Справа № 826/2169/13-а
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Данилишин
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Гром Л.М.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 травня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські лінії" до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби, третя
особа: SIA "Norma-A" (Латвійська Республіка)
про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українські лінії"
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби, третя
особа: SIA "Norma-A" (Латвійська Республіка)
про скасування податкових
повідомлень-рішень від 07 лютого 2013 року
№ , № , № та № .

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
24 травня 2013 року адміністративний
позов задоволено частково.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач - Державної податкової
інспекції у Шевченківському районі м.
Києва Державної податкової служби
звернувся з апеляційною скаргою,
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким у задоволенні
адміністративного позову відмовити.

Заслухавши у відкритому судовому
засіданні суддю-доповідача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає, з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
протягом листопада-грудня 2012 року
Державною податковою інспекцією у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби проведено
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Українські лінії" з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період із 01 жовтня 2009
року по 30 вересня 2012 року, валютного та
іншого законодавства за період із 01
жовтня 2009 року по 30 вересня 2012 року.

За результатами перевірки 15 січня 2013
року відповідачем складено Акт
перевірки № 78/22-30/30678480.

Перевіркою встановлено наступні
порушення: занижено податок на
прибуток у загальному розмірі 30378,00
грн., у тому числі за: 2009 рік - 9725,00 грн.; І
квартал 2010 року - 6688,00 грн.; І півріччя 2010
року - 20653,00 грн., чим порушено п. 1.32
ст. 1, п. 5.1, підпункт 5.2.1 п. 5.2, підпункт 5.4.4
п. 5.4 ст. 5, п. 11.2 ст. 11 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств"; - занижено податок на
додану вартість у загальному розмірі
10147302,00 грн., чим порушено підпункти 7.4.1,
7.4.4, 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону України "Про
податок на додану вартість", п. 185.1 ст. 185,
п. 187.1 ст. 187, п. 188.1 ст. 188, підпункт 195.1.3 п.
195.1 ст. 195 Податкового кодексу України; -
зменшено значення рядка 25 "сума, що
підлягає бюджетному відшкодуванню
(рядок 3 розрахунку суми бюджетного
відшкодування), (рядок 25.2 "у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
податкових періодів")" у загальному
розмірі 211141,00 грн., - зменшено значення
рядка 23 "сума, що підлягає бюджетному
відшкодуванню (рядок 3 Д3), (рядок 23.1 +
рядок 23.2), (рядок 23.2 "у зменшення
податкових зобов'язань з ПДВ наступних
звітних (податкових) періодів")" у
загальному розмірі 284149,00 грн.; -
зменшено значення рядка 23 "сума, що
підлягає бюджетному відшкодуванню
(рядок 3 Д3), (рядок 23.1 + рядок 23.2), (рядок
23.1 "на рахунок платника у банку, 23.1
декларації) " у загальному розмірі 291602,00
грн.; - зменшено значення рядка
19 "від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту поточного
звітного (податкового) періоду" за
вересень 2012 року у загальному розмірі
26967,00 грн.

За результатами встановлених порушень,
07 лютого 2013 року відповідачем прийнято
податкові повідомлення-рішення: №
, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з ПДВ у
загальному розмірі 786892,00 грн.; № ,
яким зменшено від'ємне значення суми
ПДВ у розмірі 26967,00 грн.; № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з ПДВ у розмірі 10147302,00 грн.
за основним платежем та у розмірі 2006663,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами); № , яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток у
розмірі 20653,00 грн. за основним платежем
та у розмірі 5163,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Вважаючи, вказані податкові
повідомлення-рішення протиправними,
позивач звернувся з позовом до суду.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно п. "а" п.п. 195.1.3 п. 195.1 ст. 195
Податкового кодексу України, за
нульовою ставкою оподатковуються
операції з постачання таких послуг:
міжнародні перевезення пасажирів і
багажу та вантажів залізничним,
автомобільним, морським і річковим та
авіаційним транспортом. Для цілей
цього підпункту перевезення
вважається міжнародним, якщо таке
перевезення здійснюється за єдиним
міжнародним перевізним документом.

В силу абз. 1 ст. 53 Закону України "Про
автомобільний транспорт" від 05 квітня
2001 року № 2344-III, організацію
міжнародних перевезень пасажирів і
вантажів здійснюють перевізники
відповідно до міжнародних договорів
України з питань міжнародних
автомобільних перевезень.

Абзацом 4 ст. 53 вищевказаного Закону
визначено, що при виконанні
міжнародних перевезень пасажирів
резиденти України повинні мати:
дозволи іноземних країн, по території
яких буде здійснюватися перевезення;
ліцензійну картку на транспортний
засіб; свідоцтво про реєстрацію
транспортного засобу; список пасажирів
(при нерегулярних та маятникових
перевезеннях); білетно-облікову
документацію; схему маршруту.

В листі Міністерства інфраструктури
України від 19 вересня 2011 року №
7885/11/10-11 "Щодо єдиного міжнародного
перевізного документа для кожного виду
перевезень та для кожного виду
транспорту", відповідно до Постанови
Кабінету Міністрів України від 25
грудня 2002 року № 1948 "Деякі питання
здійснення митного контролю товарів та
інших предметів, що переміщуються
(пересилаються) через митний кордон у
міжнародних поштових та
експрес-відправленнях" зазначено, що
єдиний транспортний документ -
документ, за яким здійснюється
перевезення вантажу (як єдиний
транспортний документ можуть
використовуватися загальні
авіа-накладні (AWB - airwaybill, MAWB - master airwaybill),
CMR, Bill of Lading (коносамент) тощо).

Відповідно до ст. 1 Закону України "Про
автомобільний транспорт", міжнародні
перевезення пасажирів і вантажів -
перевезення пасажирів і вантажів
автомобільним транспортом з перетином
державного кордону; міжнародні
човникові (маятникові) перевезення -
перевезення, що передбачають прямі та
зворотні поїздки груп пасажирів з
певного місця відправлення до певного
місця призначення.

Разом з тим, питання єдиного
міжнародного перевізного документа
для перевезення пасажирів чинним
законодавством, у тому числі
міжнародним, яке є обов'язковим для
виконання на території України, не
визначено.

Згідно положень ст. 5 Конвенції про
договір міжнародного автомобільного
перевезення пасажирів і багажу (КАПП),
до якої Україна приєдналась у 2004 році,
при перевезенні пасажирів перевізник
повинен видати індивідуальний чи
колективний квиток. Відсутність,
неправильність оформлення або втрата
квитка не зачіпають існування або
дійсності договору перевезення, який
продовжує підпадати під дію положень
цієї Конвенції. У квитку повинні бути
вказані назва та адреса перевізника, а
також міститися вказівка про те, що
договір підпадає під дію положень цієї
Конвенції навіть при наявності
яких-небудь застережень.

Підпунктами 1 та 2 ст. 5 Конвенції про
міжнародні автомобільні перевезення
пасажирів і багажу (яка набрала
чинності для України 14 вересня 1999 року)
визначено, що загальні умови
міжнародних автомобільних перевезень
пасажирів і багажу, які включають
організацію перевезень і отримання
права на їх здійснення, порядок
страхування, прикордонного, митного,
санітарного та інших видів контролю,
регламентуються багатосторонніми
конвенціями та угодами. Форма квитка,
багажної квитанції та формуляра
затверджується державними
компетентними органами в галузі
автомобільного транспорту перевізника
і визнається державними компетентними
органами в галузі транспорту інших
держав, територіями яких здійснюється
перевезення.

Порядок організації та контролю за
міжнародними перевезеннями пасажирів
і багажу визначається Правилами
перевезень пасажирів і багажу
автомобільним транспортом у
міжнародному сполученні
держав-учасниць Співдружності
Незалежних Держав, які є невід'ємною
частиною вищевказаної Конвенції.

Відповідно до п.п. 12, 13 Правил
перевезень пасажирів, тарифи на
перевезення узгоджуються
перевізниками. Квиток повинен містити
такі основні дані: найменування
автовокзалу (автостанції) відправлення
та призначення; номер квитка
(позначений друкарським способом);
вартість проїзду; дату видачі квитка;
дату і час відправлення; номер місця
для сидіння; місце видачі квитка; номер
рейсу. Продаж квитків позначається у
квитковообліковому листі.

Пунктом 41 Правил надання послуг
пасажирського автомобільного
транспорту, затверджених Постановою
Кабінету Міністрів України від 18
лютого 1997 року № 176 визначено, що
пасажир повинен мати квиток на проїзд,
квитанцію на перевезення багажу
міжміськими маршрутами регулярних
перевезень, які дійсні тільки на
зазначений у них день і рейс автобуса.

Відповідно до п. 4.1 Порядку і умов
організації перевезень пасажирів та
багажу автомобільним транспортом,
затвердженого наказом Міністерства
транспорту України від 21 січня 1998 року
№ 21, перевезення пасажирів
автомобільним транспортом
здійснюється на підставі одного з
таких документів: квитка, який
посвідчує право громадянина на
користування автомобільним
транспортом та перевезення за плату
багажу на міських (у тому числі
маршрутних таксомоторних), приміських
і міжміських маршрутах. Форма квитка та
багажної квитанції на міжнародні
перевезення пасажирів, Інструкція з
оформлення квитка та багажної
квитанції на проїзд в автобусах
міжнародних маршрутів встановлюються
згідно з додатком 13 до цього Порядку.

Вищенаведеними положеннями
передбачено декілька міжнародних
перевізних документів, на підставі
яких здійснюються міжнародні
перевезення пасажирів і багажу
автомобільним транспортом, в тому
числі, індивідуальний або колективний
квиток, дозвіл, список пасажирів,
білетно-облікова документація.

Також, в листі Державної податкової
служби України від 28 серпня 2012 року №
936/0/61-12/15-3115 "Щодо оподаткування
податком на додану вартість постачання
послуг з міжнародного перевезення
пасажирів" зазначено, що питання
єдиного міжнародного перевізного
документа для перевезення пасажирів
чинним законодавством, у тому числі
міжнародним, не визначено.

Згідно з параграфом 1 ст. 4 "Проїзні
білети" розділу II "Перевезення
пасажирів" Угоди про міжнародне
пасажирське сполучення (УМПС),
документом на право проїзду в
міжнародному сполученні у рамках УМПС
є пасажирський білет, оформлений
ручним або електронним способом,
встановленим УМПС, який має літери "МС".

Відповідно до ст. 2 Конвенції про
міжнародні автомобільні перевезення
пасажирів і багажу від 09 жовтня 1997 року,
державні компетентні органи в галузі
автомобільного транспорту розробляють
єдині форми квитка, багажної квитанції
та формуляра, що затверджуються
державними компетентними органами в
галузі транспорту держав, територіями
яких здійснюється перевезення. В
Україні таким державним органом є
Міністерство інфраструктури України.

Так, у листі Державної податкової
служби у місті Києві від 08 лютого 2013
року № 1280/10/06-4-08 зазначено, що єдиним
перевізним документом при перевезенні
пасажирів є індивідуальний або
колективний квиток.

Як вбачається з матеріалів справи,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Українські лінії",
починаючи із 2000 року надає послуги із
міжнародних перевезень пасажирів і
багажу автомобільним транспортом у
регулярному сполученні на підставі:
дозволів на кожний міжнародний
регулярний автобусний маршрут, виданих
Міністерством транспорту та зв'язку
України, Міністерством інфраструктури
України та відповідними галузевими
міністерствами іноземних держав;
квитково-касових листків та транзитних
листів, які складаються на кожний
міжнародний рейс та містять номер,
дату, прізвище, ім'я та по батькові
пасажира, найменування перевізника;
міжнародних дорожніх листів автобусу,
на якому здійснюються перевезення,
наказів про виконання рейсів та
направлень у відрядження водіїв, віз
іноземних країн та відміток у
закордонних паспортах про перетин
кордону; квитків, які реалізуються
пасажирам, та на підставі яких
здійснюється перевезення по
міжнародному регулярному маршруту.

Судом встановлено, що під час
перевірки, позивачем надано докази
виконання операцій з постачання послуг
із міжнародних перевезень
автомобільним транспортом за період,
що перевірявся, а саме: корінці
проданих квитків на міжнародні рейси;
квитково-касові листи на міжнародні
рейси; транзитні листи на міжнародні
рейси; звіти по проданих квитках;
касові книги позивача; денні звіти;
книги обліку розрахункових операцій;
рахунки; акти виконаних робіт; договори
з агентами, у тому числі нерезидентами;
оборотно-сальдові відомості по рахунку
36 на кожного агента; податкові
накладні; реєстри податкових
накладних; податкові декларації з ПДВ.

Позивачем також надано докази на
підтвердження здійснення міжнародних
регулярних перевезень пасажирів
автомобільним транспортом, у тому
числі копії квитків.

Враховуючи вищенаведене, а також факт
невизначення на законодавчому рівні,
який саме документ є єдиним
міжнародним перевізним документом для
перевезення пасажирів, у тому числі
міжнародним, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Українські лінії" правомірно
оподатковує за нульовою ставкою
операції з надання послуг із
міжнародних регулярних перевезень
пасажирів автомобільним транспортом,
які здійснюються, зокрема, на підставі
квитків.

Також, в матеріалах справи міститься
копія висновку науково-правової
експертизи щодо правомірності
застосування позивачем нульової
ставки з ПДВ до операцій з надання
послуг з міжнародних регулярних
перевезень пасажирів, проведеної на
підставі Закону України "Про наукову і
науково-технічну експертизу" від 07
березня 2013 року № 126/24-е, з якої
вбачається, що застосування позивачем
нульової ставки з ПДВ до операцій з
надання послуг із міжнародних
регулярних перевезень пасажирів
повною мірою відповідає чинному
законодавству України.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що фактичне здійснення позивачем
господарської діяльності, а саме:
міжнародних регулярних перевезень
пасажирів автомобільним транспортом,
підтверджується наявними в матеріалах
справи первинними документами,
зокрема: рахунками-фактурами, актами
здачі-прийняття, платіжними
дорученнями, реєстрами платіжних
документів, видатковими та податковими
накладними.

Крім того, як вбачається зі змісту
листа Державної податкової служби у
Житомирській області від 23 квітня 2013
року № 6360/10/09-006, слідчим управлінням
Державної податкової служби у
Житомирській області кримінальна
справа відносно службових осіб
позивача не порушувалась.

Також, вірним є висновок суду першої
інстанції про те, що сам по собі факт
допущення, на думку податкового органу,
суб'єктом господарювання порушень
певних встановлених законом правил
господарської діяльності,
здійснюваної на підставі певного
договору, не є безумовною підставою для
висновку про укладення такого договору
з метою, завідомо суперечною інтересам
держави і суспільства. Юридична
відповідальність має здійснюватися на
принципі законності, який полягає у
тому, що така відповідальність настає
за діяння передбачені законом та
застосовується у спосіб, визначений
законом.

Необхідно також враховувати, що одним з
основних завдань органів державної
податкової служби є здійснення
контролю дотримання податкового
законодавства та надання роз'яснень
законодавства з питань оподаткування
платникам податків. Жодним законом не
передбачено право органу державної
податкової служби самостійно, в
позасудовому порядку, визнавати
нікчемними правочини та дані вказані
платником податків у податкових
деклараціях.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про те, що відповідач
вийшов за межі своїх повноважень,
встановивши недійсність укладених
контрагентами позивача договорів.

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що позов товариства з
обмеженою відповідальністю
"Українські лінії" підлягає
задоволенню частково в частині
скасування оскаржуваних рішень.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Києва
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 24 травня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.

Повний текст ухвали виготовлено 05.03. 2014
року.

.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Гром Л.М.