Справа № 2а/0570/5382/12
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/59986/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді суддівТракало
В.В., Ємельянової В.І., Олендера І.Я.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Донецького обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року у справі за позовом Донецького
обласного відділення Фонду
соціального захисту інвалідів до
Державного підприємства
«Шахтарськантрацит» про стягнення
адміністративно-господарських
санкцій,

в с т а н о в и л а :

У травні 2012 року позивач звернувся до
суду із позовом до відповідача про
стягнення
адміністративно-господарських санкцій
та пені за невиконання нормативу
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у 2011 році у розмірі 1804780 грн. 36
коп.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 19 червня
2011 року позов задоволено. Стягнуто з
відповідача до Державного бюджету
України адміністративно-господарські
санкції та пеню за невиконання
нормативу робочих місць, призначених
для працевлаштування інвалідів у 2011
році у розмірі 1804780 грн. 36 коп.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року скасовано постанову Донецького
окружного адміністративного суду від
19 червня 2011 року та прийнято нову
постанову про відмову в задоволенні
позову.

У касаційній скарзі Донецьке обласне
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів, посилаючись на порушення
судом апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати постанову суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі постанову суду першої інстанції.

Перевіривши за матеріалами справи
доводи касаційної скарги та
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі у
межах касаційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку, що
касаційна скарга підлягає задоволенню
з таких підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що відповідач є юридичною
особою, зареєстрований та
обліковується у Єдиному державному
реєстрі підприємств та організацій
України.

Згідно звітів Державного підприємства
«Шахтарськантрацит» за формою № 3-ПН
про зайнятість та працевлаштування
інвалідів за 2011 рік середньооблікова
кількість працівників облікового
складу складає 5027 осіб, з яких
середньооблікова кількість штатних
працівників, яким відповідно до
чинного законодавства встановлена
інвалідність складає 167 осіб (рядок 02
звіту). Кількість інвалідів - штатних
працівників, що повинні працювати на
робочих місцях, створених відповідно
до вимог ст. 19 Закону України «Про
зайнятість населення» визначена на
рівні 201 особа (рядок 03 звіту).
Відповідач у звіті також самостійно
визначив адміністративно-господарські
санкції за невиконання нормативу
робочих місць у сумі 1801898 грн.

У звітах відповідача за 2011 рік поданих
до державної служби зайнятості не
надано інформації про наявність
вільних робочих місць (вакантних посад)
для працевлаштування інвалідів,
необхідної для організації їх
працевлаштування.

Задовольняючи позовні вимоги суд
першої інстанції виходив з того, що
відповідач не виконав обов'язку щодо
забезпечення необхідної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та не вжив усіх залежних від
нього заходів, направлених на
недопущення господарського
правопорушення.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нове судове
рішення про відмову у задоволенні
позову, суд апеляційної інстанції
виходив з того, що відповідачем у 2011
році було вжито достатньо залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення,
оскільки підрозділами Державного
підприємства «Шахтарськантрацит»
протягом 2011 року частково були надані
відомості про наявність вакансій
робочих місць за формою № 3-ПН та наявні
місця для працевлаштування інвалідів,
які були вказані у звітах не були
заповнені.

Проте погодитися з такими висновками
суду апеляційної інстанції не можна.

Згідно ст. 159 КАС України судове рішення
повинно бути законним та
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Всупереч вищенаведеній нормі закону
висновки суду апеляційної інстанції
зроблені без повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, до того ж не ґрунтуються на
законі.

Згідно ст. 19 Закону України «Про основи
соціальної захищеності інвалідів» для
підприємств, установ, організацій, у
тому числі підприємств, організацій
громадських організацій інвалідів,
фізичних осіб, які використовують
найману працю, установлюється норматив
робочих місць для працевлаштування
інвалідів у розмірі чотирьох відсотків
середньооблікової чисельності штатних
працівників облікового складу за рік, а
якщо працює від 8 до 25 осіб, - у кількості
одного робочого місця.

Підприємства, установи, організації, у
тому числі підприємства, організації
громадських організацій інвалідів,
фізичні особи, які використовують
найману працю, самостійно розраховують
кількість робочих місць для
працевлаштування інвалідів відповідно
до нормативу, встановленого частиною
першою цієї статті, і забезпечують
працевлаштування інвалідів. При
розрахунках кількість робочих місць
округлюється до цілого значення.

Частиною першою статті 20 вказаного
Закону встановлено, що підприємства,
установи, організації, у тому числі
підприємства, організації громадських
організацій інвалідів, фізичні особи,
які використовують найману працю,де
середньооблікова чисельність
працюючих інвалідів менша, ніж
установлено нормативом, передбаченим
статтею 19 цього Закону, щороку
сплачують відповідним відділенням
Фонду соціального захисту інвалідів
адміністративно-господарські санкції,
сума яких визначається в розмірі
середньої річної заробітної плати на
відповідному підприємстві, установі,
організації, у підприємстві,
організації громадських організацій
інвалідів, фізичної особи, яка
використовує найману працю, за кожне
робоче місце, призначене для
працевлаштування інваліда і не зайняте
інвалідом.

Адміністративно-господарські санкції
за незайняті інвалідами робочі місця
не є податком, збором (обов'язковим
платежем), обов'язкова сплата яких
передбачена Конституцією України та
Законом України «Про систему
оподаткування», а є заходом впливу на
правопорушника у сфері господарювання
у зв'язку зі скоєнням правопорушення.

Відповідно до частини 1 статті 218
Господарського Кодексу України
підставою господарсько-правової
відповідальності учасника
господарських відносин є вчинене ним
правопорушення у сфері господарювання.
Частиною другою наведеної статті
передбачено, що учасник господарських
відносин відповідає, зокрема, за
порушення правил здійснення
господарської діяльності, якщо не
доведе, що ним вжито всіх залежних від
нього заходів для недопущення
господарського правопорушення.

Відповідно до частини 3 статті 18 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» підприємства,
установи, організації, фізичні особи,
які використовують найману працю,
зобов'язані виділяти та створювати
робочі місця для працевлаштування
інвалідів, у тому числі спеціальні
робочі місця, створювати для них умови
праці з урахуванням індивідуальних
програм реабілітації і забезпечувати
інші соціально-економічні гарантії,
передбачені чинним законодавством,
надавати державній службі зайнятості
інформацію, необхідну для організації
працевлаштування інвалідів, і
звітувати Фонду соціального захисту
інвалідів про зайнятість та
працевлаштування інвалідів у порядку,
встановленому Кабінетом Міністрів
України. Таким чином, обов'язок
підприємства зі створення робочих
місць для інвалідів не супроводжується
його обов'язком займатися пошуком
інвалідів для працевлаштування.

Відповідно до Порядку подання
підприємствами, установами,
організаціями та фізичними особами, що
використовують найману працю, звітів
про зайнятість і працевлаштування
інвалідів та інформації, необхідної
для організації їх працевлаштування,
затвердженої постановою Кабінету
Міністрів України від 31 січня 2007 року
«Про реалізацію статей 19 і 20 Закону
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів», інформацію про
наявність вільних робочих місць
(вакантних посад) для працевлаштування
інвалідів роботодавці подають центру
зайнятості за місцем їх реєстрації як
платників страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов обґрунтованого висновку, що
відповідач не виконав обов'язку щодо
забезпечення необхідної кількості
робочих місць для працевлаштування
інвалідів та не вжив усіх залежних від
нього заходів, направлених на
недопущення господарського
правопорушення, оскільки останнім не
було створено необхідної кількості
робочих місць для інвалідів відповідно
до нормативу.

Висновки суду апеляційної інстанції
про те, що відповідачем у 2011 році було
вжито всіх передбачених Законом
України «Про основи соціальної
захищеності інвалідів» заходів для
працевлаштування інвалідів, тому в
діях останнього відсутній склад
правопорушення, не ґрунтуються на
вимогах закону.

Виходячи з викладеного, суд першої
інстанції обґрунтовано дійшов
висновку про наявність підстав для
прийняття рішення про стягнення
заборгованості, яка виникла в
результаті недотримання нормативу
робочих місць.

Відповідно до статті 226 КАС суд
касаційної інстанції скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі рішення суду першої
інстанції, яке ухвалено відповідно до
закону і скасоване або змінене
помилково.

Оскільки суд апеляційної інстанції
помилково скасував постанову суду
першої інстанції, яка
ухвалена відповідно до закону, то
колегія суддів на підставі ст. 226 КАС
України скасовує судове
рішення суду апеляційної інстанції та
залишає в силі постанову
суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Донецького обласного
відділення Фонду соціального захисту
інвалідів задовольнити.

Постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 11 вересня
2012 року скасувати, а постанову
Донецького окружного
адміністративного суду від 19 червня
2011 року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
оскарженню не підлягає.

Головуючий: Судді: В.В. Тракало В.І.
Ємельянова І.Я. Олендер