Справа № 810/1592/14
Суддя: Скрипка І.М.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року 810/1592/14

Київський окружний адміністративний
суд у складі головуючого судді Скрипки
І.М., секретар судового засідання
Маджар О.М., за участю:

представника позивача - ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Переяслав-Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
визнання протиправним та скасування
наказу про проведення перевірки,

в с т а н о в и в:

6 березня 2014 року до Київського
окружного адміністративного суду
звернулась фізична особа-підприємець
ОСОБА_2 (ФОП ОСОБА_2) з позовом до
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
держаної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області (ДПІ, Інспекція) про
визнання протиправним та скасування
наказу про проведення перевірки.

Зазначала, що платники податків з
незначним ступенем ризику включаються
до плану-графіку перевірок не частіше,
ніж раз на три календарних роки, при
цьому у 2012 році проведено планову
перевірку позивача. Вказала, що
Міністерством доходів і зборів України
продовжено практику мораторію на
проведення перевірок малого та
середнього бізнесу на 2014 рік.
Стверджувала відсутність підстав у
податкового органу на включення її до
відповідного плану-графіку перевірок.

Посилаючись на порушення Інспекцією
положень Конституції України,
Податкового кодексу України, просила
визнати протиправним та скасувати
наказ №106 від 13 лютого 2014 року про
проведення документальної планової
виїзної перевірки.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги у
повному обсязі та просив їх
задовольнити.

Представник відповідача направив
клопотання про розгляд справи без його
участі, подав письмові заперечення, в
яких просив відмовити у задоволенні
позову. Вказав, що стосовно позивача
наявний високий ризик несплати або
сплати не в повному обсязі податків,
зокрема, у зв'язку з відсутністю
найманих працівників у 2012 році;
працевлаштуванням 4 найманих
працівників у 2013 році при наявності
восьми автомобілів; розбіжністю у
складі витрат щодо вартості придбаних
товарно-матеріальних цінностей за 2012
рік; неподанням додатку 5 до декларації
про майновий стан і доходи за 2013 рік.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши інші докази,
зокрема письмові, що містяться в
матеріалах справи, суд дійшов висновку
про наявність підстав для задоволення
позову, виходячи з такого.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є фізичною особою-підприємцем, а
основні види її діяльності:
організація перевезення вантажів,
діяльність автомобільного вантажного
транспорту.

13 лютого 2014 року начальником
Переяслав-Хмельницької об'єднаної
держаної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області, на підставі статті
20, пунктів 77.1 та 77.4 статті 77 Податкового
кодексу України і плану-графіку
проведення документальних перевірок
суб'єктів підприємницької діяльності -
фізичних осіб, видано наказ №106 про
проведення документальної планової
виїзної перевірки з 28 лютого 2014 року з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства
фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 за
період з 1 січня 2012 року по 31 грудня 2013
року (а.с.8). Термін перевірки визначено
у 10 днів.

На підставі такого наказу, оформлено
повідомлення від 13 лютого 2014 року
№1/10/17/196 про проведення документальної
перевірки позивача з 28 лютого 2014 року
(а.с.7).

Також з'ясовано, що у період з 8 червня
по 21 червня 2012 року було проведено
планову перевірку дотримання ФОП
ОСОБА_2 вимог податкового, валютного та
іншого законодавства за період з 1
січня 2011 року по 31 грудня 2011 року, за
результатом якої складено Акт
№143/1700/НОМЕР_1 від 2 липня 2012 року (а.с.16).

Суд звертає увагу, що згідно наданих у
судовому засіданні пояснень
представника позивача, станом на дату
судового розгляду, посадові особи
Інспекції до позивача не з'явились,
відповідну перевірку розпочато не
було.

При цьому, докази проведення перевірки
на підставі оскаржуваного наказу
податковим органом також не надані.

ДПІ не подані і докази, якими
обґрунтовуються заперечення.

При цьому, представник позивача у
судовому засіданні надав усні та
письмові пояснення щодо поданих
заперечень, зокрема вказав, що ФОП
ОСОБА_2 не належить до платників
податку із високим ступенем ризику, її
річний загальний оподатковуваний
дохід не перевищує 10 млн. грн.; зазначив,
що отримання доходу за відсутності
найманих працівників не є схемою
ухилення від оподаткування, при цьому
сума у розмірі 3600 грн. у податковій
звітності за 2012 рік не є витратами на
оплату праці, як стверджує податковий
орган, а є оплатою послуг за
цивільно-правовими договорами;
наявність у позивача восьми
автомобілів не означає використання їх
усіх у господарській діяльності для
перевезення вантажів. Наполягав на
факті подання додатку 5 до податкової
декларації про майновий стан і доходи,
вказав на неприйнятті такого додатку
при повторному направленні до ДПІ у
зв'язку із наявністю аналогічних
звітів за відповідний період.
Наголошував на відсутності
підтвердження податковим органом
вказаних у запереченнях обставин.

Надаючи правову обставинам справи, суд
виходить із наступного.

Як передбачає стаття 19 Конституції
України органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Статтею 75 Податкового кодексу України
закріплено, що органи державної
податкової служби мають право
проводити камеральні, документальні
(планові або позапланові; виїзні або
невиїзні) та фактичні перевірки.

За змістом пунктів 77.1 та 77.2 Податкового
кодексу України документальна планова
перевірка повинна бути передбачена у
плані-графіку проведення планових
документальних перевірок. До
плану-графіка проведення
документальних планових перевірок
відбираються платники податків, які
мають ризик щодо несплати податків та
зборів, невиконання іншого
законодавства, контроль за яким
покладено на контролюючі органи.
Періодичність проведення
документальних планових перевірок
платників податків визначається
залежно від ступеня ризику в
діяльності таких платників податків,
який поділяється на високий, середній
та незначний. Платники податків з
незначним ступенем ризику включаються
до плану-графіка не частіше, ніж раз на
три календарних роки, середнім - не
частіше ніж раз на два календарних
роки, високим - не частіше одного разу
на календарний рік. Порядок формування
та затвердження плану-графіка, перелік
ризиків та їх поділ за ступенями
встановлюються центральним органом
державної податкової служби.

Також, у відповідності до частини
четвертої статті 77 Податкового кодексу
країни, про проведення документальної
планової перевірки керівником органу
державної податкової служби
приймається рішення, яке оформлюється
наказом.

Критерії відбору для проведення
перевірки суб'єктів господарювання -
фізичних осіб визначені у пункті 4.4.1
Методичних рекомендацій щодо
складання плану-графіка проведення
документальних планових перевірок
суб'єктів господарювання, затверджених
наказом Державної податкової
адміністрації України від 1 квітня 2011
року N 190.

Зокрема, до високого ступеня ризику
належать наступні фізичні
особи-підприємці: 1) мають працівників,
кількість яких не відповідає виду
діяльності, заявленому суб'єктом
господарювання, та/або кількості
зареєстрованих РРО та/або придбаних
торгових патентів; 2) здійснюють
сумнівні або значні
фінансово-господарські операції; 3)
мають рівень податкової віддачі менше
0,48 відсотка; 4) отримали загальний
оподатковуваний (валовий) дохід за
попередній рік та/або у звітному році
на час складання плану-графіка більше 10
млн гривень; 5) задіяні у схемах
ухилення від оподаткування та/або
мінімізують податкові зобов'язання; 6)
мають розбіжності (заниження
податкового зобов'язання/завищення
податкового кредиту) згідно із
Системою автоматизованого
співставлення податкового
зобов'язання та податкового кредиту в
розрізі контрагентів на рівні ДПА
України; 7) мають відносини з
контрагентами, що мають ознаки
фіктивності, знаходяться у розшуку, не
звітують, збанкрутували тощо; 8)
наявність інформації від підрозділів
боротьби з відмиванням доходів,
одержаних злочинним шляхом,
надходження узагальнених матеріалів
від Державної служби фінансового
моніторингу України, а також
інформації від підрозділів податкової
міліції щодо ухилення суб'єкта
господарювання - фізичної особи від
оподаткування; 9) мають розбіжності між
задекларованим загальним
оподатковуваним (валовим) доходом
та/або сумою отриманого доходу згідно
зі звітом РРО та розрахунковими
книжками та/або обсягами
імпортно-експортних операцій та іншою
наявною податковою інформацією; 10)
наявність порушень, виявлених підчас
проведення фактичних перевірок; 11)
декларують податкові зобов'язання з
податку на додану вартість менше або на
рівні податкового кредиту.

До середнього ступеня ризику належать
підприємці із такими критеріями: 1)
мають взаємовідносини з
підприємствами, у яких виступають
керівниками або засновниками; 2)
займаються зовнішньоекономічною
діяльністю; 3) постійно декларують
від'ємне значення суми податкових
зобов'язань з ПДВ; 4) декларують залишок
від'ємного значення, який після
бюджетного відшкодування включається
до складу податкового кредиту
наступного податкового періоду (рядок
26 декларації з ПДВ), у сумі понад 50 тис.
грн.; 5) несвоєчасно нараховують та
сплачують ПДВ; 6) мають взаємовідносини
суб'єктів господарювання - юридичних
осіб із суб'єктами господарювання -
фізичними особами, які знаходяться на
спрощеній системі оподаткування та є
керівниками, засновниками або
працівниками цього підприємства.

До незначного ступеня ризику
відносяться фізичні особи-підприємці,
які: 1) змінюють напрями відшкодування
ПДВ; 2) втратили право на податкові
пільги; 3) подають податкові декларації
з ПДВ за звітний податковим період,
складені з урахуванням податкових
накладних, виписаних в іншому, ніж
звітний, податковому періоді.

За правилами частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Це покладає
на суб'єкта владних повноважень
обов'язок аргументовано, посилаючись
на докази, довести правомірність свого
рішення, дії чи бездіяльності та
спростувати твердження позивача про
порушення його прав, свобод чи
інтересів.

У зв'язку із викладеними вище
обставинами, суд констатує, що наказ
№106 від 13 лютого 2014 року про
проведення документальної планової
виїзної перевірки з 28 лютого 2014 року
терміном 10 днів вичерпав свою дію,
проведення перевірки на його підставі
у подальшому не є можливим. Крім того,
відповідачем не доведено належними та
допустимими доказами наявність
підстав для проведення планової
перевірки позивача, а, відповідно, і для
видання оскаржуваного наказу.

Зважаючи на викладене, враховуючи
обов'язок відповідача щодо доведення
правомірності прийнятого наказу, суд
резюмує необхідність задоволення
позову.

Як встановлює частина перша статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Позивачем за подання позовної заяви
сплачено судовий збір у сумі 73,08 грн.
згідно платіжного доручення №281 від 5
березня 2014 року, доказів понесення
інших судових витрат не надано.

Тому, судові витрати щодо сплати
судового збору у вказаній сумі
підлягають присудженню на користь
позивача.

Керуючись статями 11, 14, 70, 71, 72, 86, 94, 159 -
163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов - задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Переяслав-Хмельницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області про
проведення документальної планової
виїзної перевірки №106 від 13 лютого 2014
року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 судовий збір у сумі 73 (сімдесят
три) грн. 08 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Скрипка І.М.

Дата виготовлення і підписання повного
тексту постанови - 28 березня 2014 р.