Справа № 825/786/14
Суддя: Соломко І.І.
Дата ухвалення: 2014-03-31 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

26 березня 2014 року
Чернігів Справа №
825/786/14

Чернігівський окружний
адміністративний суд в складі:

головуючої судді
Соломко І.І.,

за участю секретаря
Розмовенко А.О.,

позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача
Поставної А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, в режимі відео конференції,
в залі суду м. Чернігова справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Крюківської виправної колонії № 29
Управління державної пенітенціарної
служби України в Полтавській області
про визнання стягнень протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

До Чернігівського окружного
адміністративного суду звернувся
ОСОБА_1 з адміністративним позовом до
Крюківської виправної колонії № 29
Управління державної пенітенціарної
служби України в Полтавській області, в
якому остаточно просить суд визнати
протиправними стягнення у вигляді
догани від 23.11.2013 (самовільне залишення
робочого місця), від 28.11.2013 (в
категоричній формі відмовився
виходити на оплачувану роботу), від
17.12.2013 (самовільне залишення робочого
місця), від 27.12.2013 (зберігання
заборонених предметів), від 02.01.2014
(нетактовна поведінка з представниками
адміністрації), застосовані посадовими
особами Крюківської виправної колонії
№ 29 Управління державної
пенітенціарної служби України в
Полтавській області не на підставах та
не у відповідності до вимог чинного
законодавства та зобов'язати
відповідача припинити його
переслідування.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та просив їх
задовольнити в повному обсязі,
посилаючись на обставини, викладені в
позовній заяві. Він також зазначив, що в
період з 23.11.2013 по 02.01.2014 відчував
упереджене ставлення до нього з боку
працівників Крюківської виправної
колонії № 29 Управління державної
пенітенціарної служби України в
Полтавській області.

Представник відповідача в судовому
засіданні позов не визнав та просив в
його задоволенні відмовити, про що
надав письмові заперечення на позов.
Вважає, що оскаржувані рішення про
накладення на позивача стягнень
прийняті в порядку, визначеному
Кримінально-виконавчим кодексом
України, а тому є правомірними.

Під час розгляду справи судом на
обговорення сторін поставлено питання
про закриття провадження у справі на
підставі пункту 1 частини першої статті
157 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Позивач заперечував проти закриття
провадження у справі, наполягавши на їх
розгляді в порядку адміністративного
судочинства.

Представник відповідача не
заперечував проти закриття
провадження у справі.

Визначаючись щодо питання про
закриття провадження у справі, суд
виходив з такого.

Частиною другою статті 4 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на всі публічно-правові
спори, крім спорів, для яких законом
встановлений інший порядок судового
вирішення.

Відповідно до частини першої статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно пункту 1 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого врядування, їхня
посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні функції
на основі законодавства, в тому числі
на виконання делегованих повноважень.

Пунктом 7 частини першої статті 3
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено коло суб'єктів
владних повноважень, до яких віднесено
органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові чи службові особи, інші
суб'єкти при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Згідно з пунктом 1 частини першої
статті 17 Кодексу адміністративного
судочинства України юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до частини 3 даної статті
юрисдикція адміністративних судів не
поширюється на публічно-правові
справи: 1) що віднесені до юрисдикції
Конституційного Суду України; 2) що
належить вирішувати в порядку
кримінального судочинства; 3) про
накладення адміністративних стягнень;
4) щодо відносин, які відповідно до
закону, статуту (положення) об'єднання
громадян віднесені до його внутрішньої
діяльності або виключної компетенції.

З наведених норм вбачається, що
публічно-правовим спором за Кодексом
адміністративного судочинства є
публічно-правовий спір, який випливає
із здійснення суб'єктом владних
повноважень управлінський функцій.

Як вбачається із позовної заяви,
позивач оскаржує стягнення, накладені
на нього в порядку
Кримінально-виконавчого кодексу під
час відбування покарання, а саме:
стягнення у вигляді догани від 23.11.2013
(самовільне залишення робочого місця),
від 28.11.2013 (в категоричній формі
відмовився виходити на оплачувану
роботу), від 17.12.2013 (самовільне
залишення робочого місця), від 27.12.2013
(зберігання заборонених предметів), від
02.01.2014 (нетактовна поведінка з
представниками адміністрації).

Відповідно до частини першої статті 132
Кримінально-виконавчого кодексу
України за порушення встановленого
порядку відбування покарання до
засуджених можуть застосовуватися
такі заходи стягнення попередження;
догана, дисциплінарний штраф у сумі до
двох мінімальних розмірів заробітної
плати; скасування поліпшених умов
тримання, передбачених статтями 138 - 140 і
143 цього Кодексу; поміщення засуджених
чоловіків, які тримаються у виправних
колоніях, у дисциплінарний ізолятор з
виведенням або без виведення на роботу
чи навчання на строк до п'ятнадцяти діб,
а засуджених жінок - до десяти діб;
поміщення засуджених, які тримаються в
приміщеннях камерного типу виправних
колоній максимального рівня безпеки, в
карцер без виведення на роботу на строк
до п'ятнадцяти діб; переведення
засуджених, які тримаються у виправних
колоніях, крім засуджених, які
тримаються у виправних колоніях
мінімального рівня безпеки з
полегшеними умовами тримання, до
приміщення камерного типу (одиночної
камери) на строк до трьох місяців.

Стаття 134 цього Кодексу передбачає
право засудженого на оскарження
накладеного на нього стягнення, однак
подання скарги не зупиняє виконання
стягнення. Посадова особа, яка наклала
стягнення, за наявності для того
підстав може його скасувати або
замінити іншим, більш м'яким
стягненням. Вища посадова особа може
скасувати стягнення в разі, коли
посадова особа, яка наклала стягнення,
перевищила свої повноваження або
стягнення було накладено нею при
відсутності порушення з боку
засудженого.

Отже, порядок застосування заходів
стягнення, що застосовуються до осіб,
позбавлених волі, регулюється главою 19
Кримінально-виконавчого кодексу
України. Цією главою передбачено право
засудженого оскаржити накладене на
нього стягнення. Однак посадові особи,
яким надано право застосовувати заходи
стягнення, передбачені статтями 130-132
цього Кодексу, виконують не владні
управлінські, а процесуальні функції і
спори, що виникли між сторонами по
даній справі та пов'язані з реалізацією
таких повноважень, не належать до
юрисдикції адміністративних судів та
повинні розглядатися у межах
кримінального, а не адміністративного
судочинства.

Вказана позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного суду від
14.02.2014 № К/9991/12945/11.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що фактично спір виник з правовідносин,
які регулюються
Кримінально-виконавчим кодексом
України. Оскаржувані заходи стягнення
накладаються на засуджених за
відповідні порушення дисципліни,
трудового розпорядку та стосуються
порядку і умов перебування засуджених
в місцях відбування покарань, в зв'язку
з чим скасування та визнання
протиправними таких заходів стягнення
до компетенції адміністративних судів
не відноситься.

Відповідно до пункту 1 частини першої
статті 157 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд закриває
провадження у справі, якщо справу не
належить розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Згідно частини другої статі 157 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо провадження у справі закривається
з підстави, встановленої пунктом 1
частини першої цієї статті, суд повинен
роз'яснити позивачеві, до юрисдикції
якого суду віднесено розгляд таких
справ.

Даний спір віднесено до юрисдикції
Менського районного суду
Чернігівської області.

З огляду на викладене, суд доходить
висновку про необхідність закриття
провадження у справі за позовом ОСОБА_1
до Крюківської виправної колонії № 29
Управління державної пенітенціарної
служби України в Полтавській області
про визнання стягнень протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії.

Керуючись статтями 157, 158-160 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Провадження у справі закрити.

Попередити позивача, що повторне
звернення до суду тієї ж особи з таким
самим адміністративним позовом, щодо
якого постановлено ухвалу про закриття
провадження, не допускається.

Роз'яснити позивачу, що він може
звернутися до Менського районного суду
Чернігівської області в порядку
кримінального судочинства.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку статей 167, 186 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до Київського
апеляційного адміністративного суду
протягом п'яти днів з дня отримання її
копії.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення.

Суддя
І.І. Соломко