Справа № 2а-5726/10/2570
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-02-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" лютого 2014 р. м. Київ
К/9991/66103/11

№ К/9991/66103/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у попередньому судовому
засіданні

касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Чернігові

на постанову Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.09.2011

у справі № 2а-5726/10/2570 Чернігівського
окружного адміністративного суду

за позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до Державної податкової інспекції у м.
Чернігові

про визнання нечинним податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Чернігівського кружного
адміністративного суду від 24.11.2010 у
задоволенні позову відмовлено.

Постановою Київського апеляційного
адміністративного суду від 29.09.2011
постанову суду першої інстанції
скасовано скасовано, позов задоволено:
визнано протиправним та скасовано
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у м.
Чернігові № /0 від 27.10.2010 року.

У касаційній скарзі ДПІ у м. Чернігові
посилається на порушенням судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухваленні у справі
судові рішення із постановленням
нового про відмову у задоволенні
позову в повному обсязі.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
позивач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ДПІ у м. Чернігові була
проведена документальна планова
виїзна перевірка
фінансово-господарської діяльності
позивача з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2007 по
30.09.2010, за наслідками якої складений акт
від 19.10.2010 № 1407/17-219/НОМЕР_1. У висновках
акту зазначено про порушення позивачем
підпункту 7.2.6. пункту 7.2, підпункту 7.4.1.
пункту 7.4., підпункту 7.5.1. пункту 7.5, та
підпункту 7.7.1. пункту 7.7. ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон №168/97-ВР), що
призвело до завищення суми податкового
кредиту з податку на додану вартість на
25807,00 грн. та заниження на цю ж суму
податкових зобов'язань.

На підставі акту перевірки ДПІ прийнте
податкове повідомлення-рішення від
27.10.2010 № /10, яким позивачу
визначено податкове зобов'язання з
податку на додану вартість у сумі 25807,00
грн. та застосовані штрафні (фінансові)
санкції в розмірі 12903,50 грн.

Скасовуючі рішення суду першої
інстанції та задовольняючи позов,
апеляційний суд виходив з того, що
податковий звітний період, в якому у
платника податку виникло право на
податковий кредит, та податковий
звітний період, на який припадає дата
виписування податкової накладної,
можуть не співпадати, що в свою чергу
спростовує висновок ДПІ про
неправомірність формування позивачем
податкового кредиту в загальній сумі
25807,00 грн. за лютий, червень, липень,
серпень 2008 року, червень, серпень 2009
року за податковими накладними, дати
виписування яких припадають на інші,
більш рані, податкові періоди.

Відповідно до підпункту 7.4.1. пункту 7.4
ст. 7 Закону №168/97-ВР податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у звязку з: -
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; - придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не підлягають включенню до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг), не
підтверджені податковими накладними
чи митними деклараціями (підпункт 7.4.5
цього пункту).

Згідно з підпункту 7.5.1 п. 7.5 цієї статті
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Судом встановлено, що позивач включив
до сум податкового кредиту в
податкових деклараціях за лютий,
червень, липень, серпень 2008 року,
червень, серпень 2009 року суми ПДВ
згідно належним чином оформлених
податкових накладних, отриманих у цих
же податкових звітних періодах.

Таким чином, період виникнення права на
податковий кредит та дата виписування
податкової накладної можуть не
збігатися, що в свою чергу спростовує
позицію відповідача у даній справі про
неправомірність формування
податкового кредиту у тому звітному
періоді, в якому була отримана
податкова накладна.

Враховуючи викладене, висновок суду
апеляційної інстанції, що позивач
правомірно сформував податковий
кредит у податковому звітному періоді,
в якому були отримані податкові
накладні, відповідає встановленим
обставинам у справі та правильному
застосуванню норм статті 7 Закону №
168/97-ВР.

Доводи касаційної скарги не
спростовують правильність цього
висновку.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

За наведених обставин підстави для
скасування постанови суду апеляційної
інстанцій відсутні.

Керуючись ст. ст. 220, 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Чернігові залишити без
задоволення, а постанову Київського
апеляційного адміністративного суду
від 29.09.2011 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути
переглянута Верховним Судом України з
підстав та в порядку, передбачених
статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош