Справа № 818/4453/13-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.Справа № 818/4453/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в м. Лебедині та Лебединському
районі Сумської області на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 17.07.2013р. по справі №
818/4453/13-а

за позовом Управління Пенсійного
фонду України в м. Лебедині та
Лебединському районі Сумської області

до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Лебедин

про зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, Управління Пенсійного фонду
України в Лебединському районі
Сумської області, звернувся до
Сумського окружного адміністративного
суду з позовом до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Лебедин
Сумської області, в якому просив
зобов'язати відповідача відшкодувати
суми витрат на виплату та доставку
державної адресної допомоги за січень -
березень 2013 р. в розмірі 441,93 грн., про що
скласти та підписати акт звірки
розрахунків.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 17.07.2013 року
позов залишено без задоволення.

Позивач не погодився з судовим
рішенням та подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову та
прийняти нову про задоволення позову в
повному обсязі, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального законодавства з
мотивів, наведених в апеляційній
скарзі.

Колегія суддів на підставі п. 1 ч. 1 ст. 197
Кодексу адміністративного судочинства
України вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними в справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши постанову суду, дослідивши
доводи апеляційної скарги, колегія
суддів дійшла до висновку про те, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджується доказами, які
містяться в матеріалах справи, що
громадянином ОСОБА_1 20.02.1998 року
отримано трудове каліцтво на території
Російської Федерації в м. Липецьк, що
підтверджується актом по формі Н-1 (а.с.
12).

Керуючись п. 3 ст. 30 р. 4 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування", на підставі
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" та акту Н - 1 про
нещасний випадок на виробництві № 1 від
23.02.1998 р., Управлінням Пенсійного фонду
України в м. Лебедині та Лебединському
районі громадянину ОСОБА_1 призначено
пенсію по інвалідності внаслідок
трудовою каліцтва і проводиться
відповідна її виплата.

Виконавчий комітет Лебединської
міської ради Сумської області рішенням
№ 94 від 21.04.2004 р. призначив
піклувальником ОСОБА_2 над сином
ОСОБА_1, цивільна дієздатність якого
обмежена рішенням Лебединського
районного суду від 10.03.2004 р. в частині
отримання пенсії.

Протягом січня - березня 2013 року УПФУ в
м. Лебедин здійснені виплати пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, а саме: січень 2013 р. - в
сумі 147,31 грн.; лютий 2013 р. - в сумі 147,31
грн.; березень 2013 р. - в сумі 147,31 грн., що
в загальному розмірі становить 441,93
грн., які не були прийняті відповідачем
до заліку (а.с.21- 23).

Відповідно до статті 2 Угоди про
взаємне визнання прав на відшкодування
шкоди, заподіяної працівникам
каліцтвом, професійним захворюванням
або іншим ушкодженням здоров'я, які
пов'язані з виконанням ними трудових
обов'язків, підписаною 9 вересня 1994 року
державами - учасницями СНД,
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (в
тому числі під час втрати
працездатності внаслідок нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівником трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
проводиться роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширюється на
працівника під час отримання каліцтва,
іншого ушкодження здоров'я, смерті.

Статтею 34 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання , які спричинили втрату
працездатності» передбачено, що
виплата пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсій у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок трудового каліцтва на
виробництві або професійного
захворювання здійснюється відповідно
до Закону України "Про пенсійне
забезпечення". Відповідно до статті 8
цього Закону виплата пенсій
здійснюється з Пенсійного фонду
України.

Призначення та виплати пенсій
громадянам держав-Учасників
Співдружності Незалежних Держав в
галузі пенсійного забезпечення
здійснюється по законодавству держави,
на території якої вони проживають
(Угода про гарантії прав громадян -
учасників Співдружності Незалежних
держав в галузі пенсійного
забезпечення від 13 березня 1992 року).
Взаєморозрахунки не провадяться.

Норма абзацу другого пункту 5 частини
першої статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" визначає, що лише
страховик з одного виду соціального
страхування має виключне право
звернутися з вимогою про відшкодування
понесених ним витрат.

Пенсійний фонд України не є
страховиком, оскільки абзацом другим
пункту 12 Прикінцевих положень Закону
України " Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
передбачено, що у період до
перетворення Пенсійного фонду в
неприбуткову самоврядну організацію
він функціонує як центральний орган
виконавчої влади на підставі норм
цього Закону ( крім норм, зазначених в
абзаці шостому пункту 1 цього розділу)
та положення про Пенсійний фонд
України, яке затверджує Президент
України.

Крім того, пенсія по інвалідності не є
наслідком страхування від нещасного
випадку.

У зв'язку з викладеним, вимоги
Пенсійного фонду України про
відшкодування йому витрат, пов'язаних з
виплатою пенсій по інвалідності
особам, які переїхали на постійне місце
проживання в Україну, суперечать
законодавству про загальнообов'язкове
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, яким передбачається
відшкодування страхових виплат тільки
особам, які отримали трудове каліцтво
чи професійне захворювання в Україні, а
також принципу страхування від
нещасного випадку щодо цільового
використання коштів страхування від
нещасного випадку.

Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань Російської
Федерації здійснює переказування
коштів на виплату щомісячних виплат
особам, які ушкодили здоров'я в Росії і
проживають в Україні. Сума щомісячної
страхової виплати встановлюється
відповідно до ступеня втрати
професійної працездатності.

Розміри пенсій, допомоги та інші
подібні виплати не впливають на розмір
страхових виплат, як це передбачено
Українським законодавством, тобто,
розмір пенсії, допомоги не являється
страховою виплатою.

Ст. 7 Закону України «Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 22.02.2001 р.
передбачено, що Фонд здійснює виплати з
того часу, коли підприємства передали в
установленому порядку документи, що
підтверджують право працівників, що
потерпіли на виробництві до 01.04.2001 р. на
такі страхові виплати та соціальні
послуги.

Однак діючим законодавством не
передбачено права Пенсійного фонду
України передати ФССНВУ документи для
проведення соціальних виплат у формі
виплати пенсій по інвалідності. Для
проведення відшкодування будь-яких
виплат ФССНВ відповідно до вимог ст. 35
вищезазначеного Закону, в
обґрунтування понесених витрат
повинен мати акт розслідування
нещасного випадку та інші документи, як
підставу для призначення і проведення
виплат.

Крім того, ФССНВУ діє в межах України і
здійснює страхування застрахованих в
Україні осіб з дати набрання чинності
вищезазначеним Законом.

Громадянин ОСОБА_1 отримав ушкодження
здоров'я за межами України, а саме на
території Росії, і має акт про нещасний
випадок, який не дійсний на території
України.

Таким чином, спірне питання повинне
бути врегульоване міжнародним
законодавством. Між Україною та Росією
підписані зазначені вище угоди від
13.03.1992 р. та від 09.09.1994 р., які не
ратифіковані Верховною Радою України.

Відповідно до Закону України від 10.12.1999
р. №1953 ХП «Про дію міжнародних
договорів на території України»
Верховна Рада постановила, що укладені
і належним чином ратифіковані Україною
міжнародні договори становлять
невід'ємну частину національного
законодавства Україна і
застосовуються у порядку,
передбаченому для норм національного
законодавства.

Відповідно до ст..2 Закону України «Про
міжнародні договори України» від імені
України укладаються міжнародні
договори, що стосуються прав та свобод
людини, а відповідно до ст. 7 цього
Закону такі договори підлягають
ратифікації Верховною Радою України.

Зі змісту ст. 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
випливає, що норми міжнародного
договору України, які передбачають
інші норми, правила, ніж ті, що
передбачені законодавством про
страхування від нещасного випадку
підлягають застосуванню лише тоді,
коли згода на обов'язковість даного
договору надана Верховною Радою
України.

Потерпілі, які отримали каліцтво поза
межами України і переїхали в Україну на
постійне місце проживання не є
застрахованими в Україні і за них не
сплачувалися страхові внески до Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, а тому у Фонду
немає підстав відшкодовувати
виплачені пенсії управлінню
пенсійного фонду України. Таке
відшкодування діючим законодавством
не передбачено.

З урахуванням викладеного, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що вимоги
позивача про зобов'язання відповідача
прийняти до заліку суми витрат УПФУ в м.
Лебедин на виплату державної
адресної допомоги за січень - березень
2013 р. в розмірі 441,93 грн. є
безпідставними.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
відзначає, що суд першої інстанції
дійшов вичерпних юридичних висновків
щодо встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
вище підстав, висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в м. Лебедині
та Лебединському районі Сумської
області залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 17.07.2013р. по
справі № 818/4453/13-а залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М.