Справа № 826/17439/13-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
1-й інстанції: Дегтярьова О.В.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів: ЧакуЄ.В.

Мєзєнцева Є.І.

При секретарі: Бібко
А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 06 грудня 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 06
грудня 2013 року адміністративний позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міндоходів у місті Києві
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення - задоволено.

Не погоджуючись з прийнятим рішенням,
відповідач звернувся до суду з
апеляційною скаргою в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нову, якою
відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, що протягом періоду з 31
травня 2013 року по 06 червня 2013 року на
підставі пп. 78.1.1 п. 78.1 статті 78, статті 79
Податкового кодексу України, на
підставі Наказу ДПІ від 29 травня 2013
року № 1872 та направлення на перевірку
від 31 травня 2013 року № 1276/22.9,
працівником ДПІ у Печерському районі м.
Києва була проведена документальна
позапланова виїзна перевірка ТОВ
«ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» з питань дотримання
вимог податкового законодавства
при здійсненні
фінансово-господарських
взаємовідносин з ТОВ «Джі Ем.Ем.
Експрес» за період з 01 квітня 2010 року по
31 березня 2013 року.

За результатами проведеної перевірки
ДПІ у Печерському районі м. Києва
складено акт від 13 червня 2013 року №
601/22.9/37448815, яким встановлено
встановлені допущені позивачем
порушення вимог п. 185.1 статті 185, п. 187.1
статті 187, п. 188.1 статті 188, п. 198.2. п. 198.3 і
п. 198.6 статті 198, п. 201.1, п. 201.4, п. 201.6 і п.
201.10 статті 201 Податкового кодексу
України, що призвело до заниження ТОВ
«ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» податку на додану
вартість у розмірі 2 607 67, 00 грн., в т.ч. за
березень 2012 року на суму 73 442, 00 гри., за
квітень 2012 року - 100 371, 00 грн., за травень
2012 року - 100 000, 00 грн., за липень 2012 року -
768 833, 00 грн., за серпень 2012 року - 768 833, 00
грн., та завищено від'ємне значення
цього податку за березень 2012 року в
сумі 17 290, 00 грн.

Не погоджуючись з висновками Акта
документальної перевірки позивач
подав 19 червня 2013 року до канцелярії
ДПІ письмові заперечення на висновки
вказаного Акта перевірки з
обґрунтуванням своєї позиції.

Своїм листом від 27.06.2013р. № 1364/10/22-07-10
відповідач залишив висновки Акта
перевірки без змін, а заперечення ТОВ
«ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» - без задоволення.

На підставі складеного акту перевірки,
01 липня 2013 року ДПІ у Печерському
районі м. Києва ДПС винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
згідно з пп. 54.3.2 п. 54.3 статті 54 ПК
України та відповідно до п. 123.1 статті 123
цього Кодексу, за порушення вимог п. 185.1
статті 185, п. 188.1 статті 188, п. 187.1 статті
187, п. 198.3, п. 198.2, п. 198.6 статті 198, п. 201.1, п.
201.4, п. 201.6 і п. 201.10 статті 201 ПК України,
визначило ТОВ «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у розмірі 3 259 596, 00 грн.,
в т.ч. 2 607 677, 00 грн. - основний платіж, 651
919, 00 грн. - штрафні (фінансові) санкції.

Не погоджуючись з винесеним податковим
повідомленням-рішенням позивач
оскаржив його в адміністративному
порядку.

З матеріалів справи вбачається, що в
періоді, який перевірявся податковим
органом, позивач мав господарські
правовідносини з ТОВ «Джі
Ем.Ем.Експрес», що підтверджується
укладеними господарськими договорами
підряду та договору на розробку
проектної документації.

Суми податку на додану вартість,
сплачені позивачем по
взаємовідносинах з зазначеним
контрагентам, були включені ним до сум
податкового кредиту за відповідні
звітні періоди.

Згідно зі статтею 200 ПК України - сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду. При позитивному
значенні суми, розрахованої згідно з
пунктом 200.1 статті 200 Кодексу, така сума
підлягає сплаті (перерахуванню) до
бюджету у строки, встановлені розділом
V Кодексу (пункт 200.2 статті 200 Кодексу).

Згідно п. 138.1 статті 138 ПК України -
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із: витрат операційної
діяльності, які визначаються згідно з
пунктами 138.4, 138.6 - 138.9, підпунктами 138.10.2 -
138.10.4 пункту 138.10, пунктом 138.11 цієї
статті, інших витрат, визначених згідно
з пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу, крім витрат,
визначених у пунктах 138.3 цієї статті та
у статті 139 цього Кодексу.

У відповідності до п. 138.2 статті 138 ПК
України - витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп. 139.1.9 п. 139.1 статті 139 ПК
України - не включаються до складу
витрат витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку.

Підпунктом 14.1.181 п. 14.1 статті 14 ПК
України встановлено, що податковий
кредит - це сума, на яку платник податку
на додану вартість має право зменшити
податкове зобов'язання звітного
(податкового) періоду, визначена згідно
з розділом V цього Кодексу.

Пунктом 198.1 статті 198 ПК України
встановлено право суб'єкта
підприємницької діяльності на
віднесення сум сплаченого податку на
додану вартість до податкового кредиту
у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно п. 198.3 статті 198 ПК України -
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Виходячи з системного аналізу
наведених норм права та обставин
справи, колегія суддів приходить до
висновку, що необхідними підставами
для включення позивачем до складу
податкового кредиту відповідних сум
податку на додану вартість є: придбання
ним товарів, робіт та послуг з метою
його подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності; сплата чи
нарахування сум податку на додану
вартість у зв'язку з таким придбанням, з
врахуванням рівня звичайних цін.

ПК України визначає лише окремі
випадки, за яких неможливе включення
витрат по сплаті податку на додану
вартість до податкового кредиту
звітного періоду.

Відповідно до п. 198.6 статті 198 ПК України
- не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу). У разі якщо на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, які попередньо віднесені
до податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
закону.

Згідно з п. 201.1 ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну.

Відповідно до п. 201.4 ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно пункту 201.8 статті 201 ПК України -
право на нарахування податку та
складання податкових накладних
надається виключно особам,
зареєстрованим як платники податку в
порядку, передбаченому статтею 183 цього
Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом прешої
інстанції, ТОВ «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС»
зареєстроване Печерською районною у м.
Києві державною адміністрацією 22
грудня 2010 року, що підтверджується
копією виписки з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців та перебуває на
податковому обліку в державній
податковій інспекції у Печерському
районі міста Києва.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до п. 201.10 статті 201
ПК України є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

Відповідно до статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» - підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Частиною 2 статті 9 зазначеного Закону
передбачено, що первинні та зведені
облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа (форми); дату
і місце складання; назву підприємства,
від імені якого складено документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

За змістом наведених правових норм
податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
сформований за наявності фактично
здійснених і підтверджених належним
чином господарських операцій разом із
складеними при їх проведенні
первинними документами, які
відображають реальність тієї операції,
яка є підставою для обліку платника
податків.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, протягом 2011 - 2012 років між
ТОВ «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» (Замовник), в особі
директора Куксіна В.М., та контрагентом
- ТОВ «Джі. Ем. Ем. Експрес» (Виконавець),
в особі їх директора Козодоя М.І.,
укладено ряд аналогічних за змістом
письмових договорів підряду та договір
на розробку проектної документації.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на підтвердження виконання
сторонами вказаних договорів надав до
суду копії таких документів: вище
перелічених договорів із змінами та
доповненнями до них; додатків до
договорів - специфікацій, локальних
кошторисів на виконання певних робіт,
договірних цін; актів приймання
виконаних будівельних робіт; довідок
про вартість виконаних будівельних
робіт; завдання на проектування до
Договору від 03 липня 2012 року № Л/018/999-0712;
календарного плану виконання робіт до
Договору від 03 липня 2012 року № Л/018/999-0712;
акта приймання-передачі виконаних
робіт та проектно-кошторисної
документації від 26 січня 2012 року № 28/12;
довідки ПАТ «Райффайзен Банк Аваль»
від 18 листопада 2013 року з відомостями
про суми коштів і реквізити платіжних
документів ТОВ «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС», на
підставі яких були вчинені перекази
коштів на рахунок ТОВ «Джі. Ем. Ем.
Експрес» в ПАТ «Терра Банк»; виписок АТ
«ОТП Банк» з розрахункового рахунку
ТОВ «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» за 18 липня 2011 року
та 26 липня 2011 року.

Додатково на обґрунтування своїх
позовних вимог ТОВ «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС»
надало суду копії наступних
документів, які підтверджують
наявність у нього
адміністративно-господарських
можливостей для здійснення протягом
перевіряємого періоду господарської
діяльності, використання спірних робіт
і послуг у своїй господарській
діяльності з метою отримання прибутку:
копії свого Статуту, довідок з органу
статистики відносно ТОВ «ЕНЕРДЖІ
СЕРВІС», ліцензій на право здійснення
господарської діяльності у
будівництві, пов'язаної із створенням
об'єктів архітектури; податкової
звітності ТОВ «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» з
податку на додану вартість за спірні
періоди; договорів підряду та договору
на розробку проектної документації,
укладених ТОВ «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» (як
Підрядником) із
контрагентами-замовниками робіт
(власниками об'єктів) протягом 2011 року,
а саме - ПАТ «Підприємство з
експлуатації електричних мереж
«Центральна енергетична компанія», ТОВ
«Луганське енергетичне об'єднання»,
ТОВ «Фрея-АГРО», ПАТ «Алчевський
металургійний комбінат»), та
оформлених на їх виконання первинних
документів; листів ПАТ «Підприємство з
експлуатації електричних мереж
«Центральна енергетична компанія»
щодо згоди на залучення до виконання
підрядних робіт субпідрядної
організації - ТОВ «Джі. Ем. Ем. Експрес»;
довідок ПАТ «Райффайзен Банк Аваль» і
банківських виписок по розрахунковому
рахунку позивача за 2011 рік, в яких
наведені відомості про суми коштів,
отриманих ТОВ «ЕНЕРДЖІ СЕРВІС» від
контрагентів-замовників; акти
приймання-здачі відремонтованих,
реконструйованих та модернізованих
об'єктів форми № ОЗ-2, актів введення в
експлуатацію всіх об'єктів ремонтних
робіт, актів приймання-передачі
основних засобів форми № ОЗ-1,
оформлених підприємствами-замовниками
будівельних робіт, за участю ТОВ
«ЕНЕРДЖІ СЕРВІС», тощо.

Під час огляду та дослідження
первинних документів, поданих
позивачем на підтвердження його
взаємовідносин з контрагентом, судом
не встановлено їх невідповідності
вимогам чинного податкового
законодавства.

Отже позивачем правомірно було
сформовано податковий кредит, оскільки
наведена вище первинна документація
чітко відображає операції які були
здійсненні між позивачем та його
контрагентами.

Як вбачається з матеріалів справи, на
момент укладення договору між
позивачем та його контрагентом,
останній був зареєстрований як платник
податку на додану вартість та мав
свідоцтво платника податків на додану
вартість у встановленому законом
порядку.

Також необхідно зазначити, що
невиконання контрагентом зобов'язання
по сплаті податку до бюджету не
являється підставою для позбавлення
платника податку права на отримання
податкового кредиту та відшкодування
податку на додану вартість.

Крім цього, невиконання контрагентом
позивача власних податкових
зобов'язань перед бюджетом, тягне
відповідну відповідальність саме для
нього, і не може вважатися підставою
для відповідальності позивача.

Судом на момент прийняття рішення у
справі не встановлено наявність
постановлених у судовому порядку
обвинувальних вироків стосовно
посадових осіб контрагента за фактом
фіктивного підприємництва.

Враховуючи зазначене, та оскільки
судом не було встановлено ознак
фіктивності укладених між позивачем та
його контрагентом правочинів,
необґрунтованими є висновки викладені
відповідачем в акті перевірки про
порушення позивачем податкового
законодавства

А як наслідок, колегія суддів приходить
до висновку про неправомірність
оскаржуваного податкового
повідомлення-рішення відповідача.

Таким чином, правомірним є висновок
суду першої інстанції про задоволення
даного адміністративного позову.

Отже при ухваленні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
дотримано всіх вимог законодавства, а
тому відсутні підстави для її
скасування.

Відповідно до статті 200 КАС України -
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 200, 205, 206, 212, 254 КАС
України суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міндоходів у місті Києві - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 06 грудня 2013 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили в порядку,
встановленому статтею 254 КАС України та
може бути оскаржена безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції в порядку і строки,
встановлені статтею 212 КАС України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Файдюк В.В.

Судді:
Чаку Є.В.

Мєзєнцев Є.І.