Справа № 821/534/14
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 р. 11 год.50 хв.м.
ХерсонСправа № 821/534/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Кисильової
О.Й.,

при секретарі: Дудар Е.І.,

за участю: позивача - ОСОБА_1,

представника відповідача -
Гарбарчук Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Херсонській області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди,

встановив:

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернувся до
суду із адміністративним позовом до
управління Державної пенітенціарної
служби України в Херсонській області
(далі - відповідач, УДПС України в
Херсонській області, Управління), в
якому просить стягнути з відповідача
середній заробіток за час затримки
розрахунку при звільненні у розмірі
9022,85 грн. та моральну шкоду в розмірі
5000,0 грн.

У судовому засіданні позивач підтримав
позовні вимоги в повному обсязі. Суду
пояснив, що 25.03.2013 р. був звільнений зі
служби в органах внутрішніх справ за
власним бажанням. Для з'ясування
питання щодо кількості днів
невикористаної відпустки позивач
28.03.2013 р. звернувся до УДПС України в
Херсонській області із заявою про
надання інформації щодо
невикористаних відпусток за період
проходження служби та видачу грошового
атестату. Із отриманої відповіді
ОСОБА_1 довідався, що за 2005 рік ним не
використано 7 діб чергової відпустки,
грошову компенсацію за які позивач
отримав 02.07.2013 р. у розмірі 423,01 грн.
Посилаючись на ст. ст.116 та 117 КЗпП
України, позивач відмітив, що оскільки
відповідач не виплатив ОСОБА_1 при
звільненні всі належні йому суми, чим
порушив вказані норми трудового
законодавства, то за затримку
розрахунку настає відповідальність у
вигляді стягнення з Управління
середнього заробітку за весь час такої
затримки по день фактичного розрахунку
(з 26.03.2013 р. по 01.07.2013 р.) у сумі 9022,85 грн.
Позивач зауважив, що оскільки нормами
спеціального законодавства, яке
регулює порядок проходження служи,
виплату грошового забезпечення та
звільнення зі служби не визначено
строки остаточного розрахунку при
звільненні та відповідальності за його
затримку, то до даних правовідносин
необхідно застосовувати ст. ст.116 та 117
КЗпП України. Обгрунтовуючи позовні
вимоги щодо стягнення моральної шкоди
у розмірі 5000,00 грн., позивач зазначив, що
бездіяльність відповідача щодо
тривалої невиплати ОСОБА_1 компенсації
за невикористані дні відпустки
призвела до душевного неспокою та
хвилювань з приводу порушеного права
щодо своєчасного отримання заробітної
плати, що вимагало додаткових зусиль
для організації життя позивача.

Представник відповідача, заперечуючи
проти позову, зазначила, що при
звільненні позивачу своєчасно
виплачена вся належна йому сума, проте,
при з'ясуванні відповідачем обставин
щодо існування чи відсутності у
позивача невикористаних днів
відпустки, встановлено, що за 2005 рік
залишись не використані 7 діб.
Невиплата компенсації за ці 7 діб при
звільненні ОСОБА_1 виникла тому, що у
вересні 2006 року позивача було
переведено з Херсонського слідчого
ізолятора на посаду інспектора
Білозерського РП Дніпровського
міжрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції
фінансовим відділом слідчого
ізолятора видано грошовий атестат від
18.09.2006 р. № 4, який не містить інформації
про невикористані відпустки за 2005 рік.
Даний грошовий атестат підписаний
позивачем буз зауважень та
пред'явлений до нового місця роботи.
Протягом проходження служби у період
2006-2013 рр. ОСОБА_1 не звертався до
Білозерського РП Дніпровського МВ КВІ
із рапортом про надання йому 7 діб
невикористаної відпустки чи грошової
компенсації, а тому у позивача відсутні
підстави стверджувати, що відповідач
повинен нести відповідальність за
несвоєчасну виплати компенсації.

Також представник відповідача
відмітила, що порядок проходження
служби в Державній
кримінально-виконавчій службі України
врегульовано спеціальним
законодавством, зокрема, Законом
України Про Державну
кримінально-виконавчу службу України,
Інструкцією про порядок грошового
забезпечення осіб рядового та
начальницького складу Державної
кримінально-виконавчої служби України,
та іншими нормативно-правовими актами,
якими не передбачено відповідальності
за затримку розрахунку при звільненні.
Як стверджує відповідач, вимоги
позивача щодо відшкодування йому
моральної шкоди не підтверджені
належними доказами, а тому не
підлягають задоволенню.

Заслухавши пояснення осіб, які беруть
участь у справі, дослідивши матеріали
справи, суд встановив наступні
обставини.

20 березня 2013 року наказом начальника
управління Державної пенітенціарної
служби України в Херсонській області №
13 звільнено з посади інспектора
Білозерського підрозділу
Дніпровського міжрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції
управління ДДУ ПВП в Херсонській
області ОСОБА_1 з 25.03.2014 р. за п. 64 «ж»
Положення про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ України - за
власним бажанням.

2 липня 2013 року відповідачем виплачено
ОСОБА_1 компенсацію за невикористану
відпустку за 2005 рік тривалістю 7 діб у
розмірі 423,01 грн.

Позивач стверджує, що оскільки
відповідач не виплатив компенсацію за
невикористану відпустку, тобто не
провів повного розрахунку при
звільненні, то несе відповідальність
за таку затримку у вигляді стягнення на
користь ОСОБА_1 середнього заробітку за
час затримки у розмірі 9022,85 грн.

Надаючи оцінку обґрунтованості вимог
позивача щодо стягнення на його
користь середнього заробітку за час
затримки розрахунку, суд вважає за
необхідне врахувати наступні
обставини та положення законодавства.

Правові основи організації та
діяльності Державної
кримінально-виконавчої служби України,
її завдання та повноваження визначені
Законом України "Про Державну
кримінально-виконавчу службу України"
від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон № 2713-IV),

частиною 2 статті 14 якого встановлено,
що служба в Державній
кримінально-виконавчій службі України
є державною службою особливого
характеру, яка полягає у професійній
діяльності придатних до неї за станом
здоров'я і віком громадян України.

Відповідно до частини 2 статті 23 Закону
№ 2713-IV умови грошового і матеріального
забезпечення осіб рядового і
начальницького складу та оплата праці
працівників кримінально-виконавчої
служби визначаються законодавством.
При цьому, пунктом 5 вказаної статті
визначено, що на осіб рядового і
начальницького складу
кримінально-виконавчої служби
поширюється дія статей 22 і 23 Закону
України "Про міліцію", а також порядок і
умови проходження служби та грошового
забезпечення, передбачені для
працівників органів внутрішніх справ.

Відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України від 07.11.2007 р. № 1294 "Про
упорядкування структури та умов
грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу" і з метою
визначення порядку та умов виплати
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України Державним
департаментом України з питань
виконання покарань 07.10.2009 р. винесено
наказ № 222, яким затверджено
Інструкцію про порядок виплати
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
Державної кримінально-виконавчої
служби України, зареєстровану в
Міністерстві юстиції України 5
листопада 2009 р. за № 1040/17056 (далі -
Інструкція № 222), яка визначає порядок
та умови виплати грошового
забезпечення особам рядового і
начальницького складу Державної
кримінально-виконавчої служби України.

Так, пунктом 17.4. Інструкції № 222
визначено, що особам середнього,
старшого і вищого начальницького
складу, яким при звільненні зі служби
чергова відпустка за поточний рік не
надавалась, до звільнення, на їхнє
бажання, на підставі довідки кадрового
апарату надається відпустка або
виплачується компенсація за
невикористану відпустку відповідно до
законодавства. Розрахунок тривалості
невикористаної чергової відпустки за
поточний рік, за яку виплачується
грошова компенсація, визначається
пропорційно часу перебування на службі
в році звільнення за кожний повний
місяць служби з розрахунку однієї
дванадцятої частини належної
відпустки за кожний повний місяць
служби в році звільнення.

Особам рядового і начальницького
складу, які звільняються зі служби, за
невикористані ними дні щорічної
відпустки за всі попередні роки та
невикористану в році звільнення
відпустку виплачується грошова
компенсація виходячи з грошового
забезпечення (окладів за останніми
штатними посадами, займаними перед
звільненням, окладів за спеціальними
званнями, а також щомісячних
додаткових видів грошового
забезпечення постійного характеру
(надбавок, доплат) та премій (обчислених
як середньомісячна сума за попередні
повні дванадцять календарних місяців),
крім одноразових додаткових видів
грошового забезпечення), яке зазначені
особи отримували на день звільнення
(пункт 17.5. Інструкції № 222).

Отже, особам, які звільняються зі
служби, виплачується грошова
компенсація за невикористані дні
щорічної відпустки за всі попередні
роки. Позивачу така компенсація
виплачена.

Аналізуючи наведене вище, суд дійшов
висновку про відсутність правових
підстав для задоволення позову про
стягнення компенсації за несвоєчасний
розрахунок при звільненні, оскільки
вищезазначеними нормативно-правовими
актами не передбачено стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку при звільненні, а норми
Кодексу законів про працю України на
дані правовідносини не поширюються.

Слід відмітити, що відповідно до
пунктів 20.1, 20.3, 20.4 Інструкції № 222 при
переміщенні, переведенні, відрядженні
до органів виконавчої влади та інших
цивільних установ, а також при
звільненні зі служби осіб рядового і
начальницького складу фінансова
служба (бухгалтерія) зобов'язана,
зокрема, видати грошовий атестат

Грошовий атестат видається під
розписку в особовій картці на грошове
забезпечення. Грошові атестати
підписуються керівником органу або
установи та начальником фінансової
служби (бухгалтерії), скріплюються
печаткою.

Грошовий атестат має бути підписаний
його власником, що підтверджує
правильність записів у ньому.

Судом встановлено, що грошовий атестат
від 18.09.2006 р. № 4, отриманий позивачем у
вересні 2006 року при переведенні до
Білозерського РП Дніпровського
міжрайонного відділу
кримінально-виконавчої інспекції, не
містить даних про невикористані ОСОБА_1
дні відпустки. Даний атестат
підписаний позивачем без зауважень, що
підтверджує правильність записів у
ньому. Позивачем не надано суду доказів
подання відповідачу рапортів про
надання невикористаної щорічної
відпуски за 2005 рік протягом 2006-2013 рр.
Тільки після звільнення позивач
звернувся до відповідача із заявою про
надання інформації щодо
невикористаних відпусток, не
скориставшись цим правом протягом
восьми років.

Суд відмовляє позивачу у стягненні
моральної шкоди, оскільки останнім не
надано суду належних доказів
спричинення йому такої шкоди.

За таких обставин суд вважає позовні
вимоги необгрунтованими, а відтак -
відмовляє в задоволенні позову в
повному обсязі.

Керуючись ст.ст. 158-163, 167 КАС України,
суд, -

постановив:

Відмовити ОСОБА_1 в задоволенні
позовних вимог до Управління Державної
пенітенціарної служби України в
Херсонській області про стягнення
середнього заробітку за час затримки
розрахунку та моральної шкоди.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 24 березня 2014 р.

Суддя

Кисильова О.Й.

кат. 12.3