Справа № 802/448/14-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

18 березня 2014 р.
Справа № 802/448/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Поліщук Ірини Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Кошевого Богдана Анатолійовича

представника позивача:
ОСОБА_1

представників відповідача:
Шоломського С.А.,
Янушкевича А.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4

до: Вінницької об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області

про: визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернувся
фізична особа-підприємець ОСОБА_4 (далі
- ФОП ОСОБА_4, позивач) з
адміністративним позовом до
Вінницької об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області (далі - Вінницька ОДПІ,
відповідач) про визнання протиправними
та скасування податкових
повідомлень-рішень.

Позовні вимоги мотивовані тим, що на
підставі висновків акту виїзної
позапланової документальної
перевірки ФОП ОСОБА_4 № 62/1721/НОМЕР_1 від
21.01.2014р. з питань достовірності
нарахування суми бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість за період з 11.07.2011р. по 31.10.2013р.,
Вінницькою ОДПІ прийняті податкові
повідомлення-рішення від 08.02.2014р. №
, яким ФОП ОСОБА_4 збільшено суму
грошового зобов`язання по податку на
додану вартість за основним платежем
на 37689,00 грн., за штрафними (фінансовими)
на 9422,25 грн., та № , яким ФОП ОСОБА_4
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов`язань наступних періодів) з
податку на додану вартість на 108322,00 грн.
та застосовано до нього штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 27080,50 грн.

Позивач не погоджується з висновками
податкового органу, викладеними у акті
перевірки, а відповідно, і з прийнятими
податковими повідомленнями-рішеннями,
вважає їх протиправними та просить
скасувати.

Крім того, у прохальній частині
позовної заяви позивач просить
стягнути з Державного бюджету України
на його користь бюджетну
заборгованість з відшкодування
податку на додану вартість за період
вересень 2012 року - жовтень 2013 року в
сумі 112692,00 грн.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримала та,
посилаючись на обставини, викладені у
позовній заяві та пояснення, надані у
судовому засіданні, просила позов
задовольнити у повному обсязі.

Представники відповідача позовні
вимоги не визнали, з підстав,
викладених у своїх письмових
запереченнях (т. 5 а.с. 221-223), в яких
зазначено, що Вінницька ОДПІ, приймаючи
оскаржувані податкові повідомлення -
рішення, діяла згідно із нормами
чинного законодавства на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому адміністративний позов
не підлягає задоволенню.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
оцінивши докази в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Як встановлено судом, в період з 31.12.2013
року по 14.01.2014 року головним державним
ревізором-інспектором відділу
контрольно-перевірочної роботи
доходів і зборів з фізичних осіб
управління доходів і зборів з фізичних
осіб Вінницької ОДПІ Шоломицьким С.А.
проведено документальну позапланову
виїзну перевірку ФОП ОСОБА_4 з питань
достовірності нарахування суми
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість за період з 11.07.2011р. по
31.10.2013р.

За результатами перевірки складено акт
№ 62/1721/НОМЕР_1 від 21.01.2014р. (надалі - акт
перевірки) (т. 1 а.с. 9-19).

Згідно висновків даного акту,
перевіркою встановлено порушення ФОП
ОСОБА_4:

- п. 187.1 ст. 187, п.п. 195.1.3 п. 195.1 ст. 195, п. 198.3
ст. 198, п. 200.1 ст. 200 Податкового кодексу
України, в результаті чого підприємцем
занижено податок на додану вартість у
період, що перевірявся, на загальну
суму 39402 грн., у тому числі по періодах:
серпень 2011 року - 996 грн., вересень 2011
року - 4307 грн., жовтень 2011 року - 920 грн.,
листопад 2011 року- 3715 грн., грудень 2011
року - 8102 грн., січень 2012 року - 2672 грн.,
лютий 2012 року - 8448 грн., березень 2012 року
- 9209 грн., квітень 2012 року - 1020 грн.,
травень 2012 року - 13 грн.;

- п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України та наказу Міністерства
фінансів України від 25.11.2011р. № 1492 «Про
затвердження форм та Порядку
заповнення та подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», в результаті чого
підприємцем завищено податок на додану
вартість, що підлягає бюджетному
відшкодуванню на рахунок платника у
банку в період, що перевірявся , на
загальну суму 108322 грн., у тому числі по
періодах: за вересень 2012 року - 15237 грн.,
за жовтень 2012 року - 6326 грн., за листопад
2012 року - 11306 грн., за грудень 2012 року- 8176
грн., за січень 2013 року - 4656 грн., за лютий
2013 року - 9627 грн., за березень 2013 року - 5682
грн., за квітень 2013 року - 4743 грн., за
травень 2013 року - 7235 грн., за червень 2013
року - 7914 грн., за липень 2013 року - 8234 грн.,
за серпень 2013 року - 8386 грн., за вересень
2013 року - 3734 грн., за жовтень 2013 року - 7066
грн.

08 лютого 2014 року на підставі висновків
акту перевірки Вінницькою ОДПІ
прийняті податкові
повідомлення-рішення:

№ (т. 1 а.с. 29), яким ФОП ОСОБА_4
збільшено суму грошового зобов`язання
по податку на додану вартість за
основним платежем на 37689,00 грн., за
штрафними (фінансовими) на 9422,25 грн.;

№ (т. 1 а.с. 30), яким ФОП ОСОБА_4
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов`язань наступних періодів) з
податку на додану вартість на 108322,00 грн.
та застосовано до нього штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 27080,50 грн.

Визначаючись щодо заявленого позову
суд виходив з наступного.

Так, згідно із пп. 14.1.36 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України (далі - ПК
України), господарська діяльність -
діяльність особи, що пов'язана з
виробництвом (виготовленням) та/або
реалізацією товарів, виконанням робіт,
наданням послуг, спрямована на
отримання доходу і проводиться такою
особою самостійно та/або через свої
відокремлені підрозділи, а також через
будь-яку іншу особу, що діє на користь
першої особи, зокрема за договорами
комісії, доручення та агентськими
договорами.

Підпунктом.14.1.181 пункту 14.1 статті 14
Податкового кодексу України
встановлено, що податковий кредит -
сума, на яку платник податку на додану
вартість має право зменшити податкове
зобов'язання звітного (податкового)
періоду, визначена згідно з розділом V
цього Кодексу.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України, право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України, датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно із п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України, податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

В акті перевірки № 62/1721/НОМЕР_1 від
21.01.2014р. зазначено, що на порушення п. 198.3
ст. 198 Податкового кодексу України ФОП
ОСОБА_4 завищено податковий кредит на
суму 142416 грн. по операціях з придбання
товарів, що в подальшому не
використовувались в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Такий висновок ґрунтується на тому, що
суб`єкт підприємницької діяльності -
фізична особа підприємець не можу бути
власником нерухомого та рухомого
майна, а придбання, спорудження,
будівництво такого майна суб`єктом
підприємницької діяльності - фізичною
особою підприємцем, який
зареєстрований платником ПДВ, може
здійснюватись ним виключно як фізичною
особою, а тому право на податковий
кредит за операцією з придбання,
спорудження, будівництво зазначеного
майна не виникає.

Тобто, в даному випадку, перевіряючий
вважає, що операції з придбання
позивачем у своїх контрагентів
запчастин, що придбавались для ремонту
вантажних автомобілів, що
використовуються ним у своїй
господарській діяльності, не надають
права останньому на віднесення
вказаних сум до податкового кредиту,
оскільки вказані автомобілі
зареєстровані за позивачем як за
фізичною особою, в той час як право на
віднесення сум до складу податкового
кредиту наявне лише у фізичної
особи-підприємця.

Однак, суд не погоджується з такими
висновками з огляду на наступне.

Згідно свідоцтва Серії НОМЕР_4 (т. 5 а.с.
237), ОСОБА_4 17.07.2001р. зареєстрований
Виконавчим комітетом Вінницької
міської ради як фізична
особа-підприємець.

Відповідно до свідоцтва № НОМЕР_5 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість, ФОП ОСОБА_4 з 11.07.2011 року
зареєстрований платником податку на
додану вартість.

З витягу з Єдиного державного реєстру
та фізичних осіб-підприємців Серії
НОМЕР_6, копія якого міститься в
матеріалах справи (т. 5 а.с. 238-239), слідує,
що основним видом діяльності ФОП
ОСОБА_4 є «49.41 Вантажний автомобільний
транспорт».

З наданих представником позивача копій
свідоцтв про реєстрацію транспортних
засобів (т. 6 а.с. 9-16) слідує, що ОСОБА_4 є
власником 42 вантажних автомобілів, які
використовуються ним у господарській
діяльності, яка полягає у здійсненні
міжнародних вантажних перевезень.

Вказаний факт не заперечувався
представниками відповідача.

Постановою Кабінету Міністрів України
від 07.09.1998р. № 1388 (у редакції постанови
Кабінету Міністрів України від 23.12.2009р.
№ 1371) затверджено Порядок державної
реєстрації (перереєстрації), зняття з
обліку автомобілів, автобусів, а також
самохідних машин, сконструйованих на
шасі автомобілів, мотоциклів усіх
типів, марок і моделей, причепів,
напівпричепів, мотоколясок, інших
прирівняних до них транспортних
засобів та мопедів.

Відповідно до п. 6 даних Правил,
транспортні засоби реєструються за
юридичними та фізичними особами в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції.

В даному випадку, нормами чинного
законодавства не передбачено
реєстрацію транспортних засобів за
фізичними особами-підприємцями.

Тобто, транспортний засіб, навіть якщо
він придбаний фізичною
особою-підприємцем, реєструється в
реєстраційно-екзаменаційних
підрозділах Державтоінспекції за
фізичною особою.

А тому, на думку суду, позивач мав повне
право для використання власних
вантажних автомобілів у своїй
господарській діяльності

Враховуючи вищевикладене, висновки
акту перевірки щодо відсутності у ФОП
ОСОБА_4 права на включення до
податкового кредиту сум ПДВ по
операціях з придбання запчастин до
вантажних автомобілів є
безпідставними та такими, що не
відповідають нормам діючого
законодавства.

При цьому, суд вважає за необхідне
зазначити, що в ході розгляду справи
судом досліджено питання придбання
товарів та інших послуг, що
забезпечували діяльність
автотранспорту, а саме, запчастин, шин,
акумуляторів, реальність вказаних
операцій було підтверджено належними
доказами, серед яких: договори,
податкові накладні, акти виконаних
робіт, акти списання, копії яким
містяться в матеріалах справи.

Факт оплати вказаних товарів,
підтверджується наявними в матеріалах
справи копіями виписок банку за
особовими рахунками ФОП ОСОБА_4 (т. 6 а.с.
17-242).

Під час розгляду справи представники
відповідача не заперечували факту
наявності на момент проведення
перевірки всіх первинних документів,
що підтверджують реальність придбання
позивачем вищевказаних товарів.

При цьому, ч. 3 ст. 72 КАС України
встановлено, що обставини, які
визнаються сторонами, можуть не
доказуватися перед судом, якщо проти
цього не заперечують сторони і в суду
не виникає сумніву щодо достовірності
цих обставин та добровільності їх
визнання.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу. У
разі коли на момент перевірки платника
податку контролюючим органом суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Враховуючи те, що під час судового
розгляду справи встановлено, що
придбання запчастин до вантажних
автомобілів, які використовує у своїй
господарській діяльності позивач,
підтверджується належно оформленими
первинними документами, а отже позивач
мав повне право на віднесення вказаних
сум до податкового кредиту.

Що стосується правомірності прийняття
податкового повідомлення-рішення від 08
лютого 2014 року № , то в даному
випадку варто зазначити наступне.

Так, податковим повідомленням-рішенням
від 08.02.2014р. № НОМЕР_3 ФОП ОСОБА_4
зменшено суму бюджетного
відшкодування (у тому числі заявленого
в рахунок зменшення податкових
зобов`язань наступних періодів) з
податку на додану вартість на 108322,00 грн.
та застосовано до нього штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 27080,50 грн.

Дане рішення прийнято відповідачем на
підставі висновків акту перевірки акт
№ 62/1721/НОМЕР_1 від 21.01.2014р.

Згідно висновків даного акту,
перевіркою встановлено порушення ФОП
ОСОБА_4 п. 200.4 ст. 200 Податкового кодексу
України та наказу Міністерства
фінансів України від 25.11.2011р. № 1492 «Про
затвердження форм та Порядку
заповнення та подання податкової
звітності з податку на додану
вартість», в результаті чого
підприємцем завищено податок на додану
вартість, що підлягає бюджетному
відшкодуванню на рахунок платника у
банку в період, що перевірявся , на
загальну суму 108322 грн., у тому числі по
періодах: за вересень 2012 року - 15237 грн.,
за жовтень 2012 року - 6326 грн., за листопад
2012 року - 11306 грн., за грудень 2012 року- 8176
грн., за січень 2013 року - 4656 грн, за лютий
2013 року - 9627 грн., за березень 2013 року - 5682
грн., за квітень 2013 року - 4743 грн., за
травень 2013 року - 7235 грн., за червень 2013
року - 7914 грн., за липень 2013 року - 8234 грн.,
за серпень 2013 року - 8386 грн., за вересень
2013 року - 3734 грн., за жовтень 2013 року - 7066
грн.

Таке порушення, на думку перевіряючого,
сталося у зв`язку із неправильним
заповненням позивачем додатку 2 до
податкової декларації з податку на
додану вартість (Довідка про залишок
суми від`ємного значення попередніх
податкових періодів, що залишаються
непогашеними після бюджетного
відшкодування, отриманого у звітному
податковому періоді, та підлягає
включенню до складу податкового
кредиту наступного податкового
періоду), а саме: платником податків у
додатку 2 до уточнюючих розрахунків, у
яких заявлено суми ПДВ до
відшкодування на рахунок платника у
банку (перелічені в п. 3.1 акту
перевірки), заповнено колонку (Частина
залишку від`ємного значення, фактично
сплачена отримувачем товарів/послуг
постачальникам товарів/послуг або до
Державного бюджету, а в разі отримання
від нерезидента послуг на митній
території України включена до
податкових зобов`язань у декларації, у
попередніх звітних (податкових)
періодах або не брала участі у
розрахунках бюджетного відшкодування
(переноситься до рядка 2 розрахунку
бюджетного відшкодування) із
показниками, які дорівнюють показникам
колонки (Значення рядка 24 декларації
звітного податкового періоду), що не
відповідає дійсності. У зв`язку із
вищевикладеним ФОП ОСОБА_4 завищено
суму бюджетного відшкодування на
рахунках платника у банку на загальну
суму 108322 грн.

При цьому у п. 3.1 акту перевірки
перевіряючим зазначено, що ФОП ОСОБА_4
було подано уточнюючі розрахунки
податкових зобов`язань з податку на
додану вартість, в яких задекларовано
р. 23.1 (сума, що підлягає бюджетному
відшкодуванню на рахунках платника в
банку) на суму 112692 грн., а саме за такі
періоди: за вересень 2012 року - 15237 грн.,
за жовтень 2012 року - 6326 грн., за листопад
2012 року - 11306 грн., за грудень 2012 року- 8176
грн., за січень 2013 року - 4656 грн, за лютий
2013 року - 9627 грн., за березень 2013 року - 5682
грн., за квітень 2013 року - 4743 грн., за
травень 2013 року - 7235 грн., за червень 2013
року - 7914 грн., за липень 2013 року - 8234 грн.,
за серпень 2013 року - 8386 грн., за вересень
2013 року - 3734 грн., за жовтень 2013 року - 7066
грн.

Тобто, в даному випадку, посадовою
особою відповідача поставлено в
залежність отримання позивачем суми,
що підлягає бюджетному відшкодуванню
на рахунках платника в банку із
правильним заповненням додатку 2 до
уточнюючого розрахунку, при тому, що
така сума, як встановлено судом вище,
визначена позивачем правильно, тобто
на підставі усіх первинних документів,
що підтверджують суму податкового
кредиту.

Згідно з пунктами 200.1, 200.3, 200.4 статті 200
ПК України, сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню) до Державного
бюджету України або бюджетному
відшкодуванню, визначається як різниця
між сумою податкового зобов'язання
звітного (податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

При від'ємному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума враховується у
зменшення суми податкового боргу з
податку, що виник за попередні звітні
(податкові) періоди (у тому числі
розстроченого або відстроченого
відповідно до цього Кодексу), а в разі
відсутності податкового боргу -
зараховується до складу податкового
кредиту наступного звітного
(податкового) періоду.

Якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

На думку суду, помилки у додатку 2 до
податкової декларації (Довідка про
залишок суми від`ємного значення
попередніх податкових періодів, що
залишаються непогашеними після
бюджетного відшкодування, отриманого у
звітному податковому періоді, та
підлягає включенню до складу
податкового кредиту наступного
податкового періоду) не можуть
автоматично свідчити про відсутність у
платника податку на додану вартість
права на бюджетне відшкодуванню
податку на рахунок платника у банку,
коли така сума бюджетного
відшкодування визначена в податковій
декларації платника податку і у
перевіряючих немає претензій до
порядку її заповнення.

З урахуванням усього вищевикладеного,
суд приходить до висновку, що оскільки
висновки, викладені в акті перевірки
від № 62/1721/НОМЕР_1 від 21.01.2014р., не
знайшли свого підтвердження під час
розгляду справи, а отже, і прийняті, на
його підставі податкові
повідомлення-рішення від 08.02.2014 року
№№ , є протиправними та
підлягають скасуванню.

При цьому, враховуючи те, що під час
судового розгляду справи встановлено,
що позивачем належними та допустимими
доказами підтверджена сума бюджетного
відшкодування з ПДВ за період з вересня
2012 року - жовтень 2013 року в загальному
розмірі 112692 грн., то в даному випадку,
вказано сума підлягає стягненню з
Державного бюджету України на користь
фізичної особи-підприємця ОСОБА_4.

При ухваленні рішення в даній
адміністративній справі суд також
керувався наступним.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади,
їх посадові особи зобов`язані діяти
лише на підставі, в межах повноважень
та у спосіб, передбачені Конституцією
та законами України.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 КАС України оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього
Кодексу в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі
матеріали, які свідчать про його
правомірні дії.

З обставин адміністративної справи,
встановлених судом, вбачається, що
відповідачем не доведено
правомірність оскаржуваних рішень,
відтак позовні вимоги знайшли своє
підтвердження під час розгляду
адміністративної справи.

Надаючи оцінку оскаржуваним
податковим повідомленням-рішенням, суд
виходив із того, що відповідно до ч.3 ст.
2 КАС України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Суд зауважує, що в ході судового
розгляду справи позивачем доведено ті
обставини, на яких ґрунтуються його
вимоги, в той час, як відповідач не
довів правомірності прийнятих ним
рішень.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Згідно з підпунктом 3 пункту 9 розділу VI
"Прикінцеві та перехідні положення"
Бюджетного кодексу України, у разі
безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Пунктом 19 Порядку виконання рішень про
стягнення коштів державного та
місцевих бюджетів або бюджетних
установ передбачено, що безспірне
списання коштів державного та місцевих
бюджетів і їх перерахування на рахунок,
зазначений у виконавчому документі про
стягнення надходжень бюджету та/або
заяві про виконання рішення про
стягнення надходжень бюджету,
здійснюються органами Казначейства з
відповідного рахунка, на який такі
кошти зараховані, шляхом оформлення
розрахункових документів.

З огляду на все вищезазначене, суд
вважає за необхідне стягнути судові
витрати позивача у розмірі 182,70 грн. із
Державного бюджету України шляхом їх
безспірного списання органами
Державної казначейської служби з
рахунків Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Решта суми судового збору у розмірі
1644,30 грн. стягується з відповідача
згідно з ч. 3 ст. 4 Закону України "Про
судовий збір" пропорційно до
задоволеної частини позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Вінницької об`єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Вінницькій
області № від 08.02.2014 року та №
від 08.02.2014 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 бюджетну заборгованість з
відшкодування податку на додану
вартість в сумі 112692,00 грн. (сто
дванадцять тисяч шістсот дев`яносто
дві гривні 00 копійок).

Стягнути з Державного бюджету України
на користь фізичної особи-підприємця
ОСОБА_4 понесені ним судові витрати у
вигляді судового збору в сумі 182,70 грн.
(сто вісімдесят дві гривні 70 копійок)
шляхом їх безспірного списання
органами Державної казначейської
служби з рахунків Вінницької
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Вінницькій області.

Стягнути з Державного бюджету України
на спеціальний рахунок Державної
судової адміністрації України (банк
одержувача - ГУ ДКСУ у Вінницькій
області, код банку 802015, р/р 4002)
судовий збір у сумі 1644,30 грн. (одна
тисяча шістсот сорок чотири гривні 30
копійок) шляхом його безспірного
списання органами Державної
казначейської служби України з
рахунків Вінницької об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна