Справа № 820/11338/13-а
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-03-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05 березня 2014 р.Справа № 820/11338/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Рєзнікової С.С.

при секретарі судового засідання -
Кудіній Я.Г.

за участі представників:

позивача - ОСОБА_1

відповідача - Засопіна М.Ф.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
21.01.2014р. по справі № 820/11338/13-а

за позовом Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3

до Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Харківській
області

про скасування податкового
повідомлення - рішення,

ВСТАНОВИЛА:

24.07.2012 року ФОП ОСОБА_3 звернувся до суду
із позовом, у якому просив скасувати
податкове повідомлення - рішення
Харківської об'єднаної державної
податкової інспекції Харківської
області Державної податкової служби №
від 20.04.2012 року.

Харківський окружний адміністративний
суд постановою від 24.07.2012 року у
задоволенні позову відмовив.

Приймаючи зазначене рішення суд першої
інстанції виходив з того, що у ході
судового розгляду не встановлено
реального та товарного характеру
господарських операцій позивача із ТОВ
"Бізнес-Консалтинг Плюс", за наслідками
яких позивачем сформовано податкові
зобов'язання у перевіряємий період.

ФОП ОСОБА_3 подав апеляційну скаргу, в
якій просив скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову про
задоволення позову. В обґрунтування
вимог апеляційної скарги позивач
посилається на порушення судом першої
інстанції при прийнятті постанови норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав апеляційну скаргу,
просив її задовольнити, скасувати
оскаржувану постанову та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги.

Представник відповідача у судовому
засіданні проти доводів апеляційної
скарги заперечував у повному обсязі,
вважав постанову суду першої інстанції
такою, що не підлягає скасуванню.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
рішення суду та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судовим розглядом,
фахівцями ХОДПІ проведена
документальна позапланова невиїзна
перевірка ФОП ОСОБА_3 з питань
дотримання вимог податкового
законодавства, щодо правомірності
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам із ТОВ
"Бізнес-Консалтинг Плюс" за період з
01.11.2011 року по 31.12.2011 року.

За результатами перевірки складено акт
№ 28/17- від 06.04.2012 року, яким
встановлено порушення позивачем п. 48.3
ст. 48, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, п. 2 ст. 3, п. 1, п. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні" від
16.07.1999 року № 996-XIV, що призвело до
заниження податку на додану вартість,
що підлягає сплаті до бюджету у сумі 55500
грн.

На підставі зазначеного акту ХОДПІ
прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 20.04.2012
року, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальному розмірі
97125 грн., у тому числі за основним
платежем 55500 грн., та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 41625 грн.

Приймаючи рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, суд першої
інстанції виходив з того, що у ході
судового розгляду не встановлено
реального та товарного характеру
господарських операцій позивача із ТОВ
"Бізнес-Консалтинг Плюс", за наслідками
яких позивачем сформовано податкові
зобов'язання у перевіряємий період.

Колегія суддів погоджується з такими
висновками суду з наступних підстав.

Згідно з п.п. 14.1.181 п. 14.1 ст. 14 Податкового
кодексу України податковий кредит
визначено як суму, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.1 статті 198
Податкового кодексу України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з: а) придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг; б) придбання
(будівництво, спорудження, створення)
необоротних активів, у тому числі при
їх ввезенні на митну територію України
(у тому числі у зв'язку з придбанням
та/або ввезенням таких активів як
внесок до статутного фонду та/або при
передачі таких активів на баланс
платника податку, уповноваженого вести
облік результатів спільної
діяльності); в) отримання послуг,
наданих нерезидентом на митній
території України, та в разі отримання
послуг, місцем постачання яких є митна
територія України; г) ввезення
необоротних активів на митну територію
України за договорами оперативного або
фінансового лізингу.

При цьому, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
або оформлені з порушенням вимог чи не
підтверджені митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу). У
разі якщо на момент перевірки платника
податку органом державної податкової
служби суми податку, які попередньо
віднесені до податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до закону.

Судовим розглядом встановлено, що
20.12.2010 року між ТОВ "Бізнес-Консалтинг
Плюс" - продавець, та ФОП ОСОБА_3 -
покупець, укладено договір
купівлі-продажу № 17, відповідно до
якого продавець зобов'язується
передати у власність
товарно-матеріальні цінності: с/г
продукцію, а покупець прийняти та
своєчасно сплачувати дані
товарно-матеріальні цінності на умовах
даного договору.

За умовами вказаного договору позивач
мав придбати у ТОВ "Бізнес-Консалтинг
Плюс" товар, а саме: у листопаді 2011 року
Рис шліфований (5000 кг), ядро соняшника
(10000 кг.) на загальну вартість 150600 грн.,
на підтвердження чого надав до суду
копії рахунку-фактури № БК000130 від
29.11.2011 року та видаткової накладної №
БК00000130 від 29.11.2011 року; у грудні 2011 року
Журавлина свіжа (6000 кг.) на загальну
вартість 182400 грн., копії
рахунку-фактури № БК00000047 від 13.12.2011
року та видаткової накладної № БК00000047
від 13.12.2011 року.

ТОВ "Бізнес-Консалтинг Плюс" виписано
на адресу позивача податкові накладні
№ 130 від 29.11.2011 року на загальну
вартість 150600 грн. та № 47 від 13.12.2011 року
на загальну вартість 182400 грн.

Станом на 01.11.2011 року ФОП ОСОБА_3 мав
заборгованість перед ТОВ
"Бізнес-Консалтинг Плюс" у розмірі 624600
грн. та станом на 31.12.2011 року у розмірі
651300 грн.

На підтвердження сплати за
вищевказаною угодою надано копії
платіжних доручень: № 401 від 08.11.2011 року,
№ 412 від 14.11.2011 року, №404 від 10.11.2011 року,
№417 від 16.11.2011 року, № 431 від 19.11.2011 року,
№442 від 24.11.2011 року, №456 від 29.11.2011 року,
№469 від 07.12.2011 року, № 472 від 09.12.2011 року.

При цьому, слід вказати, що сплата за
платіжними дорученнями №401 від 08.11.2011
року, №412 від 14.11.2011 року, №404 від 10.11.2011
року, №417 від 16.11.2011 року, №431 від 19.11.2011
року, №442 від 24.11.2011 року здійснена до
виписки ТОВ "Бізнес-Консалтинг Плюс"
рахунку-фактури, який є підставою для
оплати товару.

Також, у вказаних платіжних дорученнях
зазначено, що здійснюється оплата за
соняшник по договору №17 від 20.12.2010 року,
однак відсутня вказівка за яким саме
рахунком-фактурою, за який період.

Крім того, позивачем не надані
відомості про оплату рису шліфованого
та журавлини свіжої.

З огляду на викладене, колегія суддів
погоджується із твердженнями суду
першої інстанції про неналежне
підтвердження сплати позивачем
податку на додану вартість в ціні
придбаного товару за вказаним вище
договором.

У відповідності до ст. 9 Закону України
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підставою для
бухгалтерського обліку господарської
операції є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій і повинні мати
такі обов'язкові реквізити: назву
документа; дату і місце складання;
назву підприємства, від імені якого
складений документ; зміст та обсяг
господарської операції, одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала учать у
здійсненні господарської операції.

Також встановлено, що за умовами
договору 20.12.2010 року відвантаження
товару здійснюється за рахунок ФОП
ОСОБА_3 - самовивозом.

Пунктом 11.1 "Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні",
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року №363,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 20.02.1998 року за №128/2568,
визначено, що основними документами на
перевезення вантажів є
товарно-транспортна накладна та
дорожні листи вантажного автомобіля.

За змістом ст. 48 Закону України "Про
автомобільний транспорт" від 05.04.2001
року, оформлення товарно-транспортної
накладної є обов'язковою умовою для
здійснення перевезень вантажів
автомобільним транспортом.

Згідно з п. 11.7 "Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні", затверджених наказом
Міністерства транспорту України від
14.10.1997 року №363, перший екземпляр
товарно-транспортної накладної
залишається у замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу.

На підтвердження факту
транспортування товару позивачем
надано товарно-транспортні накладні
від 29.11.2011 року № ТТН0000130 та від 13.12.2011
року № ТТН0000047.

Відповідно до змісту
товарно-транспортних накладних,
автопідприємством, замовником та
вантажоодержувачем у них зазначено ФОП
ОСОБА_3; вантажовідправник - ТОВ
"Бізнес-Консалтинг Плюс"; автомобіль
"Газ 3302-14, НОМЕР_1"; водій "ОСОБА_4".

У свою чергу, згідно із наданої
позивачем копії свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу,
власником автомобілю Газ 3302-14, НОМЕР_1 є
ОСОБА_5, який працює у ФОП ОСОБА_3 згідно
трудового договору від 14.07.2010 року на
посаді експедитора.

При цьому, відповідно до запису у
трудовій книжці та у наказі №8 від
07.07.2007 року зазначено, що ОСОБА_5
прийнятий на посаду водія-експедитора,
що суперечить трудовому договору.

Отже, такі розбіжності свідчать про
недоведеність права ОСОБА_5 на
керування транспортним засобом у
виробничих цілях.

У підтвердження своєї позиції
позивачем надано договір оренди
автотранспорту від 07.07.2007 року,
укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5,
відповідно до якого власником ОСОБА_5
передано у користування ФОП ОСОБА_3
автомобіль вантажний малотоннажний
фургон ГАЗ-3302-14, реєстраційний номер
НОМЕР_1.

Однак, відповідно до змісту акту
перевірки №28/17- від 06.04.2012 року,
вбачається, що ФОП ОСОБА_3 надав
перевіряючим інший договір оренди того
самого транспортного засобу від 02.01.2011
року, який не було надано до матеріалів
справи.

У зв'язку з чим не доведено який саме
договір діяв станом на 01.11.2011 року.

Також, слід вказати, що відповідно до
положень ст. 799 Цивільного кодексу
України, договір найму транспортного
засобу укладається у письмовій формі,
договір найму транспортного засобу за
участю фізичної особи підлягає
нотаріальному посвідченню.

У відповідності до положень ст. 220
Цивільного кодексу України у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Якщо сторони
домовилися щодо усіх істотних умов
договору, що підтверджується
письмовими доказами, і відбулося повне
або часткове виконання договору, але
одна із сторін ухилилася від його
нотаріального посвідчення, суд може
визнати такий договір дійсним. У цьому
разі наступне нотаріальне посвідчення
договору не вимагається.

Враховуючи, що наявний у матеріалах
справи договір від 07.07.2007 року,
укладений між ФОП ОСОБА_3 та ОСОБА_5, не
містить нотаріального посвідчення,
також відсутнє рішення суду про
визнання вказаного договору дійсним,
останній є нікчемним та не спричиняє
наслідків його виконання або
невиконання.

У відповідності до видаткових касових
ордерів від 30.11.2011 року та 30.12.2011 року,
саме за договором оренди
автотранспорту від 07.07.2007 року, ОСОБА_5
отримано орендну плату у розмірі 3000
грн. за листопад та грудень 2011 року.

Також, згідно відомості обліку
заробітної плати за листопад 2011 року
ОСОБА_5 нараховано заробітну плату у
розмірі 1000 грн., а за грудень 2011 року у
розмірі 1100 грн.

При цьому, відповідно до наявного у
матеріалах справи податкового
розрахунку сум доходу, нарахованого
(сплаченого) на користь платників
податків податку і сум утриманого з них
податку ФОП ОСОБА_3 за 4 квартал 2011 року
(форми 1ДФ) вказано, що ОСОБА_5 отримано
дохід у розмірі 3010 грн., тобто вказані
відомості свідчать про недоведеність
та відсутність бухгалтерського та
податкового обліку щодо отримання
ОСОБА_5 орендної плати за автомобіль.

Крім того, колегія суддів звертає увагу
на те, що згідно із
товарно-транспортними накладними №
ТТН0000130 від 29.11.2011 року та № ТТН0000047 від
13.12.2011 року загальна маса товару склала
15000 кг. та 6000 кг. відповідно.

У той же час, як вбачається із наданої
позивачем копії свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу Газ
3302-14 НОМЕР_1, повна маса автомобілю
складає 3500 кг, маса без навантаження 1900
кг., тобто максимально дозволена
характеристиками транспортного засобу
вантажопід'ємність автомобілю складає
1600 кг. У зв'язку з наведеним, маса
перевезеного товару у майже 10 та 4 рази
відповідно перевищила масу
встановлену характеристиками на
транспортний засіб.

У судовому засіданні ОСОБА_5 у якості
свідка пояснив, що за однією
товарно-транспортною накладною ним
було здійснено близько 10 поїздок за
вказаним у товарно-транспортній
накладній товаром, завантаженням та
розвантаженням займались він та ФОП
ОСОБА_3

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується із висновками суду першої
інстанції, що надані позивачем
товарно-транспортні накладні не
підтверджують факт транспортування
зазначеного у них товару, з огляду на
те, що вони не відповідають вимогам
щодо їх оформлення, зокрема відсутні
зазначення номеру подорожніх листів,
спосіб визначення маси, код вантажу,
клас вантажу, маса вантажу, відсутні
відомості про виконавців
вантажно-розвантажувальних операцій,
дані щодо часу навантаження та
розвантаження товару,
товарно-транспортні накладні
виписувались на підставі нікчемного
правочину, на кожну окрему поїздку не
оформлювалась окрема
товарно-транспортна накладна.

ФОП ОСОБА_3 зазначив, що бухгалтерський
облік по орендованому автомобілю не
ведеться, орендований автомобіль не
перебуває на балансі, витрати позивача
до собівартості продукції не
відносяться у зв'язку з недосконалим
законодавством. Також зазначив, що
складський облік товару не ведеться,
факт отримання сировини
відображається лише у книзі доходів і
витрат.

Однак, діючим законодавством України
передбачено, що облік руху та наявності
різних видів сировини і матеріалів (у
тому числі сировини і матеріалів, які
знаходяться в дорозі та в переробці),
відповідно до Інструкції про
застосування Плану рахунків
бухгалтерського обліку активів,
капіталу, зобов'язань і господарських
операцій підприємств і організацій,
затвердженої наказом Міністерства
фінансів України від 30.11.1999 № 291,
ведеться на рахунку 20 "Виробничі
запаси".

Зокрема, на субрахунку 201 "Сировина й
матеріали" відображаються наявність та
рух сировини та основних матеріалів,
які входять до складу продукції, що
виготовляється, або є необхідними
компонентами при її виготовленні.

На субрахунку 203 "Паливо"
(нафтопродукти, тверде паливо,
мастильні матеріали) обліковуються
наявність та рух палива, що придбається
чи заготовлюється для технологічних
потреб виробництва, експлуатації
транспортних засобів, а також для
вироблення енергії та опалення
будівель.

Також, до класу 0 відносяться
позабалансові рахунки. Позабалансові
рахунки призначені для узагальнення
інформації про наявність і рух,
зокрема, цінностей, що не належать
підприємству, але тимчасово
перебувають у його користуванні,
розпорядженні або на зберіганні
(об'єкти оперативної (операційної)
оренди основних засобів, матеріальні
цінності на відповідальному
зберіганні, переробці, комісії,
монтажі).

Отже, оскільки позивачем не надано
належних доказів відображення у
бухгалтерському обліку господарських
операцій з приводу придбання
товарно-матеріальних цінностей,
використання їх у виробництві та
послідуючої реалізації, колегія суддів
підтримує висновки про безтоварний
характер досліджених господарських
операцій між ТОВ "Бізнес-Консалтинг
Плюс" та ФОП ОСОБА_3

Крім того, слід вказати, що відповідно
до п.3.3 договору купівлі - продажу №17
від 20.12.2010 року, відвантаження товару
здійснюється по довіреності на
одержання цінностей, оформленої
належним чином та завіреній покупцем.

Згідно п. 2 Інструкції про порядок
реєстрації виданих, повернутих і
використаних довіреностей на
одержання цінностей, затвердженої
наказом Міністерства фінансів України
від 16.05.1996 року № 99 та зареєстрованої у
Міністерстві юстиції України 12 червня
1996 року за № 293/1318 (далі по тексту -
Інструкція) сировина, матеріали,
паливо, запчастини, інвентар, худоба,
насіння, добрива, інструмент, товари,
основні засоби та інші
товарно-матеріальні цінності, а також
нематеріальні активи, грошові
документи і цінні папери відпускаються
покупцям або передаються безплатно
тільки за довіреністю одержувачів.

Пунктом 3 Інструкції передбачено, що
бланки довіреностей видаються після їх
реєстрації у Журналі реєстрації
довіреностей, який має бути
пронумерований, прошнурований та
скріплений печаткою і підписами
керівника і головного бухгалтера
підприємства.

Згідно з п. 6 Інструкції довіреність на
одержання цінностей від постачальника
за нарядом, рахунком, договором,
замовленням, угодою або іншим
документом, що їх замінює, видається
довіреній особі під розписку і
реєструється в журналі реєстрації
довіреностей.

Однак, матеріали справи не містять
довіреностей на право отримання
товарно-матеріальних цінностей чи
витягу з журналу реєстрації
довіреностей, ведення якого є
обов'язковим.

Також, у відповідності до умов п.2.1
договору № 17 від 20.12.2010 року продавець -
ТОВ „Бізнес-Консалтінг Плюс",
зобов'язується представити покупцю -
ФОП ОСОБА_3 усю необхідну документацію
на товар.

Згідно з п. 39 Порядку заняття
торговельною діяльністю і правил
торговельного обслуговування
населення, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 08.02.95
№108, зі змінами та доповненнями, всі
товари господарюючого суб'єкта мають
бути з відповідними документами,
наявність яких передбачена чинним
законодавством. До таких документів,
зокрема, належать: накладні,
товарно-транспортні накладні,
прибутково-видаткові накладні,
сертифікати відповідності державної
системи сертифікації або копії
зазначених сертифікатів, завірені
господарюючим суб'єктом, який
відпустив товар, що підлягає
обов'язковій сертифікації, тощо.

Для бухгалтерського обліку, що
базується на безперервному
документуванні всіх здійснюваних
господарських операцій, первинні
документи є документальними
свідоцтвами, що підтверджують
отримання товарно-матеріальних
цінностей від постачальника.

Такі документи у свою чергу є підставою
для внесення записів до облікових
бухгалтерських регістрів.

Отже до документів, що є підставою для
оприбуткування товару належать
прибутково-видаткові накладні, які
виписуються постачальником та містять
кількісно-вартісні відомості про
товар, сертифікати, паспорти якості
заводу - виробника товару.

У свою чергу судовим розглядом
встановлено, що позивачем до
матеріалів справи не надано документи,
що підтверджують якість та
відповідність поставлених товарів, не
вказано в якій упаковці або тарі вона
поставлена і чи були до цієї упаковки
претензії щодо її відповідності для
даної групи товарів і яких саме,
відсутні відповідні сертифікати
якості на придбаний товар.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується із висновками
податкового органу, що викладені у акті
перевірки № 28/17- від 06.04.2012 року,
щодо порушення ФОП ОСОБА_3 вимог п. 48.3
ст. 48, п. 198.6 ст. 198 Податкового кодексу
України, п. 2 ст. 3, п. 1, п. 2 ст. 9 Закону
України "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні".

У відповідності до ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок, щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Отже, відсутність відповідних
документів, які підтверджують факт
перевезення, відсутність документів,
що підтверджують якість та
відповідність поставлених товарів,
відсутність відповідних сертифікатів
якості на придбаний товар, відсутність
довіреностей на право отримання
товарно-матеріальних цінностей, не
ведення позивачем бухгалтерського
обліку, факт ненастання обставин, з
якими законодавець пов'язує виникнення
права на податковий кредит, вказує на
неправомірність включення ФОП ОСОБА_3
сум ПДВ у листопаді та грудні 2011 року по
взаємовідносинам з ТОВ
«Бізнес-Консалтинг Плюс» до складу
податкового кредиту.

Таким чином, ХОДПІ обґрунтовано
прийнято рішення про необхідність
визначення суми податкового
зобов'язання ФОП ОСОБА_3 з податку на
додану вартість та застосування
штрафних (фінансових) санкцій
оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням № від
20.04.2012 року, яке у свою чергу є
правомірним та таким, що не підлягає
скасуванню.

Отже, переглянувши постанову суду
першої інстанції, в межах доводів
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що при її прийнятті суд першої
інстанції у повному обсязі з'ясував
обставини справи і правильно
застосував до спірних правовідносин
норми матеріального та процесуального
права.

Доводи апеляційної скарги з наведених
підстав висновків суду не
спростовують.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п.1 ч.1 ст. 199,
ст.200, п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 залишити без
задоволення.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 21.01.2014р. по
справі № 820/11338/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Ральченко І.М.Судді
Катунов В.В. Рєзнікова С.С. Повний
текст ухвали виготовлений 11.03.2014 р.