Справа № 2а/0570/7453/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/64823/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області, Управління
Державної казначейської служби у м.
Маріуполі про стягнення сплаченого
збору, -

встановила:

ОСОБА_2 звернулася до суду з позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області, Управління
Державної казначейської служби у м.
Маріуполі про стягнення сплаченого
збору.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 07 серпня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 03 жовтня 2012
року, позов задоволено. Стягнуто з
Державного бюджету України на користь
ОСОБА_2 грошові кошти в сумі 4158 грн.

У касаційній скарзі, Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області, не погоджуючись з
рішеннями судів першої та апеляційної
інстанцій, посилаючись на допущені
судами порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та постановити
нове рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами встановлено, що 22 лютого 2012 року
за квитанцією № 108487 позивач сплатила
на користь Державного бюджету м.
Маріуполя збір при відчуженні легкових
автомобілів в сумі 4158,00 гривень.

22 лютого 2012 року 2-ге ВРЕР м. Маріуполя
УДАІ ГУМВС України в Донецькій області
зареєструвало автомобіль марки «AUDI А6»,
кузов НОМЕР_1, 2008 року випуску за ОСОБА_2,
про що свідчить свідоцтво про
реєстрацію транспортного засобу
НОМЕР_2.

Відповідно до довідки Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області від
24.07.2012 № 14/04-25-2612, згідно платіжного
доручення 8311 від 22.02.2012 збір при
відчуженні легкових автомобілів в сумі
4158,00 гривень, який сплатив позивач,
зарахований до спеціального фонду
Державного бюджету України.

Пунктом 7 статті 1 Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин) визначено
вичерпний перелік осіб - платників
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування, зокрема, платниками збору
є юридичні та фізичні особи при
відчуженні легкових автомобілів, крім
легкових автомобілів, якими
забезпечуються інваліди, та тих
автомобілів, які переходять у
власність спадкоємцям за законом.

Натомість, відповідно до пункту 12
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 3 листопада 1998
року № 1740, платниками збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів є підприємства,
установи та організації всіх форм
власності, а також фізичні особи, які
набувають право власності на такі
автомобілі, зокрема, шляхом їх купівлі,
у тому числі у виробників або
торгівельних організацій (крім
випадків забезпечення автомобілями
інвалідів згідно із законодавством).

Отже, на час виникнення спору положення
Порядку сплати збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування з
окремих видів господарських операцій
суперечили вимогам Закону України «Про
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині регулювання
правовідносин зі сплати збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування з операцій з відчуження
легкових автомобілів.

Відповідно до частини четвертої статті
9 КАС у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

У роз'ясненні Пленуму Верховного Суду
України, яке міститься в постанові від 1
листопада 1996 року № 9 (пункт 5),
зазначено, що судам необхідно виходити
з того, що нормативно-правові акти
будь-якого державного чи іншого органу
(акти Президента України, постанови
Верховної Ради України, постанови і
розпорядження Кабінету Міністрів
України, нормативно-правові акти
Верховної Ради Автономної Республіки
Крим чи рішення Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, акти
органів місцевого самоврядування,
накази та інструкції міністерств і
відомств, накази керівників
підприємств, установ та організацій
тощо) підлягають оцінці на
відповідність як Конституції, так і
закону. Якщо при розгляді справи буде
встановлено, що нормативно-правовий
акт, який підлягав застосуванню, не
відповідає чи суперечить законові, суд
зобов'язаний застосувати закон, який
регулює ці правовідносини.

Враховуючи наведене та виходячи із
загальних засад пріоритетності
законів над підзаконними актами, суди
першої та апеляційної інстанції дійшли
вірного висновку, що при вирішенні
цього спору пріоритетними є норми
Закону України «Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування».

Аналогічна правова позиція викладена
у постанові Верховного Суду України
від 26 лютого 2013 року №21-29а13.

Таким чином, доводи касаційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими і підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Приморському районі м. Маріуполя
Донецької області залишити без
задоволення, а постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 07
серпня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 03 жовтня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Приморському районі м.
Маріуполя Донецької області,
Управління Державної казначейської
служби у м. Маріуполі про стягнення
сплаченого збору - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко