто до 15.07.2015 року, та зобов'язання
виплатити допомогу по догляду за
дитиною до 3 років непрацюючим жінкам з
02.10.2013 року по 15.07.2015 року у розмірі
прожиткового мінімуму для дітей віком
до шести років на поточний рік.

Відповідно до ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Гарантований державою рівень
матеріальної підтримки сімей з дітьми
шляхом надання державної грошової
допомоги з урахуванням складу сім'ї, її
доходів та віку дітей і спрямований на
забезпечення пріоритету державної
допомоги сім'ям з дітьми у загальній
системі соціального захисту населення
встановлений Законом України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми».

Тобто, Закон України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» є спеціальним
законом, що регулює правовідносини,
пов'язані з призначення та виплатою
державної допомоги на неповнолітніх
дітей.

Статтею 5 цього Закону визначено, що всі
види державної допомоги сім'ям з
дітьми, крім допомоги у зв'язку з
вагітністю та пологами жінкам,
зазначеним у частині другій статті 4
цього Закону, призначають і виплачують
органи соціального захисту населення
за місцем проживання батьків
(усиновителів, опікуна, піклувальника).

Таким чином, відповідач у справі - орган
владних повноважень, на якого чинним
законодавством покладений обов'язок
щодо нарахування та виплати допомоги
сім'ям з дітьми до досягнення нею
трирічного віку.

Частиною 1 ст. 1 Закону України «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми»
встановлено, що громадяни України, в
сім'ях яких виховуються та проживають
неповнолітні діти, мають право на
державну допомогу у випадках та на
умовах, передбачених цим Законом та
іншими законами України.

Статтею 3 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» передбачено,
що право на допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за цим Законом має особа (один з
батьків дитини, усиновитель, опікун,
баба, дід або інший родич), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Умови призначення допомоги по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку передбачені статтею 14
Закону України «Про державну допомогу
сім'ям з дітьми», при цьому зазначений
закон не передбачає обмежень чи
особливих умов або розподілу осіб, що
мають право на отримання такої
допомоги.

Статтею 15 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» встановлено,
що допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається у розмірі встановленого
законом прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років.

Статтею 1 Закону України «Про державну
допомогу сім'ям з дітьми» встановлено,
що порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми та
перелік документів, необхідних для
призначення допомоги за цим Законом,
встановлюється Кабінетом Міністрів
України.

При цьому, з аналізу цієї норми не
вбачається, що Кабінету Міністрів
України делеговані функції щодо
встановлення розміру допомоги по
догляду за дитиною до досягнення нею
трирічного віку.

Правові, організаційні та фінансові
основи загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян на випадок тимчасової втрати
працездатності, у зв'язку з вагітністю
та пологами, у разі смерті, а також
надання послуг із санаторно-курортного
лікування та оздоровлення
застрахованим особам та членам їх
сімей визначає Закон України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими народженням або
похованням» (Закон № 2240).

Статтею 1 Закону № 2240 визначено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, передбачає матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності (включаючи догляд за
хворою дитиною, дитиною-інвалідом,
хворим членом сім'ї), вагітності та
пологів, догляду за малолітньою
дитиною, часткову компенсацію витрат,
пов'язаних із народженням дитини,
смертю застрахованої особи або членів
її сім'ї, а також надання соціальних
послуг за рахунок бюджету Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, що формується
шляхом сплати страхових внесків
власником або уповноваженим ним
органом, громадянами, а також за
рахунок інших джерел, передбачених цим
Законом.

Згідно ст. 2 Закону № 2240 страховий
випадок - подія, з настанням якої
виникає право застрахованої особи або
членів її сім'ї на отримання
матеріального забезпечення або
соціальних послуг за цим Законом.

Відповідно до ст.ст. 4, 5, 29, 42 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими народженням та
похованням» право на матеріальне
забезпечення та соціальні послуги за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням, мають застраховані
громадяни України, іноземці, особи без
громадянства та члени їх сімей, які
проживають в Україні, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Це право виникає з настанням
страхового випадку в період роботи
(включаючи і час випробування та день
звільнення), якщо інше не передбачено
законодавством.

Одним із принципів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням є державні гарантії
реалізації застрахованими особами
своїх прав.

Право на допомогу по догляду за дитиною
до досягнення нею трирічного віку має
застрахована особа (один із батьків
дитини, усиновитель, баба, дід, інший
родич або опікун), яка фактично
здійснює догляд за дитиною.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
було внесено зміни до Закону № 2240-III та
виключено статті 40-44.

Конституційний Суд України рішенням
від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними низку положень
Закону № 107-VI, в тому числі й пункт 25
розділу II Закону № 107-VI щодо виключення
статей 40-44 Закону № 2240-III.

Пунктом 2 розділу ІІІ Закону № 107-VI було
передбачено, що розділ II цього Закону
діє до 31 грудня 2008 року.

Таким чином, з часу проголошення
Рішення № 10-рп/2008 Конституційним Судом
України відновили свою дію
вищезазначені положення Закону № 2240-III,
а з 1 січня 2009 року - статті 13, 15 Закону №
2811-ХІІ.

Статтею 46 Закону України від 26 грудня
2008 № 835-VI «Про Державний бюджет України
на 2009 рік» та статтею 45 Закону України
від 27 квітня 2010 року № 2154-VI «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
(далі - Закон № 2154-VI) передбачено, що у
2009, 2010 роках допомога при народженні
дитини та по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
відповідно до Закону № 2240-ІІІ
призначається і здійснюється в
розмірах і порядку, визначених
Кабінетом Міністрів України.

Порядок призначення і виплати
державної допомоги сім'ям з дітьми був
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України 27 грудня 2001 року № 1751
саме на виконання Закону № 2811-ХІІ
(пункт 1). Новий акт уряду на виконання
статті 45 Закону № 2154-VI не приймався.

Розміри і порядок виплати допомоги
відповідно до Закону № 2240-III на
виконання статті 45 Закону № 2154-VI
Кабінетом Міністрів України не
визначалися.

Оскільки ані Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»,
ані Законом України «Про Державний
бюджет України на 2012 рік», не
встановлювалось на 2011р. та на 2012 р.
іншій, ніж у Законі № 2240-III розмір
допомоги, а положення Постанови КМУ №
1751 «Про порядок призначення та виплати
державної допомоги сім`ям з дітьми» від
27.12.2001р. було затверджене саме на
виконання Закону № 2811-ХІІ «Про
державну допомогу сім'ям з дітьми» (п.1),
то застосовувати зазначену постанову
Кабінету Міністрів України до особи,
яка застрахована в системі
загальнообов'язкового страхування не
можливо, оскільки на відносини щодо
виплати допомоги такій особі у
зазначеному періоді поширюються норми
спеціального Закону (яким є Закон №
2240-III), відповідно до статті 43 якого
допомога по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку
надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Аналогічна позиція висловлена
Верховним судом України в постанові
від 25 грудня 2012 року.

За приписами частини другої статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України.

Суди зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного Суду України.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2013 рік», ані іншим законом не
встановлювався розмір вказаного виду
допомоги інший ніж у Законі України №
2240.

Аналізуючи встановлені обставини та
приведені норми закону, які
врегульовують спірні правовідносини,
суд дійшов висновку, що спір виник щодо
виплати допомоги особі, яка
застрахована у системі соціального
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, то на
відносини щодо виплати допомоги такій
особі у зазначеному періоді
поширюються норми спеціального Закону
(яким є Закон № 2240-III), відповідно до
статті 43 якого допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку надається застрахованій особі у
розмірі, що встановлюється правлінням
Фонду соціального страхування з
тимчасової втрати працездатності, але
не менше розміру прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Враховуючи наведене, суд вважає, що
позовні вимоги про зобов'язання
відповідача нарахувати та сплатити
допомогу по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку у
розмірі прожиткового мінімуму з
урахуванням фактично виплачених сум
підлягають задоволенню.

Стаття 6 КАС України передбачає, що
кожна особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

В межах Кодексу адміністративного
судочинства України захисту підлягає
порушене право позивача, внаслідок
чого зобов'язання відповідача провести
нарахування та виплату допомоги по
догляд за дитиною позивачу без
обмеження строком є безпідставним,
оскільки встановлює обов'язки на
майбутнє без врахування змін чинного
законодавства, яке може мати місце та
без наявності спірних правовідносин.

Таким чином кінцевою датою нарахування
допомоги є день постановлення судом
постанови.

Ухвалою суду від 07.02.2014 року
відстрочено сплату позивачем судового
збору до постановлення рішення судом.

Оскільки заявлені позовні вимоги
позивача задоволені частково, то у
відповідності до вимог ч.3 ст. 94 КАС
України судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Пункт 20 частини 1 статті 5 Закону
України «Про судовий збір» передбачає,
що від сплати судового збору
звільняються органи праці та
соціального захисту населення - за
подання позовів щодо призначення і
виплати всіх видів державної
соціальної допомоги, компенсації,
виплат та доплат, установлених
законодавством

Отже, оскільки позовні вимоги ОСОБА_2
задоволені частково, сплата судового
збору була відстрочена до
постановлення рішення суду, а
відповідач звільнений від сплати
судового збору, у зв'язку з чим судовий
збір не потребує стягненню з жодної зі
сторін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.11,17,20,69-72,86,158-163,167,254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Совєтської районної
адміністрації Макіївської міської
ради про визнання неправомірними дій
та зобов'язання перерахувати і
виплатити державну допомогу по догляду
за дитиною до досягнення нею
трирічного віку - задовольнити
частково.

Визнати неправомірними дії Управління
праці та соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради щодо відмови
ОСОБА_2 перерахувати та виплатити
державну допомогу по догляду за
дитиною до досягнення нею трирічного
віку за період з 02.10.2013 року по 28.02.2014
року у розмірі прожиткового мінімуму
для дітей віком до 6 років.

Зобов'язати Управління праці та
соціального захисту населення
Совєтської районної адміністрації
Макіївської міської ради здійснити
ОСОБА_2 перерахунок та сплату державної
допомоги по догляду за дитиною до
досягнення нею трирічного віку за
період з 02.10.2013 року по 28.02.2014 рік у
розмірі прожиткового мінімуму для
дітей віком до 6 років, з урахуванням
проведених виплат.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Донецького апеляційного
адміністративного суду області через
Совєтський районний суд м.Макіївки
Донецької області протягом десяти днів
з дня її проголошення. Якщо постанову
було постановлено у письмовому
провадженні або за відсутності особи,
яка брала учать але не була присутня
при її проголошенні, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Ю. А. Мельник