Справа № К/9991/15901/11-С
Суддя: Горбатюк С.А.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/15901/11

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

Головуючого, суддіГорбатюка С.А.
(доповідач)СуддівМаслія В.І. Мороз Л.Л.
секретар судового засідання Носенко
Л.О.,

за участі представників: Кабінету
Міністрів України Станецької О.В. та
Генеральної прокуратури України
Михайловської О.О.,

розглянувши у касаційному порядку у
відкритому судовому засіданні у залі
суду адміністративну справу за позовом
заступника Генерального прокурора
України до Кабінету Міністрів України
про визнання протиправним та
скасування рішення за касаційною
скаргою Станецької Ольги
В’ячеславівни - представника Кабінету
Міністрів України на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 квітня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 лютого 2011
року

в с т а н о в и л а :

У січні 2010 року заступник Генерального
прокурора України в Окружному
адміністративному суді м. Києва
пред'явив позов до Кабінету Міністрів
України про визнання протиправним та
скасування рішення.

В обґрунтування позовних вимог вказав
на те, що згідно з рішенням Кабінету
Міністрів України, яке оформлено
протоколом № 70 засідання Кабінету
Міністрів України від 29 жовтня 2009 року,
Міністерство вугільної промисловості
України, Державне казначейство
України, Державна податкова
адміністрація України та Пенсійний
фонд України з метою недопущення
заборгованості з виплати заробітної
плати шахтарям були зобов'язані
забезпечити першочергове спрямування
коштів, що виділяються із державного
бюджету, та коштів, отриманих від
реалізації вугілля, виключно на
виплату заробітної плати працівникам
державних вугледобувних підприємств
із сплатою нарахованих платежів до
Пенсійного фонду України та інших
соціальних фондів, а також погашення
заборгованості, що утворилася,
починаючи з 01 січня 2010 року.

Оскільки зазначене рішення, на думку
заступника Генерального прокурора
України, суперечить вимогам чинного
законодавства, то на нього 09 грудня 2009
року у відповідності із статтею 21
Закону України "Про прокуратуру"
Кабінету Міністрів України був
принесений протест з вимогою скасувати
його.

У передбачений законом термін протест
прокурора розглянуто не було.

Вважає, що Кабінет Міністрів України,
встановивши оскаржуваним рішенням
безпідставне відстрочення сплати
обов'язкових платежів до соціальних
фондів, вийшов за межі наданих
законодавством повноважень.

Просив визнати протиправним і
скасувати рішення, оформлене
протоколом № 70 засідання Кабінету
Міністрів України від 29 жовтня 2009 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
06 квітня 2010 року, залишеною без зміни
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 лютого 2011
року, позов заступника Генерального
прокурора України до Кабінету
Міністрів України про визнання
протиправним та скасування рішення
задоволено.

Визнано протиправним та скасовано
рішення, оформлене протоколом № 70
засідання Кабінету Міністрів України
від 29 жовтня 2009 року

У поданій касаційній скарзі
представник Кабінету Міністрів
України Станецька О.В. просить рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
скасувати, як такі, що постановлені з
порушенням норм матеріального та
процесуального права та ухвалити нове
рішення у справі про відмову у
задоволенні позовних вимог заступника
Генерального прокурора України.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів суду
дійшла висновку, що касаційна скарга не
підлягає задоволенню.

Суд першої інстанції задовольняючи
позов, та суд апеляційної інстанції
залишаючи рішення суду першої
інстанції в законній силі, виходили із
того, що чинним законодавством, яке
діяло на момент прийняття Кабінетом
Міністрів України оскарженого рішення,
не передбачена можливість
розстрочення або відстрочення сплати
внесків до Пенсійного фонду України
або інших внесків у межах обов'язкового
державного соціального страхування, а
отже, Кабінет Міністрів України
безпідставно відстрочив сплату
загальнообов'язкових страхових
внесків до соціальних фондів.

З цим погодився й суд апеляційної
інстанції.

Така правова позиція судів першої та
апеляційної інстанцій є правильною з
огляду на таке.

Згідно з частиною другою статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Крім того, суди при розгляді даної
справи у відповідності із вимогами
частини третьої статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
повинні були перевірити чи прийнято
Кабінетом Міністрів України рішення на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії), безсторонньо
(неупереджено), добросовісно,
розсудливо, з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації,
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія), з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення,
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Судами першої та апеляційної інстанцій
у цій справі встановлено, що 29 жовтня 2009
року Кабінетом Міністрів України
прийнято рішення, яке оформлене
протоколом № 70, згідно з яким
Міністерство вугільної промисловості
України, Державне казначейство
України, Державну податкову
адміністрацію України та Пенсійний
фонд України з метою недопущення
заборгованості з виплати заробітної
плати шахтарям зобов'язано забезпечити
першочергове спрямування коштів, що
виділяються із державного бюджету, та
коштів, отриманих від реалізації
вугілля, виключно на виплату
заробітної плати працівникам
державних вугледобувних підприємств
із сплатою нарахованих платежів до
Пенсійного фонду України та інших
соціальних фондів, а також погашення
заборгованості, що утворилася,
починаючи з 01 січня 2010 року.

Генеральним прокурором України 09
грудня 2009 року до Кабінету Міністрів
України принесено протест з вимогою
скасувати рішення, оформлене
протоколом від 29 жовтня 2009 року № 70.

Проте, у передбачений законом строк
протест прокурора Кабінетом Міністрів
України розглянутий не був.

Оскаржуване рішення Кабінету
Міністрів України не може бути визнано
законним, оскільки воно прийнято не на
підставі та не у межах повноважень, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до статті 121 Конституції
України на прокуратуру покладається
нагляд за додержанням прав і свобод
людини та громадянина, додержанням
законів з цих питань органами
виконавчої влади, органами місцевого
самоврядування, їх посадовими і
службовими особами.

Перехідними положеннями Конституції
України передбачено, що прокуратура
продовжує виконувати відповідно до
чинних законів функцію нагляду за
додержанням та застосуванням законів,
відповідно до статті 19 Закону України
"Про прокуратуру", що стосується
відповідності актів, які видаються
всіма органами, підприємствами,
установами, організаціями та
посадовими особами, вимогам
Конституції України та чинним законам.

Статтею 46 Конституції України
гарантовано громадянам право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ.

За приписами статті 1 Закону України
"Про прокуратуру" на органи прокуратури
покладається здійснення
прокурорського нагляду за додержанням
і правильним застосуванням законів
Кабінетом Міністрів України,
міністерствами та іншими центральними
органами, органами державного та
господарського управління та контролю,
Радою міністрів Автономної Республіки
Крим, місцевими радами, їх виконавчими
органами, військовими частинами,
політичними партіями, громадськими
організаціями, масовими рухами,
підприємствами, установами і
організаціями незалежно від форм
власності, підпорядкованості та
приналежності, посадовими особами та
громадянами.

Згідно із статтями 72, 73 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" виплата пенсій
та надання соціальних послуг
проводиться за рахунок бюджету
Пенсійного фонду України, джерелами
формування якого є страхові внески
страхувальників, а відповідно до
статей 17, 18, 20 цього ж Закону
страхувальники зобов'язані
нараховувати, обчислювати і сплачувати
у повному обсязі страхові внески,
нараховані за відповідний базовий
звітний період не пізніше ніж через 20
календарних днів із дня закінчення
цього періоду. Законодавствам
заборонено встановлювати пільги з
нарахування та сплати страхових
внесків або звільняти від їх сплати.

Статтями 1, 5 та 23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням"
передбачено, що матеріальне
забезпечення громадян у зв'язку з
втратою заробітної плати (доходу)
внаслідок тимчасової втрати
працездатності здійснюються за
рахунок бюджету Фонду соціального
страхування з тимчасової втрати
працездатності, що формується шляхом
сплати страхових внесків. Страхові
внески сплачується роботодавцями один
раз на місяць - у день, встановлений для
одержання в установах банку на оплату
праці за відповідний період.

У відповідності до статей 46, 47 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності"
джерелом коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків, за
рахунок яких забезпечується
фінансування страхування від
нещасного випадку, є сплата
роботодавцями страхових внесків.
Основним принципом страхування від
нещасного випадку є обов'язковість
сплати страхувальниками страхових
внесків, які сплачуються роботодавцями
один раз на місяць - у день,
встановлений для одержання в установах
банку коштів на оплату праці за
відповідний період. Роботодавець
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати і сплачувати в
установленому порядку страхові внески
до Фонду.

Пунктом 4.12 Інструкції про порядок
перерахування, обліку та витрачення
страхових коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України, затвердженої
постановою правління Фонду від 12 липня
2007 року № 36 та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України 01 серпня
2007 року за № 867/14134 встановлено, що
страхові внески сплачуються
страхувальниками-роботодавцями у день
одержання коштів на оплату праці в
установах банку.

Водночас вказаними Законами та іншими
нормативно-правовими актами не
передбачені будь-які пільги для
платників страхових внесків до
соціальних фондів щодо відстрочення
або розстрочення сплати таких внесків.

За таких обставин суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
наявність підстав для задоволення
позову.

Безпідставним є посилання
представника Кабінету Міністрів
України на не тривалість дії
оскаржуваного рішення в часі, оскільки
відстрочення сплати страхових внесків
навіть на декілька днів потягло за
собою не надходження значних коштів до
соціальних фондів, що в решті є
наслідком порушення прав громадян на
вчасну та повну виплату їм відповідних
платежів за рахунок цих фондів.

Судові рішення є законними та
обґрунтованими, підстав для їх
скасування немає.

Доводи касаційної скарги правильність
висновків судів не спростовують.

За правилами частини першої статті 224
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
зміни, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

На підставі наведеного та керуючись
статтями 210, 220, 222, 230 Кодексу
адміністративного судочинства України
колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Станецької Ольги
В'ячеславівни - представника Кабінету
Міністрів України залишити без
задоволення, а оскаржувані постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 квітня 2010 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 23 лютого 2011
року у справі за позовом заступника
Генерального прокурора України до
Кабінету Міністрів України про
визнання протиправним та скасування
рішення - без зміни.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

Судді
Горбатюк С.А.

Маслій В.І.

Мороз Л.Л.