Справа № 803/2542/13-а
Суддя: Запотічний І.І.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 р.

Справа № 876/1122/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі колегії
суддів :

головуючого судді:
Запотічного І.І.,

суддів:
Довгої О.І., Ліщинського А.М.,

при секретарі судового засідання:
Нефедовій А.О.,

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Луцької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Волинській
області на постанову Волинського
окружного адміністративного суду від
25.12.2013 року у справі № 803/2542/13-а за
адміністративним позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Богдан-Авто Луцьк» до Луцької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Волинській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень,

В С Т А Н О В И В:

11.12.2013 року ТзОВ «Богдан-Авто Луцьк»
звернулося в суд з позовом до Луцької
ОДПІ про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень відповідача №
від 30.07.2013 року, № та №
від 04.10.2013 року.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 року
позовні вимоги ТзОВ «Богдан-Авто
Луцьк» задоволено повністю, визнано
протиправними та скасовано
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції відповідач оскаржив
її подавши до Львівського апеляційного
адміністративного суду апеляційну
скаргу, в якій покликаючись на
порушення судом першої інстанції, при
прийнятті оскаржуваного рішення, норм
матеріального права та неповне
з'ясування всіх обставин справи
просить скасувати постанову
Волинського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 року
та прийняти нову постанову, якою в
задоволенні позову ТзОВ «Богдан-Авто
Луцьк» відмовити.

В обґрунтування апеляційної скарги
податковий орган стверджує, що під час
проведення перевірки встановлено факт
реалізації послуг зберігання
автомобілів за цінами, нижчими за
витрати, понесеними на виконання
зазначених робіт (послуг) що є
порушенням пп. 14.1.231 п. 14.1 ст.14
Податкового кодексу України та
свідчить про відсутність
господарської мети у діях платника
податку - ТзОВ «Богдан-Авто Луцьк».

Апелянт - Луцька ОДПІ будучи
повідомленою про час та місце розгляду
справи явки уповноваженого
представника в судове засідання не
забезпечила, що відповідно до ч.4 ст.196
КАС України не перешкоджає розгляду
справи без участі його представника.

В судовому засіданні представник
позивача заперечив проти апеляційної
скарги просив залишити без змін
оскаржуване судове рішення.

Заслухавши суддю-доповідача та
представника позивача, дослідивши
матеріали справи, вивчивши доводи
апеляційної скарги, суд апеляційної
інстанції не знаходить підстав для
задоволення апеляційної скарги
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що основним видом
діяльності ТзОВ «Богдан-Авто Луцьк» є
торгівля автомобілями та легковими
автотранспортними засобами.

Луцькою ОДПІ було проведено
позапланову виїзну перевірку ТзОВ
«Богдан-Авто Луцьк» з питань
правомірності декларування показників
у податковій звітності з податку на
прибуток та податку на додану вартість
за період з 01.04.2010 року по 31.03.2013 року, за
результатами якої складено акт від 9
липня 2013 року №13/22.1/37706964 .

Податковий орган в акті перевірки
зазначив, що ТзОВ «Богдан-Авто Луцьк» з
01.06.2011 року по 31.03.2013 року здійснено
реалізацію послуг зберігання
автомобілів за цінами, нижчими за
витрати, понесені товариством на
виконання зазначених робіт (послуг) на
загальну суму 860321 грн., в результаті
чого підприємством отримано збиток
(від'ємне значення) в загальному
розмірі 104073 грн. Такий висновок
податковий орган зробив згідно даних
первинних документів та
бухгалтерського обліку, вирахувавши
собівартість реалізованих послуг
зберігання, та відобразив у додатку 2 до
акту перевірки (таблиця розрахунку
собівартості послуг зберігання
автомобілів). У зв'язку з цим вважає, що
ТзОВ «Богдан-Авто Луцьк» безоплатно
передано покупцям частину вартості
послуг. Крім того, податковий орган
зазначає, що товариством не в повному
обсязі нараховані податкові
зобов'язання по оподаткованих
операціях з реалізації робіт та послуг
зберігання автомобілів за цінами,
нижчими за собівартість, що є об'єктом
оподаткування податку на додану
вартість.

Позивач 18.07.2013 року подав до Луцької
ОДПІ заперечення до акту перевірки.
Луцька ОДПІ прийняла рішення від 25.07.2013
року №1498/10/22.1-22 про розгляд
заперечення, в якому зазначила, що
підстав для задоволення вимог,
викладених в запереченні немає, а тому
акт перевірки залишила без змін.

На підставі акту перевірки Луцькою
ОДПІ винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.07.2013 року
№, яким позивачу збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальному розмірі
230680,00 грн., де основний платіж складає
184544 грн., а штрафна санкція - 46136 грн.
Також винесено податкове
повідомлення-рішення від 30.07.2013 року
№, яким підприємству збільшено
суму грошового зобов'язання з податку
на прибуток приватних підприємств за
основним платежем на 197874 грн. та за
штрафними санкціями - на 34875 грн.

За результатами оскарження вказаних
податкових повідомлень-рішень
в адміністративному
порядку до Головного управління
Міністерства доходів і зборів у
Волинській області, вказаний
податковий орган своїм рішенням про
результати розгляду первинної скарги
від 27.09.2013 року №2063/10/10.2-06 вирішив:
податкове повідомлення-рішення від
30.07.2013 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 230680 грн.
залишити без змін; податкове
повідомлення-рішення Луцької ОДПІ від
30.07.2013 року № про визначення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток скасувати в частині зайво
визначеного грошового зобов'язання з
податку на прибуток в розмірі 15164 грн.
(основний платіж - 12131 грн., штрафна
(фінансова) санкція 3033 грн.), а в іншій
частині 217585 грн. (основний платіж 185743
грн., штрафна (фінансова) санкція 31842
грн.) залишити без змін, а скаргу
частково задовольнити.

За результатами частково задоволеної
скарги Луцькою ОДПІ 04.10.2013 року було
додатково прийнято податкове
повідомлення-рішення №, яким
позивачу збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств за основним
платежем на 185743 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями на 31842 грн.
Також було прийнято податкове
повідомлення-рішення № від 04.10.2013
року, яким збільшено суму грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем на 13808
грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - на 3452 грн.

За результатами оскарження позивачем
вказаних податкових
повідомлень-рішень до Мінстерства
доходів і зборів України рішення
податкового органу залишені без змін, а
скарги без задоволення.

Відповідно до п.п. 134.1.1 пункту 134.1 статті
134 ПК України, об'єктом оподаткування
податком на прибуток підприємств є
прибуток із джерелом походження з
України та за її межами, який
визначається шляхом зменшення суми
доходів звітного періоду, визначених
згідно зі статтями 135 - 137 цього Кодексу,
на собівартість реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг та суму
інших витрат звітного податкового
періоду, визначених згідно зі статтями
138- 143 цього Кодексу, з урахуванням
правил, встановлених статтею 152 цього
Кодексу.

Згідно пункту 138.1 статті 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються: із витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті; інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що витрати операційної
діяльності згідно з підпунктом 138.1.1
пункту 138.1 статті 138 ПК України
включають: собівартість реалізованих
товарів, виконаних робіт, наданих
послуг та інші витрати беруться для
визначення об'єкта оподаткування з
урахуванням пунктів 138.2, 138.11 цієї
статті, пунктів 140.2 - 140.5 статті 140,
статей 142 і 143 та інших статей цього
Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку; перелічені в ПК
України витрати банківських установ.
Витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу (пункт 138.2 статті 138 ПК
України).

Відповідно до підпункту 139.1.9 пункту 139.1
статті 139 ПК України не включаються до
складу витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції позивач на підтвердження
відображених в податкових деклараціях
сум податкових зобов'язань надав
первинні документи: дилерські договори
зі своїми контрагентами
(дистриб'юторами) на відповідальне
зберігання майна (транспортних
засобів); акти прийому-передачі
виконаних робіт; податкові накладні.

Пунктом 138.8 статті 138 ПК України
встановлено, що собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
складається з витрат, прямо пов'язаних
з виробництвом таких товарів,
виконанням робіт, наданням послуг, а
саме: прямих матеріальних витрат;
прямих витрат на оплату праці;
амортизації виробничих основних
засобів та нематеріальних активів,
безпосередньо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг;
загальновиробничі витрати, які
відносяться на собівартість
виготовлених та реалізованих товарів,
виконаних робіт, наданих послуг
відповідно до положень (стандартів)
бухгалтерського обліку; вартості
придбаних послуг, прямо пов'язаних з
виробництвом товарів, виконанням
робіт, наданням послуг; інших прямих
витрат, у тому числі витрат з придбання
електричної енергії (включаючи
реактивну).

Аналізуючи акт перевірки колегія
суддів вважає, що податковий орган
фактично не погоджується із ціною, за
якою ТзОВ «Богдан-Авто Луцьк» надавало
послуги зберігання автомобілів.

Відповідно до підпункту 14.1.36 пункту 14.1
статті 14 ПК України, господарська
діяльність - діяльність особи, що
пов'язана з виробництвом
(виготовленням) та/або реалізацією
товарів, виконанням робіт, наданням
послуг, спрямована на отримання доходу
і проводиться такою особою самостійно
та/або через свої відокремлені
підрозділи, а також через будь-яку іншу
особу, що діє на користь першої особи,
зокрема за договорами комісії,
доручення та агентськими договорами.

З наявних в справі податкових
деклараціях позивача з податку на
прибуток підприємства за перевіряємий
податковий період, відображено
перевищення валового доходу над
валовими витратами звітного
податкового періоду.

Відтак колегія суддів апеляційного
суду погоджується з судом першої
інстанції, що діяльність підприємства
є прибутковою, що відповідає меті
господарської діяльності товариства, а
тому відсутні порушення позивачем
підпункту 14.1.36 пункту 14.1 статті 14 ПК
України.

Відповідно до підпункту 14.1.71 пункту 14.1
статті 14 ПК України, звичайна ціна -
ціна товарів (робіт, послуг), визначена
сторонами договору, якщо інше не
встановлено цим Кодексом. Якщо не
доведено зворотне, вважається, що така
звичайна ціна відповідає рівню
ринкових цін.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що оскільки на послуги
ТзОВ «Богдан-Авто Луцьк» держава не
встановлює ціни, тому позивач
самостійно встановлює їх ціну, тим
самим встановлює договірну вартість
послуг, що надаються.

Згідно пункту 39.15 статті 39 ПК України
(чинного на момент виникнення
правовідносин), у разі відхилення
договірних цін у податковому обліку
платника податків у бік збільшення або
зменшення від звичайних цін менше ніж
на 20 відсотків, таке відхилення не може
бути підставою для визначення
(нарахування) податкового зобов'язання,
коригування від'ємного значення
об'єкта оподаткування або інших
показників податкової звітності.

Щодо твердження апелянта про те, що
позивачем здійснено реалізацію послуг
зберігання автомобілів за цінами,
нижчими за витрати, понесеними на
виконання зазначених послуг, колегія
суддів апеляційного суду вважає, що
прибутковість кожної окремої операції
не є обов'язковою ознакою
господарської діяльності, яка може
включати і окремі збиткові операції,
здійснення яких викликано об'єктивними
причинами. До факторів ціноутворення,
крім рівня витрат, пов'язаних з
виробництвом товару, належать рівень
попиту на продукцію, кон'юнктура ринку,
платоспроможність покупця, обсяги
виробництва та складські запаси
продавця та інші умови, які об'єктивно
впливають на формування ціни.
Господарський характер витрат
визначається з урахуванням обставин,
що свідчать про намір платника
отримати економічний ефект в
результаті економічної діяльності, а
не в залежності від фактично
одержаного доходу. Збитковість окремих
господарських операцій сама по собі не
може бути підставою для виключення
витрат на таку діяльність зі складу
загальних витрат підприємства,
оскільки при здійсненні господарської
діяльності існує звичайний ризик не
отримати дохід. Таким чином операції з
продажу товарів, виконання робіт,
наданні послуг, в тому числі за ціною,
нижче собівартості, відображаються в
податковому обліку на загальних
підставах за правилами, встановленими
статтею 134 ПК України.

Відтак висновок податкового органу про
заниження ТзОВ «Богдан-Авто Луцьк»
доходу на загальну суму 860321 грн. є
безпідставним.

Разом з тим статтею 188 ПК України
встановлено порядок визначення бази
оподаткування в разі постачання
товарів/послуг. Так, пунктом 188.1 цієї
статті визначено, що база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що перевіряючими не
встановлювався рівень звичайних цін на
послуги, що надавалися ТзОВ
«Богдан-Авто Луцьк», а тому в
податкового органу відсутні підстави
вважати, що підприємством надавалися
послуги за ціною, нижчою за «звичайну
ціну».

Крім того, відповідно до пункту 188.1
статті 188 ПК базою оподаткування
визначено «звичайну ціну», а не
«собівартість послуг», на яку
посилався відповідач, обґрунтовуючи
порушення позивачем податкового
законодавства. Разом з тим зазначені
терміни не є тотожними, а їх підміна є
неприпустимою. Таким чином колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції, що Луцькою ОДПІ не доведено
те, що позивачем неправильно визначена
база оподаткування, оскільки
підприємство визначило її виходячи із
договірної вартості, що відповідає
рівню звичайних цін.

З врахуванням наведеного, колегія
суддів погоджується з судом першої
інстанції про неправомірність
висновків Луцької ОДПІ щодо заниження
податку на додану вартість, що підлягає
сплаті до бюджету на загальну суму 184 544
грн.

Крім цього колегія суддів апеляційного
суду погоджується з висновком суду
першої інстанції, що надання послуг із
зберігання автомобілів не є окремим
видом діяльності ТзОВ «Богдан-Авто
Луцьк», а є складовою частиною
основного виду діяльності
підприємства, а саме, реалізацією
транспортних засобів кінцевому
споживачу.

Враховуючи вищевикладене колегія
суддів вважає, що податкові
повідомлення-рішення відповідача
№ від 30.07.2013 року, № та
№ від 04.10.2013 року судом першої
інстанції правомірно визнані
протиправними та скасовані.

Відповідно до ст.200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду без змін, якщо визнає, що
суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

За таких обставин колегія суддів
апеляційного суду приходить до
висновку, що доводи апеляційної скарги
податкового органу суттєвими не
являються і не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
які призвели до неправильного
вирішення справи, а тому апеляційну
скаргу Луцької ОДПІ слід залишити без
задоволення, а оскаржувану постанову
суду першої інстанції - без змін.

Керуючись статтями 160 ч.3, 167, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Луцької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Волинській області залишити без
задоволення, а постанову Волинського
окружного адміністративного суду від 25
грудня 2013 року у справі №
803/2542/13а - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя І.І. Запотічний

Судді О.І.Довга

А.М.Ліщинський

Повний текст постанови складений
27.03.2014 року.