Справа № 811/4045/13-а
Суддя: Р.І. Брегей
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

Україна КІРОВОГРАДСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
------------------------------------------------------------------------
-------------------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

31 березня 2014 року
справа №811/4045/13-а

Кіровоградський окружний
адміністративний суд у складі
головуючого - судді Брегея Р.І.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративний позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «Оліс-Груп» (далі -
Товариство) до Кіровоградської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів та зборів у
Кіровоградській області про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В :

Товариство звернулось до суду з заявою
до податкового органу про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень
від 10 грудня 2013 року, якими
збільшено суми грошових зобов'язань з
податків на додану вартість на 122634 грн.
та накладено штрафну
санкцію - 61317 грн. і з прибутку - 133562 грн.
та накладено штрафну санкцію - 39193
грн.

Представник позивача підтримав вимоги
заяви.

Стверджував, що від укладення
договорів поставки товарів з
ПП «Трансбудсистема СКД» (далі -
Товариство 2), ПП «Оріон»
(далі - Товариство 3) впродовж строку,
який перевірявся податковим органом,
настали реальні правові наслідки,
котрі обумовлювались ними.

На його думку, Товариство
правомірно сформувало в деклараціях з
податку на додану вартість суми
податкового кредиту та включило до
валових витрат відповідних звітних
періодів кошти, котрі сплачені
згаданим контрагентам.

Представник відповідача
заперечив стосовно задоволення позову,
мотивуючи тим, що правочини, котрі
уклало Товариство з Товариством 2,
Товариством 3, не спрямовувалися на
реальне настання наслідків, які
обумовлювалися ними.

Доказом того, як вважає він, є
акти перевірок діяльності вказаних
контрагентів.

27 березня 2014 року суд прийняв
рішення про завершення розгляду справи
у порядку письмового провадження (Том 5
а.с.51).

Суд, вислухавши пояснення
представників сторін, дослідивши
матеріали справи, зробив висновок про
задоволення позову з таких підстав.

Встановлені судом обставини, що
стали підставами звернення.

Так, Товариство займається
господарською діяльністю, яка
пов'язана із створенням об'єктів
архітектури.

Для проведення такої діяльності
Товариство одержало ліцензію та дозвіл
на виконання робіт відповідно до
переліку (Том 1 а.с.59-64).

28 жовтня 2010 року Товариство (покупець)
та Товариство 2 (постачальник) уклали
договір поставки будівельних
матеріалів (Том 1 а.с.145-148).

Упродовж з 03 жовтня 2011 року по 17 серпня
2012 року Товариство 2 поставило
Товариству продукцію на загальну суму
647851,79 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі
107975,30 грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Товариство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові
накладні від 03, 10, 11, 14, 17 жовтня, 02, 03, 11
листопада, 01, 02 грудня 2011 року, 04, 11, 12, 19
січня, 01, 20 лютого, 23, березня, 06 квітня,
22 травня, 07, 09, 16, 20 липня, 17 серпня 2012
року (Том 1 а.с.149, 155, 160, 166, 171, 182, 187, 191, 199,
211, 220, 223, Том 2 а.с.82, 88, 104, 133, 146, 151, 156-157, 173,
187, 192, 205, 216, 233, 250).

Перевезення товару здійснювалось
Товариством 2 з власного складу на
будівельні об'єкти Товариства (Том 4
а.с.228-250, Том 5 а.с.1-25).

Разом з товаром Товариство 2 передало
Товариству сертифікати відповідності
продукції (Том 1 а.с.154, 162, 180-181, 189-190, 202-206,
213-215, 228, 231-232, 235, 238-239, Том 2 а.с.85, 107,
124, 126, 177-181, 198-203, 209-211, 219-223, 235-241, 245-247,
Том 3 а.с.3-8, 13-15).

Суму податку на додану вартість
Товариство включило до податкового
кредиту декларацій з податку на додану
вартість за періоди, котрі
перевірялись (Том 1 а.с.156, 161, 167, 172, 183, 188,
192, 200, 212, 221, 224, Том 2 а.с.83, 89, 105, 134, 147, 152, 158,
174, 188, 193, 206, 217, 234, Том 3 а.с.1).

Товариство розрахувалось з
Товариством 2 у безготівковій формі
(Том 1 а.с.226, 240-246).

Кошти сплачені Товариству 2 Товариство
включило до валових витрат відповідних
податкових періодів.

12 липня 2012 року Товариства (покупець) та
Товариство 3 (постачальник) уклали
договір про поставку фарби (Том 1 а.с.72).

Упродовж з 13 липня 2012 року по 29 жовтня
2013 року Товариство 3 поставило
Товариству продукцію на загальну суму
87954,98 грн. (з урахуванням ПДВ у сумі 14659,17
грн.).

На підтвердження реальності
господарських операції Товариство
надало первині документи
бухгалтерського та податкового обліку.

Зокрема, видаткові та податкові
накладні від 13, 29 липня 2012 року (Том 1
а.с.78, 81, 84, 87-88).

Перевезення товару здійснювало
Товариство транспортним засобом, яким
користується на підставі договору
оренди (Том 1 а.с.86, 89-94, Том 5 а.с.40-43).

Разом з товаром Товариство 3 передало і
сертифікат відповідності продукції
(Том 1 а.с.141).

Товариство розрахувалось з
Товариством 3 у безготівковій формі
(Том 1 а.с.82-83, 95-97).

Суму податку на додану вартість
Товариство включило до податкового
кредиту декларацій з податку на додану
вартість у відповідні періоди.

Кошти сплачені Товариству 3 Товариство
включило до валових витрат відповідних
податкових періодів.

Водночас, Товариство надало акти
приймання-виконання будівельних робіт
та договори із замовниками, під час
будівництва об'єктів яких
використовувались товари, котрі
придбані у Товариства 2, Товариства 3
(Том 3 а.с.31-248, Том 4 а.с.1-67).

В період з 30 жовтня по 19 листопада 2013
року податковим органом здійснено
планову виїзну перевірку діяльності
Товариства з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 жовтня 2011 року по 31 грудень
2012 року (Том 1 а.с.12-49).

Під час перевірки ревізори
досліджували первинні документи
бухгалтерського та податкового обліку
платника податків.

За її результатом склали акт, у
якому зазначили виявлені порушення.

Так, вони зробили висновок, що
правочини, котрі уклало
Товариство з Товариством 2,
Товариством 3, є недійсними (нікчемним),
так як не спрямовувалися на настання
реальних наслідків, які обумовлювалися
ними.

На їх думку, доказами того є акти
перевірок діяльності Товариства 2,
Товариства 3.

Керівник відповідача погодився з
висновками ревізорів та прийняв
податкові повідомлення-рішення від 10
грудня 2013 року, якими збільшено суми
грошових зобов'язань з податків на
додану вартість на 122634 грн. та
накладено штрафну санкцію - 61317 грн. і з
прибутку - 133562 грн. та накладено штрафну
санкцію - 39193 грн. (Том 1 а.с.50-51).

06 вересня 2013 року відповідачем
складено акт про неможливість
проведення зустрічної звірки
Товариства 3 щодо підтвердження
господарських відносин із платниками
податків ТОВ «Крок-М» за період з
червня по листопад 2012 року за січня 2013
року, МП ТОВ «Гамалс» за період із
жовтня по листопад 2012 року (Том 4
а.с.100-14).

Акт перевірки містить висновок про
відсутність факту реального вчинення
Товариством 3 господарських відносин
впродовж строку, який перевірявся
податковим органом.

За результатом проведення перевірки
діяльності згаданого контрагента
позивача керівник податкового органу
не прийняв жодного рішення негативного
характеру стосовно платника податків.

Судом встановлено, що під час перевірки
діяльності Товариства податковий
орган не використовував жодний акт
перевірки діяльності Товариства 2 (Том 5
а.с.49).

Юридична оцінка встановлених
судом обставин справи.

Перш за все, акт перевірки це документ,
в якому ревізор фіксує обставини, котрі
встановив, керуючись виключно власним
сприйняттям і розумінням.

Надалі акт вивчає керівник
податкового органу, який і вирішує
питання про погодження з його
висновками.

У разі погодження з висновками, які
мають негативні наслідки стосовно
платника податків, посадова особа
зобов'язана прийняти відповідне
рішення (у письмовій формі), оскільки це
єдиний спосіб реалізації компетенції
суб'єкта владних повноважень.

Така правова позиція суду узгоджується
з системним аналізом приписів пунктів 2
та 4 статті 56 Податкового кодексу
України.

Зокрема, цією нормою права передбачено,
що податковий орган може прийняти,
окрім податкового
повідомлення-рішення, і інше рішення,
яке платник податків має право
оскаржити до контролюючого органу
вищого рівня або суду.

Судом встановлено, що за результатами
проведення перевірок діяльності
Товариства 2, Товариства 3 податкові
інспекції не прийняли жодних рішень та
не звернулися до суду з позовами про
визнання недійсними договорів, котрі
уклали платники податків, в тому числі
і з Товариством, нехтуючи наданими
повноваженнями, передбаченими
Податковим кодексом України, та
положеннями статті 228 Цивільного
кодексу України.

А тому, суд зробив висновок, що
керівники податкових органів не
погодилися з висновками ревізорів про
недійсність правочинів, які уклали
Товариство 2 та Товариство 3.

Отже, податковими органами враховані
податкові зобов'язання
Товариства 2, Товариства 3 з податку на
додану вартість за договорами, котрі
укладені з Товариством.

Проводячи перевірку діяльності
Товариства, податкові ревізори
посилались на акти перевірок
діяльності згаданих контрагентів як
незаперечні докази недійсності його
правочинів.

Однак, податкові ревізори допустили
помилку, оскільки думка особи (іншого
ревізора) не є доказом щодо
встановлення певних обставин.

Такими доказами можуть бути рішення
суду про недійсність договорів,
рішення податкового органу щодо
застосування негативних наслідків
стосовно контрагента, яке останнім
визнається як законне, вирок суду,
показання свідків, тощо.

Таким чином, суд зробив висновок, що
відповідач не надав доказів стосовно
недійсності правочинів, які уклало
Товариство з Товариством 2 та
Товариством 3.

Більше того, в судовому засіданні
позивач надав суду достатню кількість
доказів стосовно виконання ним та його
контрагентами зобов'язань за
договорами.

Зокрема, суд вбачає це, проаналізувавши
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку Товариства
(податкові, видаткові накладні, докази
транспортування, акти
приймання-передач, сертифікати якості
продукції, платіжні доручення).

Оскільки, податковий орган не
намагався перевірити обставини, які
зафіксовані у згаданих письмових
документах, тому суд не вправі ставити
їх під сумнів.

Якщо б суд почав проводити перевірку з
цих питань, то перейняв би на себе
повноваження відповідача, що є
недопустимим.

Окрім того, суд зазначає, що, коли
державні органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретним платником податків, вони
повинні застосовувати відповідні
заходи саме до цього суб'єкта, а не
розповсюджувати негативні наслідки на
інших осіб при відсутності зловживань
з їх боку.

Отже, Товариство включило до
податкового кредиту з податку на
додану вартість та валових витрат суми
коштів за договорами, укладеними з
Товариством 2 і Товариством 3,
відповідно до приписів статей 138 та 198
Податкового кодексу України (датою
виникнення права на податковий кредит
та включення коштів до валових витрат є
дата отримання платником податку
товару, що підтверджено податковою
накладною).

За таких обставин рішення податкового
органу є протиправними.

А тому, їх належить скасувати, а позов -
задовільнити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.94, 160-163 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

П О С Т А Н О В И В:

Позов задовільнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 10 грудня 2013 року, яким
товариству з обмеженою
відповідальністю «Оліс-Груп»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 122634 грн.
та накладено штрафну санкцію - 61317 грн.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Кіровоградської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів та
зборів в Кіровоградської області
від 10 грудня 2013 року, яким
товариству з обмеженою
відповідальністю «Оліс-Груп»
збільшено суму грошового зобов'язання
з податку на прибуток на 133562
грн. та накладено штрафну санкцію - 39193
грн.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з
обмеженою відповідальністю
«Оліс-Груп» судові витрати в
сумі 458,81 грн.

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через суд
першої інстанції шляхом подачі
апеляційної скарги протягом 10 днів з
дня отримання її копії.

Суддя Кіровоградського

окружного адміністративного суду
Р.І.Брегей