Справа № 805/2550/14
Суддя: Дмитрієв В.С.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 р.
Справа № 805/2550/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Донецький окружний адміністративний
суд в складі: головуючого судді -
Дмитрієва В.С., розглянувши в порядку
письмового провадження
адміністративного справу за позовом
фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2014 №
Ф-48в, -

В С Т А Н О
В И В:

Фізична особа-підприємця ОСОБА_1
звернулась до Донецького окружного
адміністративного суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області про визнання
протиправною та скасування вимоги про
сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2014 № Ф-48в
у розмірі 5800,16 грн.

В обґрунтування позову зазначено, що
ОСОБА_1 є пенсіонером, з 03.02.2006 по 28.07.2011
отримувала пенсію за віком, а з 27.07.2011
отримує пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, та здійснює
підприємницьку діяльність і
застосовує спрощену систему
оподаткування. Відповідно до ч. 4 ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» № 2464-VI
від 08.07.2010 позивач звільнений від
сплати єдиного внеску, оскільки у
відповідності до вимог зазначеної
статті особи, зазначені у пункті 4
частини першої цієї статті, які обрали
спрощену систему оподаткування,
звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримують відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

18.02.2014 Державною податковою інспекцією
у Кіровському районі м. Донецька
Головного управлінню Міндоходів у
Донецької області винесено вимогу про
сплату боргу (недоїмки) № Ф-48в, якою
відповідно до ст. 25 Закону України «Про
збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» податковий
орган вимагає сплатити суму недоїмки
зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у розмірі 5800,16
грн. Зазначену вимогу позивач отримала
18.02.2014. Оскільки позивач є пенсіонером
за віком з 03.02.2006 та отримує з 29.07.2011
пенсію по втраті годувальника, тому
позивач вважає, вимогу про сплату боргу
(недоїмки) протиправною. З вказаних
підстав просить задовольнити позов у
повному обсязі.

Позивач до суду не прибула, про дату,
час і місце розгляду справи
повідомлена належним чином. У позовній
заяві просила розглянути справу за її
відсутності.

Представник відповідача до суду надав
письмові заперечення, в обґрунтування
яких зазначив, що відповідно до ч. 4 ст. 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
08.07.2010 №2464-VI платниками єдиного внеску
є фізичні особи-підприємці, особи, які
обрали спрощену систему оподаткування,
що звільняються від сплати за себе
єдиного внеску, якщо вони є
пенсіонерами за віком або інвалідами
та отримають відповідно до закону
пенсію або соціальну допомогу. Такі
особи можуть бути платниками єдиного
внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування. Оскільки
позивач отримує пенсію за втратою
годувальника, тому вона не має право на
пільги передбачені ч. 4 ст. 4 вказаного
Закону. З вказаних підстав просила у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Відповідно до ч. 1 ст. 41, ч. 4 ст. 122 Кодексу
адміністративного судочинства України
справа розглядається в порядку
письмового провадження та фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснюється.

Розглянувши матеріали справи, вивчивши
доводи позову, дослідивши зібрані по
справі докази в їх сукупності,
проаналізувавши зміст норм
матеріального і процесуального права,
які врегульовують спірні
правовідносини, суд вважає, що позов
підлягає задоволенню з наступних
підстав та мотивів.

Позивач - фізична особа-підприємець
ОСОБА_1 зареєстрована у встановленому
порядку 11.09.2012, ідентифікаційний номер
НОМЕР_1, що підтверджується випискою з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
(а.с.10).

Позивач перебуває на обліку в
Державній податковій інспекції у
Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області як платник на
спрощеній системі оподаткування, про
що свідчить свідоцтво платника єдиного
податку серії НОМЕР_3 (а.с.11).

З повідомлення про взяття на облік
платника єдиного внеску № 17133/06-39 від
13.09.2012 вбачається, що ОСОБА_1 взята на
облік до органу Пенсійного фонду
України в Кіровського району м.
Донецька з 13.09.2012 (а.с.12).

Судом встановлено, що ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_1, призначено пенсію за
віком, що підтверджується пенсійним
посвідченням Серії НОМЕР_2 (а.с.9).

Згідно з довідкою Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м.Донецька від 05.02.2014 № 801/05-33,
ОСОБА_1 перебуває на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Кіровському районі м. Донецька та
отримує пенсію в разі втрати
годувальника з 29.07.2011 довічно. Раніше
отримувала пенсію за віком з 03.02.2006 по
28.07.2011 (а.с.13).

18.02.2014 Державною податковою інспекцією
у Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області на підставі ст. 25
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
винесено вимогу про сплату боргу
(недоїмки) № Ф-48в.

Відповідно до зазначеної вимоги,
Державна податкова інспекція у
Кіровському районі м. Донецька
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області зобов'язує фізичну
особу-підприємця ОСОБА_1 сплатити суму
недоїмки зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 5800,16
грн.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади, їх посадові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.
Обов'язок суду вирішувати спори на
підставі Конституції України
закріплений положеннями принципу
законності викладеного у пункті 1
частини першої статті 9 КАС України.

Нормою ч. 3 ст. 2 КАС України також
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи всім формам
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Правовідносини, що виникли між
сторонами регулюються Законом України
«Про збір на облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI, Законом України «Про пенсійне
забезпечення» від 05.11.1991
№1788-ХІІ,Законом України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 № 1058-ІV.

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» - єдиний внесок
на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це
консолідований страховий внесок, збір
якого здійснюється до системи
загальнообов'язкового державного
соціального страхування в
обов'язковому порядку та на регулярній
основі з метою забезпечення захисту у
випадках, передбачених законодавством,
прав застрахованих осіб та членів
їхніх сімей на отримання страхових
виплат (послуг) за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

Платниками єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування згідно статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» є,
зокрема: фізичні особи - підприємці, в
тому числі ті, які обрали спрощену
систему оподаткування, та члени сімей
цих осіб, які беруть участь у
провадженні ними підприємницької
діяльності; особи, які забезпечують
себе роботою самостійно - займаються
незалежною професійною діяльністю, а
саме науковою, літературною,
артистичною, художньою, освітньою або
викладацькою, а також медичною,
юридичною практикою, в тому числі
адвокатською, нотаріальною діяльністю,
або особи, які провадять релігійну
(місіонерську) діяльність, іншу подібну
діяльність та отримують дохід
безпосередньо від цієї діяльності, за
умови, що такі особи не є найманими
працівниками чи підприємцями.

Згідно ч. 4 ст. 4 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» № 2464-VI (далі за
тестом - Закону № 2464-VI) платниками
єдиного внеску є фізичні особи -
підприємці, особи, які обрали спрощену
систему оподаткування, що звільняються
від сплати за себе єдиного внеску, якщо
вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримають відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

З 01 січня 2004 року набрав чинності Закон
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» від
09.07.2003 № 1058-IV (далі за текстом - Закон
№1058-IV), який відповідно до його
преамбули визначає принципи, засади і
механізм функціонування системи
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування, призначення,
перерахунку і виплати пенсій. Абзацом 2
преамбули цього Закону передбачено, що
зміна умов і норм
загальнообов'язкового державного
пенсійного страхування здійснюється
виключно шляхом внесення змін до цього
Закону.

Як встановлено статтею 1 Закону України
№ 1058-IV, пенсіонер - особа, яка
відповідно до цього Закону отримує
пенсію, довічну пенсію, або члени її
сім'ї, які отримують пенсію в разі
смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Частиною 3 статті 4 Закону № 1058-IV
передбачено, що умови, норми та порядок
пенсійного забезпечення визначається
виключно законами про пенсійне
забезпечення.

Статтею 9 Закону № 1058-IV передбачено, що
відповідно до цього Закону за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі, серед іншого, призначається і
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Статтею 10 Закону № 1058-IV визначено, що
особа, яка має одночасно право на різні
види пенсії (за віком, в зв'язку із
інвалідністю, в зв'язку із втратою
годувальника) призначається один з цих
видів пенсії за її вибором.

Згідно абзацу 2 частини 1 статті 36
Закону № 1058-IV батьки і чоловік
(дружина) померлого, які не були на його
утриманні, мають право на пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, якщо
втратили джерело засобів до існування.

Відповідно до частини 1 статті 37 Закону
№ 1058-IV пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається в розмірі:
на одного непрацездатного члена сім'ї
- 50 відсотків пенсії за віком
померлого годувальника; на двох та
більше непрацездатних членів сім'ї - 100
відсотків пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Частина 4 статті 4 Закону № 2464-VI вказує,
що для користування пільгами зі сплати
єдиного податку особа повинна бути
пенсіонером за віком або інвалідом та
отримувати відповідно до закону
пенсію, тобто законом визначена
категорія пенсіонерів, але не вказано
конкретний вид пенсії, з отриманням
якої пов'язується пільга.

Статтею 26 Закону № 1058-IV визначені умови
призначення пенсії за віком.

Відповідно до зазначеної статті особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
наявності страхового стажу не менше 15
років.

До досягнення віку, встановленого
абзацом першим цієї статті, право на
пенсію за віком мають жінки 1961 року
народження і старші після досягнення
ними такого віку: 55 років - які
народилися до 30 вересня 1956 року
включно; 55 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1956 року по 31
березня 1957 року; 56 років - які
народилися з 1 квітня 1957 року по 30
вересня 1957 року; 56 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1957 року по 31
березня 1958 року; 57 років - які
народилися з 1 квітня 1958 року по 30
вересня 1958 року; 57 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1958 року по 31
березня 1959 року; 58 років - які
народилися з 1 квітня 1959 року по 30
вересня 1959 року; 58 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1959 року по 31
березня 1960 року; 59 років - які
народилися з 1 квітня 1960 року по 30
вересня 1960 року; 59 років 6 місяців - які
народилися з 1 жовтня 1960 року по 31
березня 1961 року; 60 років - які
народилися з 1 квітня 1961 року по 31
грудня 1961 року.

Отже, позивач досягла визначеного УПФУ
граничного пенсійного віку - 60 років, є
пенсіонером за віком, отримує
відповідно до закону пенсію по втраті
годувальника, тому основною умовою для
сплати єдиного внеску, в даному
випадку, є укладення договору
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, який між
позивачем та відповідачем не
укладався.

Таким чином, позивач має право
користуватися пільгою зі сплати
єдиного внеску встановленою частиною 4
статті 4 Закону № 2464.

За таких обставин, вимога Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м.Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області про
сплату боргу (недоїмки) від 18.02.2014 № Ф-48в
в розмірі 5800,16 грн. є протиправною та
такою, що підлягає скасуванню.

З огляду на вищевикладене, суд дійшов
висновку, що позов фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 до Державної
податкової інспекції у Кіровському
районі м. Донецька Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області про визнання протиправною та
скасування вимоги про сплату боргу
(недоїмки) від 18.02.2014 № Ф-48в підлягає
задоволенню.

Відповідно до частини 1 статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

З урахуванням частини 3 ст. 4 Закону
України «Про судовий збір», а також
того, що відповідач звільнений від
сплати судового збору, суд присуджує з
Державного бюджету України до
стягнення на користь позивача понесені
ним витрати зі сплати судового збору,
що підтверджені документально, тобто у
розмірі 182,70 грн.

Керуючись статтями 2, 11, 17-20, 69-72, 94, 162, 163,
185-186, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, -

П О С Т А Н О В
И В:

Позов фізичної особи-підприємця ОСОБА_1
- задовольнити.

Скасувати вимогу Державної податкової
інспекції у Кіровському районі
м.Донецька Головного управління
Міндоходів у Донецькій області № Ф-48в
від 18.02.2014 про сплату боргу (недоїмки) в
розмірі 5800 (п'ять тисяч вісімсот)
гривень 16 копійок.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 (ідентифікаційний номер НОМЕР_1,
адреса: АДРЕСА_1) витрати зі сплати
судового збору в розмірі 182 (сто
вісімдесят дві) гривні 70 копійки.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через Донецький окружний
адміністративний суд шляхом подачі в
10-денний строк з дня її проголошення. У
разі застосування судом ч. 3 ст. 160 КАС
України, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом 10 днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Дмитрієв В.С.