Справа № 2-а-5155/11
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-02-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
2-а-5155/11 Головуючий у 1-й
інстанції: Слободян Н.П.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

28 лютого 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевича М.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Іванківської
районної державної адміністрації
Київської області на постанову
Іванківського районного суду
Київської області від 01 червня 2011 року
у справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітньої дитини ОСОБА_5 до
Управління праці та соціального
захисту населення Іванківської
районної державної адміністрації
Київської області про стягненя
грошової допомоги,-

В С Т А Н О В И Л А :

Постановою Іванківського районного
суду Київської області від 01 червня 2011
року позовні вимоги задоволено
частково. Визнано дії відповідача
неправомірними, зобов'язано
відповідача провести перерахунок та
виплату ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 та
неповнолітній дитині ОСОБА_5 допомогу у
зв'язку з обмеженням споживання
продуктів харчування місцевого
виробника та особистого підсобного
господарства на підставі ст.37 Законом
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у розмірі 40 % мінімальної заробітної
плати починаючи з 13 листопада 2010 року з
урахуванням фактично виплачених
коштів. Визнано дії відповідача при
нарахуванні та виплаті ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 щорічної допомоги на
оздоровлення неправомірними,
зобов'язано відповідача нарахувати та
виплатити на користь щорічну допомогу
на оздоровлення за 2010 рік в розмірі 5
мінімальних заробітних плат. Визнано
неправомірними дії, зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату ОСОБА_2 грошової допомоги до 05
травня за 2011 рік відповідно до ч.5 ст.13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» у розмірі 8 мінімальних пенсій
за віком. В решті позову відмовлено.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою суду першої інстанції,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою відмовити у задоволенні
вимог адміністративного позову.

Апеляційний розгляд справи
здійснюється в порядку письмового
провадження, відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 197
КАС України, якою передбачено, що суд
апеляційної інстанції може розглянути
справу в порядку письмового
провадження за наявними у справ
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі подання апеляційної
скарги на рішення суду першої
інстанції, які прийняті у порядку
скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої ст. 183-2 КАС України.

Відповідно до положень ст. 195 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
першої інстанції залишенню без змін з
наступних підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 1, 200 КАС України,
суд апеляційної інстанції залишає
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Судом першої інстанції встановлено, що
вимоги позивачів обґрунтовані та
підлягають задоволенню.

Колегія суддів апеляційної інстанції
погоджується з таким висновком суду
першої інстанції, оскільки він знайшов
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4 є постраждалими
від насліднків Чорнобильської
катастрофи, віднесеними до 1 категорії,
інвалідами 1, 2 та 3 групи , що
підтверджується відповідним
посвідченням, перебувають на обліку у
відповідача.

Проте, щорічна допомогу на
оздоровлення позивачу виплачувалась
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України N 562 від 12.07.2005 року
«Про щорічну допомогу на оздоровлення
громадянам, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно з частиною першою статті 46
Конституції України громадяни мають
право на соціальний захист, що включає
право на забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Відповідно до ст. 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» щорічна
допомога на оздоровлення виплачується
в розмірі 5 мінімальних заробітних
плат.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 КАС
України у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, колегія суддів
вважає, що при визначенні розміру
щорічної допомоги на оздоровлення
позивачеві застосуванню підлягає ст.48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», з якої вбачається, що під
час визначення розміру виплат за
основу їх нарахування береться
мінімальна заробітна плата, а не
постанова Кабінету Міністрів України N
562 від 12.07.2005 року «Про щорічну допомогу
на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка істотно звужує обсяг
встановлених законом прав позивача.

Крім того, розмір виплат, передбачений
вищевказаною постановою Кабінету
Міністрів України, не відповідає
визначеному Законом України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» розміру,
кратному мінімальній заробітній платі,
яка збільшувалась в різні часи
Законами України «Про встановлення
мінімальної заробітної плати» на
відповідні роки.

При цьому надання законодавцем
Кабінету Міністрів України права
визначати порядок виплат особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, не означає, що останній,
встановлюючи такий порядок, може
допустити звуження змісту та обсягу
прав таких осіб, встановлених цим же
Законом.

Тобто, Кабінет Міністрів України
повинен був встановити зазначений
порядок не порушуючи положень цього
Закону.

Отже, дії відповідача щодо не виплати у
повному розмірі щорічної допомоги на
оздоровлення, відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України N 562 від
12.07.2005 року «Про щорічну допомогу на
оздоровлення громадянам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» є неправомірними.

Таким чином позовні вимоги позивача
підлягають задоволення та слід визнати
неправомірними дії та зобов'язати
відповідача провести перерахунок та
виплатити ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4
щорічну допомогу на оздоровлення за 2010
рік в розмірі 5 мінімальних заробітних
плат відповідно до ст.48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Крім того, як вбачається з матеріалів
справи, позивачі, ОСОБА_2, ОСОБА_3,
ОСОБА_4 та її неповнолітня дитина
ОСОБА_5 віднесені до категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи та проживають у зоні
гарантованого добровільного
відселення.

У відповідності до ст. 49 Закону пенсії
особам, віднесеним до категорій 1, 2, 3, 4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

У відповідності до статті 37 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
громадянам, які проживають на
територіях радіоактивного
забруднення, виплачується щомісячна
грошова допомога у зв'язку з обмеженням
споживання продуктів харчування
місцевого виробництва та особистого
підсобного господарства в розмірі 40
процентів від мінімальної заробітної
плати.

Всупереч ст. 37 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» позивачу вказана доплата
виплачувалася частково, у фіксованому
розмірі, визначеному відповідно до
Постанови Кабінету Міністрів України
№ 936 від 20.09.2005 року, а не в кратному
відношенні до мінімальної заробітної
плати, як того вимагає вказаний Закон.

З огляду на те, що Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з Постановою Кабінету
Міністрів України № 936 від 20.09.2005 року
відповідач не правомірно виплачував
доплату в меншому розмірі ніж це
передбачено ст. 37 зазначеного Закону.

Отже, колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про
наявність у Позивачів права на
перерахунок та виплату щомісячної
грошової допомоги у розмірі,
визначеному ст. 37 Закону України «Про
статус та соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Разом з тим, як встановлено судом
першої інстанції, ОСОБА_2 є учасником
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС 1
категорії 2 групи інвалідності та має
право на пільги, встановлені
законодавством України, зокрема, для
інвалідів війни.

Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» №3551-XII від 22.10.1993 року визначає
правовий статус інвалідів війни,
забезпечує створення належних умов для
їх життєзабезпечення, сприяє
формуванню в суспільстві шанобливого
ставлення до них. До того ж ст. 13
наведеного Закону закріплено пільги
учасниками війни.

Законом України «Про внесення змін до
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» № 367-XIV від 25.12.1998 року ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» доповнено: «Щорічно до 5
травня інвалідам війни виплачується
разова грошова допомога у розмірах:
інвалідам I групи - десять мінімальних
пенсій за віком; II групи - вісім
мінімальних пенсій за віком; III групи -
сім мінімальних пенсій за віком».

Підпунктом «б» п.п. 2 п. 20 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів
України»№107-VI від 28.12.2007 р., текст ст. 13
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» змінено та викладено в новій
редакції: «Щорічно до 5 травня
інвалідам війни виплачується разова
грошова допомога у розмірах, які
визначаються Кабінетом Міністрів
України в межах бюджетних призначень,
встановлених законом про Державний
бюджет України. ».

Проте, Рішенням Конституційного Суду
України № 10-рп/2008 від 22.05.2008 р. зміни,
внесені п.п.п. «б»п.п. 2 п. 20 розділу II
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
визнано такими, що не відповідають
Конституції України (є
неконституційними) та відповідно до п. 5
резолютивної частини Рішення
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України цього
Рішення, тобто з 22 травня 2008 року.

Підпунктом 1 п. 1 Постанови Кабінету
Міністрів України № 341 від 04.04.2011 року
«Про розміри разової грошової
допомоги, що виплачується у 2011 році
відповідно до Законів України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту»та «Про жертви
нацистських переслідувань», учасникам
війни здійснюється у розмірі 120
гривень.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 9 КАС
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, … суд
застосовує правовий акт, який має вищу
юридичну силу.

Пунктом 6 ч. 1 ст. 92 Конституції України
передбачено, що виключно законами
визначаються, зокрема, основи
соціального захисту, а ст. 75
встановлено, що єдиним органом
законодавчої влади в Україні є
парламент - Верховна Рада України.

Виходячи із загальних засад
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами, суд
першої інстанції правильно дійшов
висновку, що у даному випадку
застосуванню підлягає саме Закон
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту», а не
зазначена вище постанова Кабінету
Міністрів України.

Оскільки у 2011 році ст. 13 Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» не зупинялася,
колегія суддів вважає, що дії
відповідача щодо виплати щорічної
разової допомоги до 5 травня в 2011р. у
неповному розмірі є неправомірними.

З наведеного вбачається, що ОСОБА_2 має
право на отримання щорічної разової
грошової допомоги до 5 травня у 2011 році
як інвалід війни 2 групи у розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком.

Апеляційна скарга не містить посилання
на обставини, передбачені статтями 202 -
204 Кодексу адміністративного
судочинства України, за яких рішення
суду підлягає скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції - без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 197, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А :

Апеляційну скаргу Управління праці та
соціального захисту населення
Іванківської районної державної
адміністрації Київської області -
залишити без задоволення.

Постанову Іванківського районного
суду Київської області від 01 червня 2011
року - залишити без змін.

Ухвала є остаточною та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.