Справа № 2а-4244/12/2670
Суддя: Губська О.А.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2а-4244/12/2670 Головуючий
у 1-й інстанції: Федорчук А.Б.
Суддя-доповідач: Губська О.А.
У Х В А Л А

Іменем України

06 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Губської О.А.

суддів
Парінова А.Б., Беспалова О.О.

при секретарі судового засідання
Нечай Ю.О.

за участю:

позивача
ОСОБА_2

представника прокуратури
Бондарчук І.П.

представника третьої особи
Глобенко Л.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Києві апеляційну
скаргу прокуратури м.Києва на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 липня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Київської міської
санітарно-епідеміологічної станції,
третя особа - Київська міська рада, за
участю Прокуратури м.Києва про
визнання протиправним та скасування
наказу, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач звернулася до суду з позовом до
Київської міської
санітарно-епідеміологічної станції,
третя особа - Київська міська рада, за
участю Прокуратури м. Києва, в якому
просила визнати протиправним та
скасувати наказ Київської міської
санітарно-епідеміологічної станції
№213 від 21.12.2010 року, в частині
скасування листів-погодження
Київської міської СЕС за №7275 від 12.12.2000
р., виданого ОСОБА_5 та №7276 від 12.12.2000 р.,
виданого ОСОБА_6 щодо відведення
земельних ділянок для будівництва
житлових будинків на АДРЕСА_1.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
30.07.2012 року, залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 31.01.2013 року,
позов задоволено.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України касаційну скаргу прокуратури
міста Києва задоволено частково, а
справу № 2а-4244/12/2670 направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Вказане рішення мотивовано тим, що
судами попередніх інстанцій допущена
неповнота встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, оскільки
в матеріалах справи містяться
суперечливі відомості щодо відстані
земельних ділянок позивача до
кладовища.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 липня 2013 року позов задоволено
повністю.

Суд дійшов висновку про
обґрунтованість позовних вимог,
виходячи з наявності факту порушеного
права позивача як власника земельної
ділянки в реалізації свого права в
повному обсязі.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду першої інстанції, заступник
прокурора міста Києва подав апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення судом норм матеріального та
процесуального права, просив його
скасувати та ухвалити нову постанову,
якою в задоволенні позову відмовити
повністю.

В обґрунтування апеляційної скарги
заступник прокурора міста Києва
зазначив, що проект відведення
земельної ділянки санітарно
епідеміологічною службою не вивчався,
погодження щодо відведення земельної
ділянки ОСОБА_6 та ОСОБА_5 надано лише на
підставі листа-згоди Київського
міського голови на розробку проекту
відведення земельної ділянки та
ситуаційного плану ділянки. Також
апелянт зазначає, що головний
державний санітарний лікар міста Києва
не заперечував проти погодження
відведення земельних ділянок вказаним
вище особам проте вказав, що проект
необхідно погодити в установленому
порядку, в тому числі із
санепідемсулжбою, проте проекти
відведення земельних ділянок
зазначеним громадянам санітарним
органом не розглядалися та не
погоджувалися, висновки щодо їх
погодження не надавалися. Тобто
вказані листи погодження надані на
стадії вибору земельних ділянок та не
стосуються проектів землеустрою, що, на
переконання апелянта, свідчить про
помилковість висновку суду першої
інстанції щодо необґрунтованості
позиції прокурора та відсутності
порушень приписів Закону України «Про
забезпечення санітарного та
епідеміологічного благополуччя
населення».

В судове засідання з'явився
представник прокуратури, апеляційну
скаргу підтримав та просив її
задовольнити з підстав, викладених в
апеляційній скарзі.

Позивач та представник третьої особи -
Київської міської ради до суду
з'явилися, проти апеляційної скарги
заперечували та просили відмовити в її
задоволенні.

Представник відповідача до суду не
з'явився, хоча він був належним чином
повідомлений про дату, час та місце
судового засідання, колегія суддів
вважає за можливе розглянути справу у
його відсутності, відповідно до ч. 4 ст.
196 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача, позивача,
представника третьої особи,
представника прокуратури, перевіривши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає залишенню
без задоволення, постанова суду - без
змін з таких підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
оскаржуваним в даній справі наказом
Київської міської
санітарно-епідеміологічної станції
від 21 грудня 2010 року № 213 "Про розгляд
протестів прокурора на
листи-погодження відведення земельної
ділянки від 12.12.2000 року № 7275, від 12.12.2000
року № 7276, від 12.12.2000 року № 7277"
скасовано листи-погодження відведення
земельних ділянок у приватну власність
для будівництва житлового будинку
ОСОБА_6 на АДРЕСА_1, ОСОБА_5 на вул.
Академіка Кащенка у Московському
районі міста Києва, ОСОБА_7 на АДРЕСА_1.

Дане рішення прийняте Київською
міською санітарно-епідеміологічною
станцією за результатами розгляду
протестів заступника прокурора м.
Києва від 20 грудня 2010 року №
07/4/676вих.10 на лист № 7276 від 12 грудня 2000
року про погодження відведення
земельної ділянки у приватну власність
для будівництва житлового будинку, від
20 грудня 2010 року № 07/4/680вих.10 на лист №
7277 від 12 грудня 2000 року про погодження
відведення земельної ділянки у
приватну власність для будівництва
житлового будинку та від 20 грудня 2010
року № 07/4/077вих.10 на лист № 7275 від 12
грудня 2000 року про погодження
відведення земельної ділянки у
приватну власність для будівництва
житлового будинку.

У вказаних протестах зазначено, що
висновками Київської міської
санітарно-епідеміологічної станції
погоджено відведення земельних
ділянок ОСОБА_6, ОСОБА_5, ОСОБА_7 для
будівництва житлових будинків і
господарських будівель на АДРЕСА_1,
проте земельні ділянки, відведення
яких погоджено
санітарно-епідеміологічною станцією,
розташовані в санітарно-захисній зоні
кладовища на відстані до 50 метрів від
нього, а тому згідно з санітарними
нормами ділянки не придатні для
здійснення на них житлового
будівництва та використання їх за
даним цільовим призначенням неможливо.

Також в протестах зазначено, що надання
погоджень здійснено з процедурними
порушеннями (не витребувано та не
вивчено проекти відведення) та без
врахування та всупереч чинних
санітарних норм і правил щодо
розміщення житлових будівель.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, ОСОБА_2 22 вересня 2003 року
придбала у громадян ОСОБА_6 та ОСОБА_5
дві земельні ділянки, які належали
останнім на праві власності та
розташовані за адресою: АДРЕСА_1.

На підставі договорів купівлі-продажу
земельних ділянок №6394 та №6397 позивач
отримала державні акти на право
власності на земельні ділянки, які
зареєстровані в Книзі записів
реєстрації державних актів на право
власності на землю та на право
постійного користування землею,
договорів оренди землі за №07-7-00338 та
№07-7-00339 від 10 жовтня 2003 р.

Так, листами від 12.12.2000 року № 7275 та № 7276
Головним державним санітарним лікарем
м. Києва погоджено відведення
земельних ділянок у приватну власність
для будівництва житлового будинку і
господарських будівель ОСОБА_5 та
ОСОБА_6 на АДРЕСА_1.

Вказані листи-погодження прийняті на
підставі копій листів-погоджень
Київського міського голови від 4 грудня
2000 року та ситуаційних планів.

З технічної документації зі складання
Державного акта на право приватної
власності на землю ОСОБА_6 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель на АДРЕСА_1 вбачається, що
Державним управлінням екологічної
безпеки в м. Києві, Київським міським
управлінням земельних ресурсів,
Головним управлінням містобудування
та архітектури, Головним державним
санітарним лікарем м. Києва погоджено
відведення земельної ділянки під
будівництво приватної садиби за
адресою: АДРЕСА_1.

З технічної документації зі складання
Державного акта на право приватної
власності на землю ОСОБА_5 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель на АДРЕСА_1 вбачається, що
Державним управлінням екологічної
безпеки в м. Києві, Київським міським
управлінням земельних ресурсів,
Головним державним санітарним лікарем
м. Києва погоджено відведення
земельної ділянки під будівництво
приватної садиби за адресою: АДРЕСА_1.

Пунктом 32 рішення Київської міської
ради від 21.12.2000 № 122/1099 "Про передачу у
приватну власність земельних ділянок
громадянам для будівництва,
експлуатації та обслуговування
житлових будинків та господарських
будівель і для ведення садівництва"
затверджено проект відведення
земельної ділянки гр. ОСОБА_6 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель на АДРЕСА_1 та передано гр.
ОСОБА_6, за умови виконання п. 32.1 цього
рішення, у приватну власність земельну
ділянку площею 0,10 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель на АДРЕСА_1 за
рахунок земель міської забудови.

Пунктом 33 зазначеного рішення
затверджено проект відведення
земельної ділянки гр. ОСОБА_5 для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і господарських
будівель на АДРЕСА_1 та передано ОСОБА_5,
за умови виконання п. 33.1 цього рішення,
у приватну власність земельну ділянку
площею 0,10 га для будівництва та
обслуговування житлового будинку і
господарських будівель на АДРЕСА_1 за
рахунок земель міської забудови.

Розпорядженням Голосіївської районної
у м. Києві державної адміністрації від
11.05.2004 № 482 позивачу було надано дозвіл
на будівництво індивідуального
житлового будинку та господарських
споруд за адресою: АДРЕСА_1 на підставі
державного акта про право приватної
власності на землю № 07-7-00338 від 10 жовтня
2003 року.

Позивач, вважаючи неправомірним
прийняття наказу Київською міською
санітарно-епідеміологічною станцією
№213 від 21.12.2010 року, в частині
скасування листів-погодження
Київської міської СЕС за №7275 від 12.12.2000
р., виданого ОСОБА_5 та №7276 від 12.12.2000 р.,
виданого ОСОБА_6 щодо відведення
земельних ділянок для будівництва
житлових будинків на АДРЕСА_1,
звернулася до суду із позовом про його
скасування у вказаній частині.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про задоволення позовних
вимог.

Колегія суддів не може не погодитися з
вказаним висновком суду, виходячи з
наступного.

Частиною третьою ст. 15 Закону України
"Про забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення",
встановлено, що в тому числі надання
земельних ділянок під будівництво,
здійснюється за погодженням з
державною санітарно-епідеміологічною
службою.

Згідно п. 1 Положення про державну
санітарно-епідеміологічну службу
Міністерства охорони здоров'я України,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 19
листопада 2002 року № 420 (який був чинний
на час виникнення спірних
правовідносин), Державна
санітарно-епідеміологічна служба
Міністерства охорони здоров'я України
є централізованою системою органів,
установ, закладів та підрозділів
санітарно-епідеміологічного профілю
Міністерства охорони здоров'я України,
яка реалізує державну політику в сфері
забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення
та спрямовує свою діяльність на
профілактику інфекційних хвороб,
професійних захворювань, масових
неінфекційних захворювань (отруєнь),
радіаційних уражень людей, запобігання
шкідливому впливу на стан їх здоров'я і
життя факторів середовища
життєдіяльності.

Відповідно до пункту 5 Положення про
державний санітарно-епідеміологічний
нагляд в Україні, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22 червня 1999 року № 1109, державний
санітарно-епідеміологічний нагляд
здійснюється головними державними
санітарними лікарями, їх заступниками,
іншими посадовими особами, а також
установами і закладами державної
санітарно-епідеміологічної служби у
порядку запобіжного та поточного
нагляду.

Згідно п. «д» ч.1 ст. 41 Закону України
"Про забезпечення санітарного та
епідемічного благополуччя населення"
головним державним санітарним лікарям
Республіки Крим, областей, міст,
районів та їх заступникам, головним
державним санітарним лікарям на
транспорті, а також головним державним
санітарним лікарям об'єктів з
особливим режимом роботи у межах
відповідних територій (об'єктів)
надаються, зокрема, повноваження
погодження відведення земельних
ділянок під забудову та інші види
землекористування, місця водозаборів і
скидання стічних вод, розташування
промислових та інших об'єктів.

Таким чином, враховуючи, що чинним на
момент виникнення спірних
правовідносин законодавством було
передбачено декілька альтернативних
способів запобіжного державного
санітарно-епідеміологічного нагляду,
серед яких, в тому числі, надання
Головним державним санітарним лікарем
погодження земельних ділянок під
будівництво, суд дійшов вірного
висновку про необґрунтованість
позиції прокурора та відсутності
порушень Головним державним
санітарним лікарем м. Києва приписів
Закону України «Про забезпечення
санітарного та епідеміологічного
благополуччя населення» під час
надання листів-погоджень на відведення
земельних ділянок.

На виконання ухвали Вищого
адміністративного суду, який вказав, що
судами попередніх інстанцій допущена
неповнота встановлення фактичних
обставин, що мають значення для
правильного вирішення справи, оскільки
в матеріалах справи містяться
суперечливі відомості щодо відстані
земельних ділянок позивача до
кладовища, колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно Державних санітарних правил та
норм "Гігієнічні вимоги щодо
облаштування і утримання кладовищ в
населених пунктах України" ДСанПіН
2.2.2.028-99, затверджених постановою
Головного державного санітарного
лікаря України від 1 липня 1999 року № 28,
кладовища повинні бути розміщені в
приміській зоні міських поселень і
поблизу місць розташування сіл.
Санітарно-захисна зона від території
кладовища традиційного поховання і
крематорію до житлових і громадських
будівель, зон відпочинку, а також
колективних садів та городів повинна
бути не меншою 300 м (Державні санітарні
правила № 379/1404), а від території
кладовища для поховання урн після
кремації до житлових і громадських
будівель та об'єктів, що прирівняні до
них, має бути не меншою 100 м.

У санітарно-захисних зонах не можна
допускати розміщення, зокрема,
житлових будинків з придомовими
територіями, гуртожитків, готелів,
будинків для приїжджих.

Пунктом 3.12. ДСанПіН 2.2.2.028.99 встановлено,
що санітарно-захисна зона закритих
кладовищ (по закінченню кладовищного
періоду) до житлових, громадських
будівель, установ і зон відпочинку та
об'єктів, які прирівняні до них, може
бути зменшена: в міських поселеннях до
50 м, у сільських поселеннях до 100 м.

Санітарно-захисна зона закритих
кладовищ не змінюється, якщо
планується його удруге
використовувати для поховання по
закінченню кладовищного періоду, і
повинна відповідати пунктам 3.5 і 3.6.

При цьому колегія суддів вважає за
необхідне зазначити, що вищезазначеною
правовою нормою встановлено обмеження,
проте, ці обмеження встановлено не для
виділення земельної ділянки під певні
потреби, а для розміщення конкретно
визначеного об'єкту (житлових,
громадських будівель, установ і зон
відпочинку), що прямо вбачається з
тексту санітарних правил.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, рішенням виконавчого
комітету Київської міської ради
народних депутатів від 29 грудня 1979 року
№ 1732 "Про закриття Корчуватського
кладовища м. Києва" закрито
Корчуватське кладовище масового
поховання з 29 грудня 1979 року. На його
території можливе лише поховання на
місцях родинного поховання або шляхом
поховання в могилах за згодою
користувача місця поховання.

Також встановлено, що у виняткових
випадках, поховання може бути
проведено на Корчуватському кладовищі
тільки з дозволу управління
підприємств комунального
обслуговування Київського
міськвиконкому, а тому
санітарно-захисна зона цього кладовища
дорівнює 50 м.

Так, зі змісту листа Головного
державного санітарного лікаря м. Києва
від 7 квітня 2011 року № 1.948 вбачається, що
кладовища на вул. Ягідній, 24 -
"Мишоловське" та на вул. Ягідній, 27 -
"Корчуватське" - є закритими
кладовищами, у яких закінчився
кладовищний період.

Згідно листа Київської міської
санітарно-епідеміологічна станції від
10 липня 2012 року № 4256, в період з 1999 по 2012
роки Київською міською
санітарно-епідеміологічною станцією
не надавалися погодження на здійснення
поховань на Корчуватському та
Мишоловському кладовищах.

Таким чином, суд дійшов вірного
висновку, що відстань між кладовищами
на вул. Ягідній, 24 - "Мишоловське" та на
вул. Ягідній, 27 - "Корчуватське" до
житлових будинків повинна складати не
менше 50 метрів.

Згідно листа Головного управління
земельних ресурсів від 9 липня 2012 року
№ 03-480/19354 на судовий запит, від
кладовища "Корчуватське" до земельної
ділянки на АДРЕСА_1 - 40 м, від кладовища
"Корчуватське" до земельної ділянки на
АДРЕСА_1 - 36 м, від кладовища
"Мишоловське" до земельної ділянки на
АДРЕСА_1 - 203 м, від кладовища
"Мишоловське" до земельної ділянки на
АДРЕСА_1 - 179 м.

При цьому, згідно Топографічного плану
з контрольними замірами, виконаними
Товариством з обмеженою
відповідальністю "НВП "Українська
геодезична компанія" 12 липня 2012 року,
відстань від меж житлового будинку
ОСОБА_2 до території кладовища
"Корчуватське" складає від 56,55 м до 59,56 м.

Зважаючи на викладене, суд дійшов
обґрунтованого висновку, що житловий
будинок позивачки знаходиться на
допустимій відстані, яка встановлена
пунктом 3.12. ДСанПіН 2.2.2.028.99.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає вірним висновок суду першої
інстанції про обґрунтованість
позовних вимог, виходячи з наявності
факту порушеного права позивача як
власника земельної ділянки в
реалізації свого права.

Крім того, щодо посилання Головного
управління Держсанепідслужби у м.
Києві на те, що остання не є
правонаступником Київської міської
санітарно-епідеміологічної станції,
колегія суддів зазначає наступне.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 28.03.2011 № 346 «Про ліквідацію урядових
органів», Ліквідовано урядові органи
за переліком згідно з додатком, серед
яких зокрема Державна
санітарно-епідеміологічна служба.

Разом з тим, відповідно до п. 2 даної
Постанови встановлено, що урядові
органи, які ліквідуються згідно з
пунктом 1 цієї постанови, продовжують
виконувати свої повноваження до
передачі таких повноважень
відповідним міністерствам, іншим
центральним органам виконавчої влади.

Пунктом 5 даної Постанови, зазначено:
Міністерствам, іншим центральним
органам виконавчої влади: передбачити
під час підготовки проектів положень
про міністерства та інші центральні
органи виконавчої влади віднесення
повноважень урядових органів, що
ліквідуються, до компетенції
міністерств та інших центральних
органів виконавчої влади.

Так, пунктом 5 Статуту ліквідованої
Київської міської
санітарно-епідеміологічної станції,
визначено її функції, серед яких
зокрема: здійснення державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
за дотриманням вимог санітарного
законодавства органами виконавчої
влади та місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями (незалежно від форм
власності та господарювання) та
громадянами на підконтрольних об'єктах
та територіях; проведення державної
санітарно-епідеміологічної
експертизи, обстежень, розслідувань,
лабораторних та інструментальних
досліджень і випробувань, а також
санітарної, гігієнічної,
токсикологічної, епідеміологічної та
інших видів оцінок середовища
життєдіяльності людини, об'єктів
господарської та інших видів
діяльності, продукції, робіт, послуг,
проектної документації і видає
висновок щодо відповідності
(невідповідності) вимогам санітарних
норм (пп. 1- 2 п. 5.1).

Відповідно до розпорядження Кабінету
Міністрів України від 01.10.2012 № 744-р «Про
передачу цілісних майнових комплексів
державних закладів, підприємств,
установ та організацій до сфери
управління Державної
санітарно-епідеміологічної служби»,
передано цілісні майнові комплекси
державних закладів, підприємств,
установ та організацій за переліком
згідно з додатком із сфери управління
Міністерства охорони здоров'я до сфери
управління Державної
санітарно-епідеміологічної служби.

Наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 21 вересня 2012 року № 176-0 «Про
ліквідацію бюджетних закладів, установ
і організацій, що належать до сфери
управління Міністерства охорони
здоров'я України», ліквідовано
державні заклади, установи та
організації, що належать до сфери
управління Міністерства охорони
здоров'я України (далі - юридичні особи),
за переліком, згідно з додатком.
Пунктом 2.2 встановлено, що голови
ліквідаційних комісій здійснюють
керівництво відповідними юридичними
особами до завершення процедури їх
ліквідації у встановленому
законодавством України порядку.

28 грудня 2011 року №1382 «Про утворення
територіальних органів Державної
санітарно - епідеміологічної служби»,
утворено як юридичні особи публічного
права територіальні органи Державної
санітарно-епідеміологічної служби за
переліком згідно з додатком, серед
яких, зокрема Головне управління
Держсанепідслужби у м. Києві.

В силу п. 4 Положення про Державну
санітарно-епідеміологічну службу
України, затвердженого Указом
Президента України від 06 квітня 2011 року
№400, до повноважень Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України належать зокрема: здійснення
державного
санітарно-епідеміологічного нагляду
та контролю за дотриманням вимог
санітарного законодавства органами
виконавчої влади і органами місцевого
самоврядування, органами влади
Автономної Республіки Крим,
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, фізичними особами та
громадянами, реалізацією ними
санітарних та протиепідемічних
(профілактичних) заходів (пп.4 п.4);
видання дозволів, висновків,
гігієнічних сертифікатів, інших
документів дозвільного характеру,
передбачені законодавством (пп. 11 п. 4);
проведення аналізу та оцінки ризику
для здоров'я і життя людини,
обґрунтування заходів з управління
ризиком, обстеження, розслідування,
лабораторні та інструментальні
дослідження і випробування, а також
санітарної, гігієнічної,
токсикологічної, епідеміологічної та
інших видів оцінки середовища
життєдіяльності людини, об'єктів,
нехарчової продукції, робіт, послуг,
проектної та нормативної документації
і видає висновки щодо їх відповідності
вимогам санітарних норм.

Таким чином, з огляду на наведене,
колегія суддів вважає, що незважаючи на
ліквідацію Київської міської СЕС,
функціонально її повноваження, в тому
числі щодо погодження проектної та
нормативної документації перейшли до
Державної санітарно-епідеміологічної
служби, відтак посилання на те, що
остання не може представляти інтереси
Київської міської СЕС в силу
відсутності правонаступництва,
колегією відхиляються.

Оцінивши докази, які є у справі за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, колегія суддів
дійшла висновку, що доводи, викладені в
апеляційній скарзі, не знайшли свого
підтвердження, оскаржувана постанова
прийнята судом відповідно до норм
матеріального та процесуального права,
а тому підстави для задоволення
апеляційної скарги відсутні.

Відповідно до ст. 200 КАС України - суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Оскільки судове рішення ухвалене судом
першої інстанції відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права, на підставі
повно і всебічно з'ясованих обставин в
справі, підтвердженими доказами, а
доводи апеляційної скарги висновків
суду не спростовують, то колегія суддів
апеляційної інстанції підстав для його
скасування не вбачає.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу прокуратури м.Києва
на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12 липня 2013 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Київської міської
санітарно-епідеміологічної станції,
третя особа - Київська міська рада, за
участю прокуратури м.Києва про
визнання протиправним та скасування
наказ - залишити без задоволення, а
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 12 липня 2013 року -
без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
ухвали в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
О.А. Губська

Суддя
А.Б. Парінов

Суддя
О.О. Беспалов

Повний текст ухвали виготовлено 12
березня 2014 року

.

Головуючий суддя
Губська О.А.

Судді:
Парінов А.Б.

Беспалов О.О.