Справа № 308/22308/13-а 2-а/308/998/13
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 р.
Справа № 876/2236/14
Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

представника відповідача ОСОБА_1

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_2 на постанову
Ужгородського міськрайонного суду
Закарпатської області від 27 грудня 2013
року у справі № 308/22308/13-а, 2-а/308/998/13 за
позовом Чопського прикордонного
загону Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України до ОСОБА_2 про примусове
видворення,

ВСТАНОВИВ:

18 грудня 2013 року Чопський прикордонний
загін Західного регіонального
управління Державної прикордонної
служби України звернувся з
адміністративним позовом до
громадянки Сомалі, ОСОБА_2, яким просив
примусово видворити відповідача.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем 14 грудня 2013 року
відповідач була повторно затримана
прикордонним нарядом за спробу
незаконного, поза пунктами пропуску,
перетину державного кордону України з
Словаччиною, без відповідних
документів, які посвідчують особу.

Позивачем було уточнено позовні
вимоги, зокрема встановлено, що
справжнє ім'я відповідача - ОСОБА_2 та
вона є громадянкою Кенії.

Постановою Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 27 грудня 2013 року позовні
вимоги задоволено. Примусово видворено
громадянку Кенії ОСОБА_2. Постанову
суду допущено до негайного виконання.

З таким рішенням суду не погодився
відповідач. Подав апеляційну скаргу, в
якій посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права. Просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою в
задоволенні позовних вимог відмовити.

В апеляційній скарзі зазначає, що судом
першої інстанції не взято до уваги той
факт, що на момент розгляду справи
відповідач була визнана особою, що
потребує додаткового захисту, а відтак
не може бути видворена примусово
згідно з положеннями Закону України
«Про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства».

В судовому засіданні представник
відповідача надав пояснення,
апеляційну скаргу підтримав. Просив
рішення суду першої інстанції
скасувати та прийняти нове, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
відповідача, перевіривши матеріали
справи та доводи апеляційної скарги,
суд приходить до висновку, що
апеляційна скарга не належить до
задоволення з наступних підстав.

Вивчивши матеріали справи судом
апеляційної інстанції встановлено, що
14 грудня 2013 року відповідач була
повторно затримана прикордонним
нарядом за спробу незаконного, поза
пунктами пропуску, перетину державного
кордону України з Словаччиною, без
відповідних документів, які
посвідчують особу.

17 грудня 2013 року т. в. о. начальника
відділу по роботі з іноземцями та
адміністративного провадження штабу
Чопського прикордонного загону було
прийняте рішення про примусове
повернення за межі України до 19 грудня
2013 року.

Водночас, через відсутність
документів, що дають право на перетин
кордону та грошових коштів, відповідач
територію України у встановлений
термін не покинула.

Відтак позивач звернувся до суду для
примусового видворення особи.

Згідно з положеннями пункту 1 статті 30
Закону України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства»
центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує реалізацію державної
політики у сфері міграції, органи
охорони державного кордону (стосовно
іноземців та осіб без громадянства, які
затримані ними у межах контрольованих
прикордонних районів під час спроби
або після незаконного перетинання
державного кордону України) або органи
Служби безпеки України можуть лише на
підставі винесеної за їх позовом
постанови адміністративного суду
примусово видворити з України іноземця
та особу без громадянства, якщо вони не
виконали в установлений строк без
поважних причин рішення про примусове
повернення або якщо є обґрунтовані
підстави вважати, що іноземець або
особа без громадянства ухилятимуться
від виконання такого рішення, крім
випадків затримання іноземця або особи
без громадянства за незаконне
перетинання державного кордону
України поза пунктами пропуску через
державний кордон України та їх
передачі прикордонним органам
суміжної держави.

З аналізу даної статті зрозуміло, що
звернення до суду з позовом про
видворення особи, за відсутності в
особи можливості виконати рішення
центрального органу виконавчої влади,
є обов'язком позивача.

Іноземець або особа без громадянства
можуть бути примусово повернуті в
країну походження або третю країну,
якщо їх дії порушують законодавство
про правовий статус іноземців та осіб
без громадянства або суперечать
інтересам забезпечення національної
безпеки України чи охорони
громадського порядку, або якщо це
необхідно для охорони здоров'я, захисту
прав і законних інтересів громадян
України за рішенням центрального
органу виконавчої влади, що забезпечує
реалізацію державної політики у сфері
міграції, органу Служби безпеки
України або органу охорони державного
кордону (стосовно іноземців та осіб без
громадянства, які затримані ними у
межах контрольованих прикордонних
районів під час спроби або після
незаконного перетинання державного
кордону України), з подальшим
повідомленням протягом 24 годин
прокурору про підстави прийняття
такого рішення. У рішенні про примусове
повернення зазначається строк,
протягом якого іноземець або особа без
громадянства повинні виїхати з
України. Зазначений строк не повинен
перевищувати 30 днів з дня прийняття
рішення ( частина 1 статті 26 Закону
України ,,Про правовий статус іноземців
та осіб без громадянства").

Тобто примусовому видворенню іноземця
чи особи без громадянства передують
дві обставини: 1) прийняття рішення
відповідним компетентним органом про
примусове видворення; 2) ухилення від
виїзду після прийняття рішення про
повернення або наявність
обґрунтованих підстав вважати, що
іноземець або особа без громадянства
ухилятимуться від виконання такого
рішення.

Обов'язковим є попереднє прийняття
вказаними органами рішення про
примусове повернення.

З матеріалів справи відомо, що 17 грудня
2013 року т. в. о. начальника відділу по
роботі з іноземцями та
адміністративного провадження штабу
Чопського прикордонного загону було
прийняте рішення про примусове
повернення за межі України до 19 грудня
2013 року, а також встановлено, що особа
ухилялась від добровільного виконання
такого рішення органу центральної
влади. Відтак є підстави для видворення
відповідача за межі території України.

Щодо посилання відповідача на те, що їй
надано статус особи, яка потребує
додаткового захисту, то таке не
знаходить свого підтвердження. Зокрема
в матеріалах справи є Довідка про
звернення за захистом в Україні (а. с. 44),
згідно з якою термін реєстрації
відповідача в Україні був продовжений
до 20 листопада 2012 року. Водночас в
справі відсутні будь-які документи, які
б підтверджували законність
перебування відповідача на території
України чи надання їй статусу особи, що
потребує додаткового захисту після
цієї дати.

Частиною 1 статті 72 КАС України
передбачено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Оскільки позивачем подано позов на
виконання обов'язку передбаченого
Законом України «Про правовий статус
іноземців та осіб без громадянства», а
судом встановлено, що наявні підстави
для видворення відповідача та відсутні
обставини, які б перешкоджали такому
видворенню, то суд апеляційної
інстанції приходить до висновку, що
ОСОБА_2, громадянку Кенії, необхідно
видворити.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що судом першої
інстанції було правильно встановлено
обставини справи та ухвалено судове
рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
а тому апеляційну скаргу належить
залишити без задоволення, а постанову
суду - без змін. Доводи апеляційної
скарги не спростовують рішення суду
першої інстанції.

Керуючись статтями 160, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України,

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення, а постанову Ужгородського
міськрайонного суду Закарпатської
області від 27 грудня 2013 року у справі №
308/22308/13-а, 2-а/308/998/13 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.

Повний текст ухвали складено 14 березня
2014 року