Справа № 2а-1970/2807/12
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 р.

Справа № 157747/12/9104

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів :

головуючого судді:
Запотічного І.І.,

суддів:
Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Тернопільського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.07.2012 року
по справі № 2а/1970/2807/12 за
позовом Тернопільського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів до фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

16.07.2012 року Тернопільське обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів звернулося в суд з позовом до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені на загальну суму 5334,59 грн. за
невиконання нормативу робочих місць
для працевлаштування інвалідів за 2011
рік.

Позовні вимоги обґрунтувало тим, що
відповідач всупереч вимог ст. ст. 19, 20
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні» не
забезпечив у 2011 році 1 робочого місця
для працевлаштування інваліда, як
передбачено нормативом та до 15.04.2012
року самостійно не сплатив
адміністративні санкції, у зв'язку з
чим, нараховано пеню, виходячи із 120
відсотків річних облікової ставки НБУ
за кожен календарний день
прострочення, що діяла на момент
сплати, нарахованої на повну суму
недоїмки на весь її строк.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.07.2012 року
в задоволенні позовних вимог
Тернопільського обласного відділення
Фонду соціального захисту інвалідів
відмовлено.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, Тернопільське
обласне відділення Фонду соціального
захисту інвалідів оскаржило її,
подавши до Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, та з наведених у ній підстав,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою задовольнити позовні
вимоги Тернопільського обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів.

Спір вирішено на підставі ст.197 КАС
України в порядку письмового
провадження за наявними матеріалами.

Судова колегія перевіривши матеріали
справи і обговоривши підстави
апеляційної скарги, вважає за
необхідне її відхилити виходячи з
наступного.

Відповідно до п. 1 ст. 19 Закону України
«Про основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні», для підприємств,
установ і організацій, незалежно від
форми власності і господарювання
установлюється норматив робочих місць
для працевлаштування інвалідів у
розмірі 4% середньооблікової
чисельності штатних працівників
особового складу за рік, а якщо працює
від 8 до 25 осіб, - у кількості 1 робочого
місця.

Як встановлено судом першої інстанції
та підтверджується матеріалами справи,
зокрема звітом ФОП ОСОБА_1 про
зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2011 рік, середньооблікова
чисельність працівників на
підприємстві у звітному періоді склала
37 осіб. Відповідно норматив робочих
місць для працевлаштування інвалідів у
звітному періоді повинен був становити
- 1 особу.

Відповідно до вимог ч. 1 ст. 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, де середньооблікова
чисельність працюючих інвалідів менша,
ніж установлено нормативом,
передбаченим ст. 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом. Для підприємств, установ,
організацій, у тому числі підприємств,
організацій громадських організацій
інвалідів, фізичних осіб, на яких
працює від 8 до 15 осіб, розмір
адміністративно-господарських санкцій
за робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом, визначається в розмірі
половини середньої річної заробітної
плати на відповідному підприємстві, в
установі, організації, у тому числі
підприємстві, організації громадських
організацій інвалідів, у фізичної
особи, яка використовує найману працю.

Відповідно до ст. 18 Закону України «Про
основи соціальної захищеності
інвалідів в Україні» забезпечення
прав інвалідів на працевлаштування та
оплачувану роботу, в тому числі з
умовою про виконання роботи вдома,
здійснюється шляхом їх
безпосереднього звернення до
підприємств, установ, організацій чи до
державної служби зайнятості.

Підприємства, установи, організації,
фізичні особи, які використовують
найману працю, зобов'язані виділяти та
створювати робочі місця для
працевлаштування інвалідів, у тому
числі спеціальні робочі місця,
створювати для них умови праці з
урахуванням індивідуальних програм
реабілітації і забезпечувати інші
соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захист
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України.

Інвалідам, які не мають змоги працювати
на підприємствах, в установах,
організаціях, державна служба
зайнятості сприяє у працевлаштуванні
з умовою про виконання роботи вдома.

Відповідно до положень ст. 18-1 вказаного
Закону, інвалід, який не досяг
пенсійного віку, не працює, але бажає
працювати, має право бути
зареєстрованим у державній службі
зайнятості як безробітний.

Рішення про визнання інваліда
безробітним і взяття його на облік для
працевлаштування приймається центром
зайнятості за місцем проживання
інваліда на підставі поданих ним
рекомендації МСЕК та інших
передбачених законодавством
документів.

Державна служба зайнятості здійснює
пошук підходящої роботи відповідно до
рекомендацій МСЕК, наявних у інваліда
кваліфікації та знань, з урахуванням
його побажань.

З огляду на викладене колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції та
вважає, що нормами чинного
законодавства щодо соціальної
захищеності інвалідів в Україні на
відповідача покладено обов'язок по
забезпеченню певної кількості робочих
місць для працевлаштування інвалідів,
а не обов'язок їх працевлаштування.
Такий обов'язок згідно ст. ст. 18, 18-1
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»
покладено, зокрема, на державну службу
зайнятості.

Відповідно до наказу Міністерства
праці та соціальної політики України
від 19 грудня 2005 року № 420 затверджено
форму звітності № 3-ПН про наявність
вільних робочих місць (вакансій), яку
повинні подавати підприємства,
установи, організації відповідно до
положень ч. 4 ст. 20 Закону України «Про
зайнятість населення».

Таким чином, єдиною обов'язковою формою
інформування підприємством, установою,
організацією, незалежно від форм
власності, щодо наявності у них
вільного робочого місця (вакантної
посади) для працевлаштування інваліда
є затверджена форма звітності - форма №
3-ПН «Звіт про наявність вакансій».

Судом встановлено, що на виконання
Закону України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні»,
відповідачем створено робоче місце для
інваліда, підтвердженням чого є копії
«Звітів про наявність вакансій» (форма
3-ПН) від 03.03.2011 року, 01.04.2011 року, 05.05.2011
року, 01.06.2011 року, 29.07.2011 року, 19.08.2011 року,
19.09.2011 року, 19.10.2011 року, 18.11.2011 року,
20.12.2011 року, у яких відповідачем вказано
про потребу в працівникові-інваліду. У
поданих відповідачем у 2011 році звітах
за формою № 3-ПН останній вказував про
потребу в працівнику - інваліду,
зокрема, наявність робочого місця
швачки.

З огляду на викладене, колегія суддів
апеляційного суду погоджується із
висновком суду першої інстанції та
вважає, що відповідачем достатньо
здійснено передбачені чинним
законодавством заходи щодо створення
умов для працевлаштування інвалідів та
заходи щодо інформування
вищезазначених органів про наявність
на підприємстві робочих місць для
працевлаштування інвалідів, а відтак
судом першої інстанції у задоволенні
позовних вимог Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
відмовлено правильно.

Відповідно до ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що судом
першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, доводи
апеляційної скарги висновків суду
першої інстанції не спростовують,
судове рішення ухвалено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. 160, 195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Тернопільського
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 30.07.2012 року
по справі № 2а/1970/2807/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів з моменту направлення її
копії особам, які беруть участь у
справі та може бути оскаржена протягом
двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М.Ліщинський