Справа № 554/8474/13-а
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХАРКІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 р. Справа № 554/8474/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Рєзнікової С.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району в
м.Полтаві на постанову Октябрського
районного суду м. Полтава від
21.08.2013р. по справі № 554/8474/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України Октябрського району в
м.Полтаві

про зобов'язання здійснити
перерахунок, нарахування та стягнення
недоплаченої щомісячної державної
соціальної допомоги дітям війни,

ВСТАНОВИЛА:

25.11.09 року позивач, ОСОБА_1, звернулась
до суду із адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м.Полтаві, в
якому просить зобов'язати відповідача
нарахувати на користь позивача
недоплачену як дитині війни щомісячну
державну соціальну допомогу за період
з 01.01.2006 року по 31.12.2009 року.

Постановою Октябрського районного
суду міста Полтави від 12 грудня 2009 року,
залишеною без змін ухвалою Апеляцій
ного суду Полтавської області від 20
квітня 2010 року, позов задоволено
частково, зо бов'язано здійснити
перерахунок пенсії з підвищенням її на
30% мінімальної пенсії за ві ком з
розміру, встановленого ч. 1 ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», та
провести відповідні виплати з 09 липня
по 31 грудня 2007 року, з 22 травня по 31
грудня 2008 року та з 01 січня по 30 червня
2009 року з урахуванням проведених
виплат.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 19.06.2013 року за результатами
розгляду касаційної скарги Управління
Пенсійного фонду України в
Октябрському районі м. Полтави
постанову Октябрського районного суду
міста Полтави від 12 грудня 2009 року та
ухвалу Апеляційного суду Полтавської
області від 20 квітня 2010 року в частині,
що стосується позовних вимог про
нарахування і виплату державної
соціальної підтримки дітей війни за
2007-2008 роки, було скасовано, а справу в
цій частині направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Октябрського районного
суду м. Полтава від 21.08.2013 року
позовні вимоги задоволено частково.

Визнано протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м.Полтаві.
Зобов'язано відповідача здійснити
перерахунок пенсії позивача з
підвищенням її на 30% мінімальної пенсії
за віком з розміру, встановленого ч. 1
ст. 28 закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з 25.11.2008 року по 31.12.2008 року.

В решті позову відмовлено.

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні порядку виплати допомоги особам,
які мають статус "дитина війни",
прийняття оскаржуваної постанови з
порушенням норм бюджетного
законодавства України, приписів ст.28
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач має статус дитини війни та
відповідно до ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни" має
право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Приймаючи рішення про часткове
задоволення позову, суд першої
інстанції виходив з наявності у
позивача права на отримання, а у
відповідача обов'язку щодо здійснення
позивачу доплати до пенсії, відповідно
до приписів ст.6 Закону України „Про
соціальний захист дітей війни", з 25.11.2008
року по 31.12.2008 рік.

Між тим, при ухваленні рішення судом
було допущено порушення норм
процесуального права, що частково
призвело до неправильного вирішення
справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з позовом
25.11.2009 року із вимогами щодо захисту
його порушених прав.

Колегія суддів зауважує, що у
відповідності до ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод і
інтересів фізичних осіб, прав і
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. До адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Зазначені положення кореспондуються з
нормами ст. 162 КАС України, які
визначають повноваження суду при
вирішенні справи по суті.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Тобто, чинне законодавство обмежує
звернення до суду за захистом прав,
свобод та інтересів. Це, насамперед,
обумовлено специфікою спорів, які
розглядаються в порядку
адміністративного судочинства, а
запровадження таких строків
обумовлене досягненням юридичної
визначеності у публічно-правових
відносинах. Ці строки обмежують час,
протягом якого такі правовідносини
можуть вважатися спірними.

Практика Європейського суду з прав
людини також свідчить про те, що право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строків на звернення до
суду за захистом порушених прав (справа
"Стаббігс на інші проти
Великобританії", справа "Девеер проти
Бельгії").

Частиною 2 ст. 99 КАС України (в редакції,
що діяла на момент звернення позивача
до суду першої інстанції) встановлено
річний строк для звернення до суду.

Як вбачається з приписів частин 2, 3 ст. 99
КАС України строк звернення до суду,
якщо не встановлено інше, обчислюється
з дня, коли особа дізналась або повинна
була дізнатись про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Таким чином, для вирішення питання про
правильність застосування судом
першої інстанції строку звернення до
суду з захистом прав, свобод та
інтересів особи необхідно з'ясувати,
яким саме рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені права цієї особи,
коли розпочався перебіг цього строку.

При цьому колегія суддів зауважує, що,
як вбачається з матеріалів справи,
порушення прав позивача відбувалося
періодично - кожного місяця при
отриманні ним суми пенсії, а тому
кожного разу при отриманні пенсії в
неналежному розмірі позивач мав змогу
звернутись до суду за захистом своїх
прав.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, річний строк на
звернення до суду з позовом та період,
за який позивач просить суд захистити
його права, колегія суддів приходить до
висновку, що права позивача підлягають
захисту з 25.11.2008 року.

Слід вказати, що судом першої інстанції
вірно встановлено, що позивачем
пропущений строк звернення до суду із
адміністративним позовом, до 25.11.2008
року, однак помилково застосовано
наслідки такого пропущення у вигляді
залишення позовної заяви без розгляду,
оскільки на момент звернення позивача
до суду діяла редакція КАС України, що
передбачала наступне.

Відповідно до ст. 100 КАС України
пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Якщо суд визнає причину пропущення
строку звернення до суду поважною,
адміністративна справа розглядається
і вирішується в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Позовні заяви приймаються до розгляду
адміністративним судом незалежно від
закінчення строку звернення до
адміністративного суду.

Пропущений з поважних причин
процесуальний строк, встановлений
законом, може бути поновлений судом за
наявності поважних причин його
пропуску (ч.1 ст.102 КАС України).

Однак позивачем до суду першої
інстанції не було надано доказів
поважності пропуску строку для
звернення до адміністративного суду з
позовом щодо визнання незаконною
бездіяльності, зобов`язання здійснити
перерахунок та виплату доплати до
пенсії за період з 01.01.2007 року по 24.11.2008
року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку про відсутність
підстав для поновлення позивачеві
строку звернення до суду за захистом
своїх прав за період з 01.01.2007 року по
24.11.2008 року.

Як вбачається з матеріалів справи, у
апеляційній скарзі на постанову
Октябрського районного суду м. Полтави
від 12.12.2009 року відповідач наполягав на
пропуску позивачем строку звернення до
суду та застосуванні наслідків
пропуску такого строку.

З огляду на що, колегія суддів
приходить до висновку про необхідність
відмови у задоволенні позову в частині
вимог за пероід з 01.01.2007 року по 24.11.2008
року.

У відповідності до ст. 159 КАС України
судове рішення повинно бути законним
та обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.

Виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст.99, 100 КАС України, що
призвело до частково необґрунтованого
задоволення позову.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції в
частині залишення позовних без
розгляду через порушення ним норм
процесуального права, які призвели до
ухвалення неправильного рішення,
підлягає скасуванню з прийняттям нової
постанови про відмову у задоволенні
зазначеної частини позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
п. 4 ч. 1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України Октябрського
району в м.Полтаві - задовольнити
частково.

Постанову Октябрського районного суду
м. Полтава від 21.08.2013р. по справі №
554/8474/13-а скасувати в частині залишення
без розгляду позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України
Октябрського району в м.Полтаві про
визнання протиправною бездіяльність
та зобов'язання здійснити нарахування
та виплату доплати до пенсії, прийнявши
у зазначеній частині позовних вимог
нову постанову, якою в задоволенні
позову відмовити.

В іншій частині постанову Октябрського
районного суду м. Полтава від 21.08.2013р. по
справі № 554/8474/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Ральченко І.М.Судді
Катунов В.В. Рєзнікова С.С.