Справа № 9101/193897/2012
Суддя: Шлай А.В.
Дата ухвалення: 2013-11-05 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"05" листопада 2013 р. справа №
0417/9574/12(2а-0417/204/12)

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Шлай А.В.

суддів: Іванова С.М.
Чабаненко С.В.

за участю секретаря судового
засідання: Кязимової Д.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі
м.Дніпропетровська на постанову
Індустріального районного суду м.
Дніпропетровська від 03 серпня 2012 року у
справі № 0417/9574/12 (2а-0417/204/12) за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі
м.Дніпропетровська, Головного
Управління Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області про
зобов'язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом, в якому
просив зобов'язати Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська поновити йому
виплату пенсії за віком у
відповідності до Рішення
Конституційного Суду України №
25-рп/2009від 07.10.2009 року, яким визнано
право на пенсію осіб, які виїхали на
постійне проживання за кордон.

Постановою Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 03 серпня
2012 року адміністративний позов ОСОБА_1
задоволено частково. Суд визнав
протиправною відмову Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі м.
Дніпропетровська в поновленні пенсії
позивачеві та зобов'язав його поновити
нарахування та виплату пенсії з 29
березня 2012 року.

Не погодившись із рішенням суду першої
інстанції, Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська подало апеляційну
скаргу, в якій, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати оскаржену постанову та
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.
Апеляційна скарга обґрунтована
помилковістю висновків суду першої
інстанції, викладених в оскарженому
рішенні, невірним застосуванням норм
матеріального права, що призвело до
ухвалення незаконної постанови. Крім
того, Верховною Радою України не
приведені у відповідність інші
нормативно-правові акти, які регулюють
виплату пенсії, як про це було
зазначено в Рішенні Конституційного
Суду України № 25-рп/2009.

У судовому засіданні представник
апелянта вимоги, викладені в
апеляційній скарзі підтримав в повному
обсязі.

Представник Головного Управління
Пенсійного фонду України в
Дніпропетровській області просив
залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін як законне та
обґрунтоване.

Позивач, належним чином повідомлений
про дату, час та місце розгляду
апеляційної скарги, доказом чого є
повідомлення про вручення
рекомендованого поштового
відправлення, у судове засідання не
прибув, про причини неприбуття не
повідомив.

Відповідно до частини 4 статті 196
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
сторін або інших осіб, які беруть
участь у справі, належним чином
повідомлених про дату, час і місце
апеляційного розгляду, не перешкоджає
судовому розгляду справи.

Колегія суддів, перевіривши законність
та обґрунтованість рішення суду в
межах доводів апеляційної скарги та
пред'явлених позовних вимог, дійшла
висновку про відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
виходячи з наступного.

Як встановлено судом першої інстанції
на підставі письмових доказів, що
містяться в матеріалах справи, ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що
підтверджується паспортом серії
НОМЕР_1 терміном дії до 22.05.2016 року (а.с.7).
З 21 березня 1988 року позивач перебував
на обліку в Управлінні Пенсійного
фонду України в Індустріальному районі
м. Дніпропетровська та отримував
пенсію за віком. З 1994 року виплата
пенсії ОСОБА_1 була припинена у зв'язку
з його виїздом на постійне проживання
до держави Ізраїль із виплатою пенсії
наперед за шість місяців відповідно до
статті 92 Закону України "Про пенсійне
забезпечення". (а.с.12)

Ухвалюючи оскаржене рішення, суд
першої інстанції дійшов висновку про
протиправність дій Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріального районі м.
Дніпропетровська стосовно відмови
ОСОБА_1 у поновленні виплати раніше
призначеної пенсії за віком.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає за необхідне зазначити
наступне.

Конституційним Судом України Рішенням
від 25.01.2012 № 3-рп/2012 надано офіційне
тлумачення, у тому числі, статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, за якою суди під час вирішення
справ про соціальний захист громадян
керуються, зокрема, принципом
законності. Цей принцип передбачає
застосування судами законів України, а
також нормативно-правових актів
відповідних органів державної влади,
виданих на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Так, постановою правління Пенсійного
фонду України, який є центральним
органом виконавчої влади, 25 листопада
2005 року за № 22-1 затверджений Порядок
подання та оформлення документів для
призначення (перерахунку) пенсій
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", зареєстрований в
Міністерстві юстиції України 27 грудня
2005 року за № 1566/11846. Цим Порядком
передбачено, що заява про призначення
(поновлення) пенсії подається
заявником особисто або через
представника, який діє на підставі
виданої йому довіреності, посвідченої
нотаріально, безпосередньо до органу,
що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації). Днем звернення
за пенсією вважається день приймання
органом, що призначає пенсію, заяви про
призначення, перерахунок, відновлення
або переведення з одного виду пенсії на
інший. Якщо заява пересилається поштою
(крім випадків призначення (поновлення)
пенсій), днем звернення за пенсією
вважається дата, що зазначена на
поштовому штемпелі місця відправлення
заяви. (п.5 Порядку).

Зважаючи на відсутність іншого
нормативно-правового акту, що регулює
порядок відновлення виплати пенсії
особам, які виїхали на постійне місце
проживання за межі України,
застосуванню підлягають приписи
діючого Порядку № 22-1, відповідно до
яких для поновлення виплати пенсії
особа має подати заяву особисто або
через представника, який діє на
підставі довіреності, посвідченої
нотаріально.

Поновлення виплати раніше призначеної
пенсії здійснюється за документами, що
є у пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії.
(п.15 Порядку). Не пізніше 10 днів після
надходження заяви з необхідними для
призначення, перерахунку, переведення
з одного виду пенсії на інший та
поновлення раніше призначеної пенсії
документами орган, що призначає пенсію,
розглядає подані документи та приймає
рішення щодо призначення, перерахунку,
переведення з одного виду пенсії на
інший та поновлення раніше призначеної
пенсії. (п.39 Порядку).

Як вбачається з матеріалів справи,
представником ОСОБА_1 за довіреністю
подано до Управління Пенсійного фонду
України в Індустріальному районі м.
Дніпропетровська заяву із дотриманням
Порядку № 22-1 про поновлення виплати
пенсії, на яку отримано письмову
відмову від 04 квітня 2012 року із
роз'ясненням положень Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування". Вважаючи цю
відповідь протиправною відмовою у
поновленні виплати раніше призначеної
пенсії, ОСОБА_1 через представника
звернувся до суду із позовом.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги ОСОБА_1 дійшов
правильного висновку, що проживаючи в
державі Ізраїль, як громадянин України,
він має такі ж самі конституційні
права, як й інші громадяни України,
оскільки Конституція України та
пенсійне законодавство України не
допускають обмеження права на
соціальний захист, зокрема права на
отримання пенсії за ознакою місця
проживання. Крім того, позивач через
уповноваженого за довіреністю
представника подав до Управління
заяву про поновлення виплати йому
пенсії встановленого зразка, тобто як
заявник, дотримався порядку звернення
для поновлення виплати пенсій. Однак
відповідач у задоволенні заяви
необґрунтовано відмовив. При цьому,
Управління помилково вважає, що
Рішення Конституційного Суду України
№ 25-рп/2009 поширюється на осіб, які
виїхали на постійне місце проживання
за кордон після 07.10.2009 року, оскільки
закріплюючи на конституційному рівні
право на соціальний захист кожного
громадянина, без будь-яких винятків,
держава реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками. Крім того, Україна
гарантує піклування та захист своїм
громадянам, які перебувають за її
межами (частина третя статті 25
Конституції України).

Колегія суддів вважає, що доводи
апеляційної скарги не спростовують
правильності висновків суду першої
інстанції і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального або процесуального
права, яке призвело б до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення
суду з одних лише формальних міркувань.

Зважаючи на відсутність підстав для
задоволення апеляційної скарги,
колегія судді дійшла висновку про
залишення оскарженого рішення суду
першої інстанції без змін.

Керуючись статтями 195-196, 198, 200, 205, 206
Кодексу адміністративного судочинства
України,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Індустріальному районі
м.Дніпропетровська - залишити без
задоволення.

Постанову Індустріального районного
суду м. Дніпропетровська від 03 серпня
2012 року у справі № 0417/9574/12 (2а-0417/204/12) -
залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту її
проголошення і може бути оскаржена у
касаційному порядку протягом двадцяти
днів з дня складення її тексту у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий:
А.В. Шлай

Суддя:
С.М. Іванов

Суддя:
С.В. Чабаненко