Справа № 821/546/14
Суддя: Войтович І.І.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 р. м. Херсон Справа №
821/546/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Войтович І.І.,

при секретарі - Сердюк О.О.,

за участю:

представника позивача - Андросюк І.С.,

представника відповідача - Белінська
Ю.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агротекс-Миколаїв"

до Каховської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Херсонській
області

про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення -
рішення,

встановив:

До Херсонського окружного
адміністративного суду звернулося
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агротекс - Миколаїв»
(далі - позивач) до Каховської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області (далі
- відповідач) про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення-рішення від 10 лютого 2014
року №.

Представник позивача в судовому
засіданні позов підтримав та зазначив,
що за результатами документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«Агротекс -Миколаїв» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з податку на додану
вартість по взаєморозрахунках з ПП «КФ
«Агротранс» за період з 01.01.2011 року по
31.10.2011 року Каховською об'єднаною
державною податковою інспекцією було
складено акт перевірки від 28 січня 2014
року №29/22/31193280, в якому податковою
інспекцією зазначено, що ТОВ «Агротекс
-Миколаїв» порушено норми п.44.1 ст.44,
п.44.6 ст.44, п.44.7 ст. 44, п.185.1 ст.185, п. 198.1 ст.
198, п. 198.2 ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п. 198.5 ст. 198,
п198.6 ст.198 Податкового кодексу України.
На підставі зазначеного вище акту
перевірки відповідачем було прийнято:
податкове повідомлення - рішення від
10.02.2014 року №, яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
56198,00 грн. ( у т.ч. основний платіж в сумі
24977,00 грн. та 31221,00 грн. штрафна санкція).
Представник позивача не погоджується з
вищенаведеним податковим
повідомленням - рішенням та вважає, що
контролюючим органом неправомірно
збільшено суму грошового зобов'язання
і та нараховано штрафні санкції, так як
при проведенні перевірки не з'ясовано
усіх фактичних обставин здійснення
позивачем господарських операцій,
односторонньо та не в повному обсязі
досліджено первинні документи, що
підтверджують придбання послуг,
невірно застосовано до спірних
правовідносин норми чинного
законодавства, що призвело до
помилкових висновків та визначення
позивачу грошових зобов'язань та
застосування санкцій. Просив позов
задовольнити.

Представник відповідача проти
задоволення позову заперечив з
наступних підстав. Відповідачем під
час проведення перевірки не
підтверджено фактичного придбання
послуг позивачем від ПП «КФ
«Агротранс», що свідчить про те, що
правочини між ПП «КФ «Агротранс» та
позивачем за перевіряємий період,
здійсненні без мети настання реальних
наслідків. Вважає, що податкове
повідомлення - рішення винесено
правомірно. Просив в задоволенні
позову відмовити.

Розглянувши позовну заяву, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши письмові докази, судом
встановлено наступне.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Агротекс -Миколаїв»
зареєстроване Каховським
міськрайонним управлінням юстиції
Херсонської області 16.11.2000 року
реєстраційний номер №0004240, що
підтверджується Довідкою з Єдиного
державного реєстру підприємств та
організацій України серії АБ №702675.

На податковий облік ТОВ «Агротекс
-Миколаїв» взято в Каховській ОДПІ
16.01.2006 року за №10594.

Згідно Довідки АБ №702675 Головного
управління статистики у Херсонській
області (відділ статистики у м.
Каховці) видами діяльності позивача за
КВЕД-2010 є: вирощування зернових культур
(крім рису), бобових культур і насіння
олійних культур;після урожайна
діяльність; вирощування інших
однорічних і дворічних культур;
вирощування прядивних культур;
допоміжна діяльність у рослинництві;
вирощування овочів і баштанних
культур, коренеплодів і бульбоплодів.

Свідоцтво про реєстрацію платника
податку на додану вартість №100237831
позивачем отримано 01.08.2009 року.

Судом встановлено, що у період з 16.01.2014
року по 22.01.2014 року відповідачем
проведена позапланова невиїзна
документальна перевірка ТОВ «Агротекс
- Миколаїв» з питань дотримання вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках з
ПП «КФ «Агротранс» за період з 01.01.2011
року по 31.10.2011 року. За результатами
даної перевірки складено акт від 28.01.2014
року №29/22/31193280 (далі - акт). (а.с. 13-20).

З наведеного вище акта перевірки
вбачається, що перевіркою встановлено
порушення п.44.1 ст.44, п.44.6 ст.44, п.44.7 ст. 44,
п.185.1 ст.185, п. 198.1 ст. 198, п. 198.2 ст. 198, п. 198.3
ст. 198, п. 198.5 ст. 198, п198.6 ст.198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI, в наслідок чого
підприємством занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся на суму 24977,00грн., за
жовтень 2011 року.

Підставою для встановлення таких
порушень слугувало те, що перевіркою
неможливо підтвердити фактичне
здійснення надання транспортних
послуг позивачу від ПП «КФ
«Агротранс», що свідчить про те, що
правочини між ТОВ «Агротекс - Миколаїв»
та ПП «КФ «Агротранс» здійснені без
мети настання реальних наслідків.

На підставі вищенаведеного акта
перевірки позивача, відповідачем
прийняте податкове
повідомлення-рішення від 10.09.2014 року №
, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання за платежем
податок на додану вартість на загальну
суму в розмірі 56198,00 грн. ( у т.ч. основний
платіж в сумі 24977,00 грн. та 31221,00 грн.
штрафна санкція) (а.с. 12).

Не погоджуючись з вищенаведеними
податковими повідомленнями - рішеннями
позивач звернувся до суду.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить з
наступного.

З огляду на те, що відповідач
стверджував про те, що правочини між
ТОВ «Агротекс - Миколаїв» та ПП «КФ
«Агротранс» здійснені без мети
настання реальних наслідків, судом
досліджено факт реальності здійснення
господарської операції між позивачем
та ПП «КФ «Агротранс» та встановлено
наступне.

Відповідно до ч.1 ст. 3 Господарського
кодексу України, під господарською
діяльністю розуміється господарська
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Підпункт 14.1.36 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України визначає господарську
діяльність як діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь- яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

30 вересня 2011 року між позивачем та ПП
«КФ «Агротранс» укладено договір
№30/09-11 про надання транспортних послуг.
(а.с.27-28).

Предметом даного договору є те, що ПП
«КФ «Агротранс» зобов'язується надати
послуги з перевезення , а ТОВ «Агротекс
- Миколаїв» зобов'язується прийняти та
оплатити їх.

На виконання даного договору суду
надані наступні докази: податкова
накладна №27 від 11.10.2011 року на загальну
суму 120622,50 грн., в тому числі ПДВ 20103,75
грн., №39 від 13.10.2011 року на загальну суму
19321,00 грн., в тому числі ПДВ 3220,17 грн., №31
від 21.10.2011 року на загальну суму 13819,80
грн., в тому числі ПДВ 2303,30 грн.;
видаткова накладна від 21 жовтня 2011
року № АНКХ0000494 на загальну суму 13819,80
грн. ( у т.ч. ПДВ 2303,30 грн.); (а.с. 30, 81, 86, 88).

Факт оплати надання послуг позивачем
підтверджується наданими суду
доказами, а саме: банківською випискою
від 20.11.2011 року та угодою про
зарахування зустрічних однорідних
вимог від 21.10.2011 р. (а.с. 85,89).

Перевезення (транспортування) пшениці
та сої з пункту навантаження (с.
Федорівка) до пункту розвантаження
(Братолюбовський елеватор),
здійснювалося ПП «КФ «Агротранс»
відповідно до умов договору
перевезення від 30 вересня 2011 року №
30/09-11 та підтверджується наступними
документами: Актами здачі - прийняття
робіт (надання послуг) № ОУ - 0000087 від
11.10.2011 р., № ОУ - 0000098 від 13.10.2011 р., № ОУ -
0000099 від 13.10.2011 р.; Товарно-транспортними
накладними від 03.10.2011 р. № 302, №303, №304,
№.305, № 306, №307, від 04.10.2011 р. № 308 - №316, від
05.10.2011 р. №317- 324, від 06.10.2011 р. № 324-332, від
07.10.2011 р. №333-335, від 08.10.2011 р. №346-344,349, від
09.10.2011 р. №350-362, від 10.10.2011 р. №363-376, від
11.10.2011 р.378-387, від 12.10.2011 р. №388-391, від
13.10.2011 р. №392-394.( а.с. 29, 31-80, 82-84).

Крім того, судом встановлено, що
позивачем ведеться журнал вагаря, з
якого вбачається яка продукція в який
автомобіль завантажена та в якому
напрямку спрямовується. (а.с. 92-102).

Також, на підтвердження реальності
здійснення господарських операцій
(надання послуг) позивач посилається на
відмітку третьої особи
(Братолюбівського елеватора) на
товарно - транспортних накладних про
отримання продукції на зберігання.
Крім цього, позивачем надано суду
наступні докази, а саме: копії актів -
розрахунків №31 від 11.11.2011 року, №18 від
23.01.2012 року, та актів виконаних робіт
№37 від 24.10.2011 р., №38 від 24.10.2011 р., № 40 від
25.10.2011 р., №79 від 31.10.2011 р., з яких
вбачається, що елеватор надав послуги
зберігання сільськогосподарської
продукції позивачу, а також в який
період і скільки зерна надходило, було
доопрацьовано, переоформлено. (а.с.103-108).

Суд зазначає, що позивачем надано
первинні документи, які підтверджують
факт здійснення господарських
операцій щодо надання послуг
перевезення ПП «КФ «Агротранс».

Враховуючи, що позивачем, як доказ
здійснення господарської операції,
були надані суду належним чином
засвідчені копії первинних документів,
які відповідно до вимог статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" фіксують факт
здійснення господарської операції та
подальшої її реалізації, суд вважає
висновок контролюючого органу про
неможливість підтвердження факту
реального здійснення господарських
операцій між позивачем та його
котрагентом безпідставним.

Також, суд зазначає, що основною
підставою для встановлення
нереальності господарських операцій
позивача з контрагентом слугував Акт
перевірки від 10.01.2012 року № 8/15-2/36009123
"Про неможливість проведення
зустрічної звірки ПП «КФ «Агротранс»
щодо документального підтвердження
господарських відносин із платником
податків за період з 01.10.2011 р. по 31.10.2011
р., їх реальності та повноти
відображення в обліку».

Щодо встановлення контролюючим
органом порушень п.44.1 ст.44, п.44.6 ст.44,
п.44.7 ст. 44, п.185.1 ст.185, п. 198.1 ст. 198, п. 198.2
ст. 198, п. 198.3 ст. 198, п. 198.5 ст. 198, п198.6 ст.198
Податкового кодексу України від 02.12.2010
року № 2755-VI, в наслідок чого
підприємством за занижено податок на
додану вартість в періоді, що
перевірявся на суму 24977,00 грн., за
жовтень 2011 року, суд зазначає таке.

Пунктом 185.1 ст. 185 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 року № 2755-VI (далі -
ПКУ) передбачено, що об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з: а) постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю; б)
постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу; в) ввезення товарів на митну
територію України; г) вивезення товарів
за межі митної території України; е)
постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

З метою оподаткування цим податком до
операцій з ввезення товарів на митну
територію України та вивезення товарів
за межі митної території України
прирівнюється поміщення товарів у
будь-який митний режим, визначений
Митним кодексом України

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України (далі - ПКУ)
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з: придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України; ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

Згідно пункту 198.2 статті 198 ПКУ датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною. Для операцій із
ввезення на митну територію України
товарів датою виникнення права на
віднесення сум податку до податкового
кредиту є дата сплати (нарахування)
податку за податковими зобов'язаннями
згідно з пунктом 187.8 статті 187 цього
Кодексу, а для операцій з постачання
послуг нерезидентом на митній
території України - дата сплати
(нарахування) податку за податковими
зобов'язаннями, що були включені
отримувачем таких послуг до податкової
декларації попереднього періоду. Датою
виникнення права орендаря
(лізингоотримувача) на збільшення
податкового кредиту для операцій
фінансової оренди (лізингу) є дата
фактичного отримання об'єкта
фінансового лізингу таким орендарем.
Датою виникнення права замовника на
віднесення сум до податкового кредиту
з договорів (контрактів), визначених
довгостроковими відповідно до пункту
187.9 статті 187 цього Кодексу, є дата
фактичного отримання замовником
результатів робіт (оформлених актами
виконаних робіт) за такими договорами
(контрактами). Для товарів/послуг,
постачання (придбання) яких
контролюється приладами обліку, факт
постачання (придбання) таких
товарів/послуг засвідчується даними
обліку.

В пункті 198.3 статті 198 ПКУ зазначено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку. Право на нарахування
податкового кредиту виникає незалежно
від того, чи такі товари/послуги та
основні фонди почали
використовуватися в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку протягом
звітного податкового періоду, а також
від того, чи здійснював платник податку
оподатковувані операції протягом
такого звітного податкового періоду.

Пунктом 198.6 статті 198 ПКУ визначено, що
не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу. У разі якщо платник
податку не включив у відповідному
звітному періоді до податкового
кредиту суму податку на додану
вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати виписки
податкової накладної. Платники
податку, що застосовували касовий
метод до набрання чинності цим
Кодексом або застосовують касовий
метод, мають право на включення до
податкового кредиту сум податку на
підставі податкових накладних,
отриманих протягом 60 календарних днів
з дати списання коштів з банківського
рахунка платника податку. Для
банківських установ при одержанні ними
права власності на заставне майно з
метою подальшого продажу таке право
зберігається до моменту продажу такого
заставленого майна.

Таким чином, виникнення права платника
податку на податковий кредит є
наслідком фактичного проведення
господарської операції, яка є об'єктом
оподаткування податком на додану
вартість, за наявності первинних
документів.

Враховуючи, те що позивачем, як доказ
здійснення господарської операції,
були надані суду належним чином
засвідчені копії первинних документів,
які відповідно до вимог статті 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність" фіксують факт
здійснення господарської операції, суд
вважає висновок відповідача щодо
порушень п.44.1 ст.44, п.44.6 ст.44, п.44.7 ст. 44,
п.185.1 ст.185, п. 198.1 ст. 198, п. 198.2 ст. 198, п. 198.3
ст. 198, п. 198.5 ст. 198, п198.6 ст.198,
безпідставним.

Статтями 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що розгляд і вирішення
справ в адміністративних судах
здійснюються на засадах змагальності
сторін та свободи в наданні ними суду
своїх доказів і у доведенні перед судом
їх переконливості. Суд вживає
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.
Кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про те, що податкове
повідомлення-рішення від 10.02.2014 року
№ прийнято відповідачем
безпідставно, а тому підлягає
скасуванню.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Враховуючи вищевикладене, суд вважає,
що позов є підставним та обґрунтованим,
а тому його слід задовольнити.

Керуючись статтями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159-163,
167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

постановив:

Позов задовольнити.

Скасувати податкове
повідомлення-рішення Каховської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Херсонській області
№ від 10.02.2014 року, яким Товариству
з обмеженою відповідальністю
"Агротекс-Миколаїв" визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 56198,00 грн., у тому числі
за основним платежем в сумі 24977,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) в сумі 31221,00 грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю "Агротекс-Миколаїв" (
) судовий збір в сумі 182,
70 грн. (Сто вісімдесят дві гривні 70
коп.).

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 26 березня 2014 р.

Суддя
Войтович І.І.

кат. 8.3.3