Справа № 825/732/14
Суддя: Клопот С.Л.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року Чернігів
Справа № 825/732/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді - Клопот С.Л.

суддів: Д'якова В.І.,
Непочатих В.О.

при секретарі - Єгуновій О.М.

за участю представника позивача
Сидоренко Н.Д.,

представника відповідача Черниша В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю "Сівер-Буд" до
Державної реєстраційної служби
України, третьої особи на стороні
відповідача без самостійних вимог:
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м.Києві про
визнання рішення протиправним та
зобов'язання вчинити певні дії , -

В С Т А Н О В
И В:

26.02.2014 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "Сівер-Буд" (далі - ТОВ
"Сівер-Буд") звернулось до суду з
адміністративним позовом до Державної
реєстраційної служби України та
просить: визнати протиправним рішення
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України від
11.11.2013р. № 7790653 та скасувати його;
зобов'язати Державну реєстраційну
службу України зареєструвати за
товариством з обмеженою
відповідальністю "Сівер-Буд" право
власності на машиномісце № 24 в будинку
23-А по вул. Вєтрова в м. Києві;
зобов'язати Державну реєстраційну
службу України видати товариству з
обмеженою відповідальністю "Сівер-Буд"
свідоцтво про право власності на
машиномісце № 24 в будинку 23-А по вул.
Вєтрова в м. Києві.

Свої вимоги обґрунтовує тим, що відмова
в реєстрації права відповідачем є
незаконна, оскільки відсутні підстави
для відмови, визначені в Законі.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримала в
повному обсязі та просила їх
задовольнити, посилаючись на
обставини, викладені в позовній заяві.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив відмовити в задоволенні позову,
посилаючись на заперечення, які
приєднанні до матеріалів справи.

Представник третьої особи в судове
засідання не з'явився вдруге, про дату,
час та місце судового розгляду
повідомлений належним чином, причини
неявки суду не повідомив.

Суд вважає за можливе розглянути
справу без його участі.

Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
сторін, всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що позовні вимоги підлягають
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом встановлено, що 11.11.2013 рішенням
державного реєстратора прав на
нерухоме майно Сіволіна М.Ю.
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві ТОВ
"Сівер-Буд" відмовлено в державній
реєстрації права власності на
машиномісце № 24 в будинку № 23-А по вул.
Вєтрова у м. Києві, з посиланням на такі
підстави (а.с. 13), а саме: "рішенням Госпо
дарського суду міста Києва не визнано
право власності на об'єкт нерухомого
майна, а визнано майнові права та право
на оформлення у власність, в договорі
оренди земельної ділянки відсутній
номер земельної ділянки, яка
передається в оренду».

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, суд зважає на
наступне.

Статтею 181 Цивільного кодексу України
від 16.01.2003 року №435-IV визначено режим
рухомих та нерухомих речей, до
нерухомих речей (нерухоме майно,
нерухомість) належать земельні
ділянки, а також об'єкти, розташовані на
земельній ділянці, переміщення яких є
неможливим без їх знецінення та зміни
їх призначення.

Відповідно до статті 182 Цивільного
кодексу України право власності та
інші речові права на нерухомі речі,
обмеження цих прав, їх виникнення,
перехід і припинення підлягають
державній реєстрації. Державна
реєстрація прав на нерухомість і
правочинів щодо нерухомості є
публічною, здійснюється відповідним
органом, який зобов'язаний надавати
інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Відмова у
державній реєстрації права на
нерухомість або правочинів щодо
нерухомості, ухилення від реєстрації,
відмова від надання інформації про
реєстрацію можуть бути оскаржені до
суду. Порядок проведення державної
реєстрації прав на нерухомість та
підстави відмови в ній встановлюються
законом.

Спеціальним законом, що визначає
правові, економічні, організаційні
засади проведення державної
реєстрації речових та інших прав, які
підлягають реєстрації за цим Законом,
та їх обтяжень і спрямований на
забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна
є Закон України від 01.07.2004 року № 1952-IV
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень", в
редакції, що діє з 01.01.2013 року (далі -
Закон № 1952-IV).

Систему органів державної реєстрації
прав становлять: Міністерство юстиції
України; центральний орган виконавчої
влади, що реалізує державну політику у
сфері державної реєстрації прав;
органи державної реєстрації прав,
утворені Міністерством юстиції
України в установленому
законодавством порядку (частина 1
статті 6 Закону № 1952-IV).

Згідно пункту 3 Положення про
Міністерство юстиції України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 року № 395/2011,
формування і забезпечення реалізації
політики з питань державної реєстрації
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень є одним з основних завдань
Міністерства юстиції України.

Пунктом 7 цього Положення також
закріплено, що Мін'юст України здійснює
свої повноваження безпосередньо та
через утворені в установленому порядку
головні управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, в областях,
містах Києві та Севастополі, а також
районні, районні у містах, міські (міст
обласного значення), міськрайонні,
міжрайонні управління юстиції.

Поряд з тим, процедура проведення
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав визначаються Порядком державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 22.06.2011
року №703, в редакції, що діє з 01.01.2013 року
(далі - Порядок № 703).

Державну реєстрацію прав шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно
проводять орган державної реєстрації
прав та нотаріус як спеціальний
суб'єкт, на якого покладаються функції
державного реєстратора прав на
нерухоме майно (пункт 2 Порядку № 703).

Таким чином, відповідачі є суб'єктами
владних повноважень, які в даних
правовідносинах реалізують свої
повноваження, надані Законом № 1952-IV та
Порядком № 703.

Приписами статті 2 Закону № 1952-IV
визначено, що державна реєстрація
речових прав на нерухоме майно (далі -
державна реєстрація прав) - це
офіційне визнання і підтвердження
державою фактів виникнення, переходу
або припинення прав на нерухоме майно,
обтяження таких прав шляхом внесення
відповідного запису до Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно.

Статтею 3 Закону № 1952-IV передбачено, що
державна реєстрація прав є
обов'язковою. Інформація про права на
нерухоме майно та їх обтяження
підлягає внесенню до Державного
реєстру прав. Держава гарантує
достовірність зареєстрованих прав на
нерухоме майно. Права на нерухоме
майно, які підлягають державній
реєстрації відповідно до цього Закону,
виникають з моменту такої реєстрації.
Державна реєстрація прав є публічною,
проводиться органом державної
реєстрації прав, який зобов'язаний
надавати інформацію про зареєстровані
права та їх обтяження в порядку,
встановленому цим Законом.

Відповідно до частини 1 статті 4 Закону
№ 1952-IV обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема, право власності на нерухоме
майно.

Статтею 8 Закону № 1952-IV визначені
повноваження органу державної
реєстрації прав, зокрема, орган
державної реєстрації проводить
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмовляє у їх реєстрації,
забезпечує ведення Державного реєстру
прав.

При цьому відповідно до пункту 1
частини другої статті 9 Закону № 1952-IV
державний реєстратор прав на нерухоме
майно (далі - державний реєстратор)
встановлює відповідність заявлених
прав і поданих документів вимогам
законодавства та відповідно до пункту 4
частини першої статті 24 Закону
відмовляє у державній реєстрації прав,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Відповідно до статті 15 Закону № 1952-IV
державна реєстрація прав та їх
обтяжень проводиться в такому порядку:
1) прийняття і перевірка документів, що
подаються для державної реєстрації
прав та їх обтяжень, реєстрація заяви; 2)
встановлення факту відсутності
підстав для відмови в державній
реєстрації прав та їх обтяжень,
зупинення розгляду заяви про державну
реєстрацію прав та/або їх обтяжень; 3)
прийняття рішення про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень, відмову
в ній або зупинення державної
реєстрації; 4) внесення записів до
Державного реєстру прав; 5) видача
свідоцтва про право власності на
нерухоме майно у випадках,
встановлених статтею 18 цього Закону; 6)
надання витягів з Державного реєстру
прав про зареєстровані права та/або їх
обтяження.

Державна реєстрація прав проводиться
на підставі заяви власника, іншого
правонабувача, сторони правочину, за
яким виникло право, уповноваженої ними
особи або державного кадастрового
реєстратора у випадках, передбачених
цим Законом (частина 7 статті 16 Закону №
1952-IV).

Заявник разом із заявою про державну
реєстрацію подає органові державної
реєстрації прав нотаріусові необхідні
для такої реєстрації документи,
визначені цим Порядком, їх копії,
документ, що підтверджує внесення
плати за надання витягу з Державного
реєстру прав, та документ про сплату
державного мита (пункт 10 Порядку № 703).

До передбачених статтею 19 Закону № 1952-IV
підстав для державної реєстрації прав
та їх обтяжень віднесено в тому числі і
рішення суду, що набрало законної сили,
щодо права власності та інших речових
прав на нерухоме майно.

Частиною 1 статті 24 Закону № 1952-IV
передбачені підстави для відмови у
державній реєстрації, зокрема, подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Частина 2 статті 24 Закону № 1952-IV
передбачає, що за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень.

Згідно частини 4 статті 24 Закону № 1952-IV
відмова в державній реєстрації прав та
їх обтяжень з підстав, не передбачених
цим Законом, заборонена.

Пунктом 16 Порядку № 703 передбачено, що
за результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Відповідно до пункту 23 Порядку № 703
державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі №1952-IV.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням господарського суду міста
Києва від 27.08.2012 року у справі №
5011-51/2158-2012, яке набрало законної сили,
було визнано майнові права позивача,
зокрема, право на оформлення у
власність об'єкту нерухомого майна,
машиномісця 24 в будинку 23 по вул.
Вєтрова в м. Києві, що є самостійною
підставою для державної реєстрації
права власності на вказаний об'єкт за
позивачем згідно статті 19 Закону №1952-IV.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, суд виходить із
приписів частини 4 статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за змістом якої, обставини, які
за законом повинні бути підтверджені
певними засобами доказування, не
можуть підтверджуватися ніякими
іншими засобами доказування.

Суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні (частина 1 статті 86 КАС
України).

Оскільки, відповідачами не було надано
до суду жодних доказів правомірності
рішення про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від
11.11.2013 № 7790653 то, вказана відмова, судом
сприймається як юридично неспроможна,
адже таким чином відповідач фактично
намагається поставити під сумнів
судове рішення, яке набрало законної
сили, що в світлі положень пункту
дев'ятого частини третьої статті 129
Конституції України та частини другої
статті 13 Закону України "Про судоустрій
і статус суддів" не допускається.

В силу частини 1 статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, встановлені вищезазначеним
судовим актом факти мають
преюдиціальне значення в рамках
досліджуваного адміністративного
спору та доведенню знову не підлягають.

Суд також зазначає, що у справі
"Совтрансавто-Холдінг" проти України
(рішення Європейського Суду з прав
людини від 25.07.2002 року) Європейський Суд
наголосив, що одним з основних
елементів верховенства права є принцип
правової певності, який серед іншого
передбачає, що у будь-якому спорі
рішення суду, яке вступило в законну
силу, не може бути поставлено під
сумнів.

Крім того, суд зауважує, що з аналізу
оскаржуваного рішення не вбачається, в
чому саме подані позивачем документи
не відповідають вимогам, встановленим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

За таких обставин, позовна вимога про
визнання протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
М.Ю. від 11.11.2013 року № 7790653 підлягає
задоволенню.

Позовні вимоги щодо зобов'язання
Державну реєстраційну службу України
зареєструвати за товариством з
обмеженою відповідальністю "Сівер-Буд"
право власності на машиномісце № 24 в
будинку 23-А по вул. Вєтрова в м. Києві;
зобов'язати Державну реєстраційну
службу України видати товариству з
обмеженою відповідальністю "Сівер-Буд"
свідоцтво про право власності на
машиномісце № 24 в будинку 23-А по вул.
Вєтрова в м. Києві не підлягають
задоволенню, оскільки, суд не може
підміняти державний орган, рішення
якого оскаржується, приймаючи замість
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень.

Разом з тим, суд зауважує, що згідно
частини 1 статті 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

При вирішенні даної справи судом були
враховані положення частини 3 статті 2,
частини 1 статті 11 та частини 2 статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Таким чином, виходячи з меж заявлених
позовних вимог, системного аналізу
положень чинного законодавства
України та матеріалів справи, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
товариства з обмеженою
відповідальністю "Сівер-Буд" до
Державної реєстраційної служби
України, необхідно задовольнити
частково.

Керуючись ст. ст. 11, 17, 18, 104, 122, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю "Сівер-Буд"-
задовольнити частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення державного реєстратора прав на
нерухоме майно Державної
реєстраційної служби України Сіволіна
М.Ю. від 11.11.2013 року № 7790653.

В іншій частині позовних вимог
відмовити.

Постанова суду набирає законної сили в
порядку статей 167,186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом десяти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Головуючий суддя
С.Л. Клопот

Суддя
В.І. Д'яков

Суддя
В.О. Непочатих