Справа № 159/500/13-а, 2а-159/22/13
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
Справа № 876/6061/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Ковельськоого міськрайонного центру
зайнятості на постанову Ковельського
міськрайонного суду від 11.03.2013 року у
справі за позовом Ковельського
міськрайонного центру зайнятості до
ОСОБА_2 про стягнення незаконно
отриманої виплати з безробіття,-

В С Т А Н О
В И В :

30.01.2013 року Ковельський міськрайонний
центр зайнятості звернувся в суд з
адміністративним позовом до ОСОБА_2 про
стягнення незаконно отриманої виплати
з безробіття в сумі 14406,35 грн.

В обґрунтування позовних вимог
покликається на те, що відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» від 20.03.2000 року №1533-ІІІ
відповідачу 31.01.2011 року надано статус
безробітного та 07.02.2011 року призначено
допомогу по безробіттю та призначено
ОСОБА_2 виплату допомоги для
організації підприємницької
діяльності в сумі 14406,35 грн., яку
останній отримав в період з лютого по
березень 2011 року. 05.09.2012 року позивачем
встановлено, що в період перебування на
обліку в Центрі зайнятості відповідач
надавав посередницькі послуги
консультанта згідно договору № 3876250
від 23.11.2010 року ТОВ «ЕУЛАЙФ ГРУП».

Постановою Ковельського
міськрайонного суду від 11.03.2013 року в
задоволенні позову відмовлено з тих
підстав, що позивач без передбачених
законом підстав намагається покласти
на відповідача обовязок повернути
виплачену допомогу по безробіттю.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив позивач - Ковельський
міськрайонний центр зайнятості, який
просить скасувати дану постанову та
прийняти нову про задоволення позовних
вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням позовних вимог, зокрема
зазначає, що в період перебування на
обліку в Ковельському міськрайонному
центр зайнятості відповідач надавав
консультаційні послуги товариству.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що необхідно
апеляційну скаргу частково
задовольнити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Суд першої інстанції встановив і цього
не заперечують сторони, що ОСОБА_2
Ковельським міськрайонним центром
зайнятості 31.01.2011 надано статус
безробітного та призначено допомогу по
безробіттю, а 22.04.2011 року призначено
ОСОБА_2 виплату допомоги для
організації підприємницької
діяльності, яку відповідачем отримано
в сумі 14406,35 грн.

Посадовими особами Ковельського
міськрайонного центру зайнятості
складено 05.09.2012 року Акт розслідування
страхових випадків № 1033 про те, що під
час реєстрації у центрі зайнятості
ОСОБА_2 не повідомив, що 23.11.2010 року
останнім укладений договір за №3876250 з
ТОВ «ЕУЛАЙФ ГРУП» про надання
страхових послуг за винагороду та в
період перебування на обліку в центрі
зайнятості з 07.02. 2011 року по 26.04.2011 року,
ОСОБА_2 рахувався консультантом у
товариства, тобто належав до категорії
зайнятого населення згідно пп. «б» п.З
ст.1 Закону України «Про зайнятість
населення» № 803-ХІІ від 01.03.1991 року.

Пунктом б) ч. 3 ст. 1 Закону України «Про
зайнятість населення» від 01.03.1991 року №
803-12 передбачено, що в Україні до
зайнятого населення належать
громадяни, що проживають на території
держави на законних підставах:
громадяни, які самостійно забезпечують
себе роботою, включаючи підприємців,
осіб, зайнятих індивідуальною трудовою
діяльністю, творчою діяльністю, члени
кооперативів, фермери та члени їх
сімей, що беруть участь у виробництві, а
також члени особистих селянських
господарств, діяльність яких
здійснюється відповідно до Закону
України "Про особисте селянське
господарство".

Відповідно до п. 11 Порядку реєстрації,
перереєстрації та ведення обліку
громадян, які шукають роботу, і
безробітних, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 14.02.2007 р.
№ 219 державна служба зайнятості
здійснює підбір підходящої роботи для
громадян відповідно до вимог статті 7
Закону України "Про зайнятість
населення". За відсутності підходящої
роботи рішення про надання громадянам
статусу безробітних приймається
державною службою зайнятості за їх
особистою заявою з восьмого дня .після
реєстрації у центрі зайнятості за
місцем проживання як таких, що шукають
роботу, і оформляється наказом центру
зайнятості, номер і дата якого
зазначаються у картці. З наказом про
надання чи неподання статусу
безробітного, визначення розміру і
строку виплати допомоги по безробіттю
чи припинення виплати такої допомоги
громадянин повинний ознайомитися під
розписку в картці обліку прийнятих
рішень центру зайнятості.

Пунктом 12 вказаного Порядку визначено,
що для одержання статусу безробітного
громадянин особисто подає у день, що
настає після закінчення встановленого
строку пошуку підходящої роботи, до
центру зайнятості відповідну заяву та
письмову інформацію про те, що він не
має заробітку або інших передбачених
законодавством доходів і не
зареєстрований як фізична особа
підприємець, а також копію довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера.

Надання ОСОБА_2 31.01.2011 року статусу
безробітного року є доказом дотримання
ним усіх вимог, зокрема й подання
документів, необхідних для реєстрації
в центрі зайнятості та отримання
статусу безробітного.

Разом з тим, відповідно до п. 20 Порядку
№ 219 громадяни, зареєстровані як такі,
що шукають роботу, та безробітні,
знімаються з обліку з дня
працевлаштування (самостійного або за
направленням центру зайнятості), в тому
числі на сезонні роботи, державної
реєстрації фізичної особи - підприємця,
початку виконання робіт (надання
послуг) за договором
цивільно-правового характеру.

З урахуванням наведеного, судом
встановлено, що за час перебування на
обліку в Ковельському міськрайонному
центрі зайнятості в період з лютого по
березень 2011 року ОСОБА_2 отримав
допомогу для організації
підприємницької діяльності в сумі 14406,35
грн. та при цьому суд не погодився з тим,
що відповідач мав цивільно-правові
відносини з ТОВ «ЕУЛАЙФ ГРУП», які
виконано ОСОБА_2 21.01.2011 року, а саме до
реєстрації в центрі зайнятості.

При цьому, позивачем за актом
розслідування страхових випадків № 1033
від 05.09.2012 року встановлено, що 23.11.2010
року ним відповідачем укладено з ТОВ
«ЕУЛАЙФ ГРУП» договір за №3876250 про
надання консультаційних послуг, який
розірвано сторонами 23.07.2011 року і
виконано відповідачем 21.01.2011 року та в
цей день нараховано винагороду в сумі
212,62 грн. та це стверджується актом
виконаних робіт від 21.01.2011 року
підписаним сторонами договору.

Отже за даним актом встановлено і це
узгоджується з твердженням
відповідача, що договір за №3876250 про
надання консультаційних послуг, свою
дію вичерпав 21.01.2011 року, іншого сторона
апелянта не довела.

Статтею 2 Закону України від 01.03.1991 року
№ 803-12 передбачено, що безробітними
визнаються працездатні громадяни
працездатного віку, які через
відсутність роботи не мають заробітку
або інших, передбачених законодавством
доходів і зареєстровані у державній
службі зайнятості, як такі, що шукають
роботу, готові та здатні приступити до
підходящої роботи.

Відповідно до ч. 2 ст. 36 Закону України
від 20.03.2000 року №1533-ІІІ застраховані
особи, зареєстровані в установленому
порядку як безробітні, зобов'язані
своєчасно подавати відомості про
обставини, що впливають на умови
виплати їм забезпечення та надання
соціальних послуг.

Одночасно ч. 3 ст. 36 Закону України від
20.03.2000 року №1533-ІІІ передбачено, що сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

Також відповідно до п.6.14 Порядку
надання допомоги по безробіттю, у тому
числі одноразової її виплати для
організації безробітними
підприємницької діяльності,
затвердженого наказом Міністерства
праці та соціальної політики України N
307 від 20.11.2000р., якщо під час одержання
допомоги по безробіттю безробітний
своєчасно не подав відомості про
обставини, що впливають на умови її
виплати, у тому числі встановлені під
час розслідування страхових випадків
та обґрунтованості виплати
матеріального забезпечення, з
безробітного стягується сума
виплаченої допомоги по безробіттю з
моменту виникнення цих обставин. Якщо
безробітний відмовився добровільно
повернути зазначені кошти, то питання
щодо їх повернення вирішується у
судовому порядку.

Згідно ч.ч. 1,2 ст.71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких грунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Одночасно необхідно вказати, що суд при
розгляді справи порушив правила
предметної підсудності, визначені ст.18
КАС України (діючі на час вказаних
правовідносин), поскільки за вимогами
частини 2 даної правової норми окружним
адміністративним судам підсудні
адміністративні справи, у яких однією
зі сторін є орган державної влади,
інший державний орган, орган влади
Автономної Республіки Крим, їх
посадова чи службова особа, крім справ
з приводу їхніх рішень, дій чи
бездіяльності у справах про
адміністративні проступки та справ,
які підсудні місцевим загальним судам
як адміністративним судам.

Відповідно до ст. 202 КАС України суд
апеляційної інстанції скасовує судове
рішення та ухвалює нове, коли має місце,
зокрема, неповне з'ясування судом
обставин, що мають значення для справи,
недоведеність таких обставин,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи чи питання.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.3 ч.1 ст.198,
ст.202, ч.2 ст.205, ст.207, ст. 254 КАС України,
суд апеляційної інстанції

ПОСТАНОВИВ
:

Апеляційну скаргу Ковельського
міськрайонного центру зайнятості -
задовольнити частково.

Скасувати постанову Ковельського
міськрайонного суду від 11.03.2013року у
справі №2а-159/22/13 та прийняти нову
постанову.

Відмовити в позові Ковельського
міськрайонного центру зайнятості до
ОСОБА_2 про стягнення незаконно
отриманої виплати з безробіття.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному обсязі
відповідно до ст.160 КАС України - з дня
складення ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

Р.Б. Хобор

Повний текст виготовлено 25.03.2014р.