Справа № 826/12905/13-а
Суддя: Саприкіна І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
у 1-й інстанції: Келеберда В.І.
Суддя-доповідач: Саприкіна І.В.
У Х В А Л А

Іменем України

26 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді:
Саприкіної І.В.,

суддів:
Аліменка В.О., Кучми А.Ю.,

при секретарі:
Погорілій К.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
Державної реєстраційної служби
України на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.10.2013 року по справі за позовом
Корпорації «Науково-виробниче
об'єднання «Арсенал», товариства з
обмеженою відповідальністю «Скайнет
Ltd», товариства з обмеженою
відповідальністю «Нова Тор» до
Державної реєстраційної служби
України, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Дурицької Марії
Євгенівни, третя особа державне
підприємство завод «Арсенал», про
визнання протиправними та скасування
рішень, зобов'язання вчинити певні дії,
-

В С Т А Н О В И Л А :

Корпорація «НВО «Арсенал», ТОВ
«Скайнет Ltd», ТОВ «Нова Тор» звернулися
до Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної реєстраційної служби
України, державного реєстратора прав
на нерухоме майно Дурицької М.Є. про
визнання протиправними та скасування
рішень, зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
02.10.2013 року позов задоволено в повному
обсязі.

Не погоджуючись з зазначеною
постановою суду, Державна реєстраційна
служба України подали апеляційну
скаргу, в якій просять постанову суду
першої інстанції скасувати та
постановити нову, якою в задоволенні
позову відмовити в повному обсязі. При
цьому апелянт посилається на
незаконність, необґрунтованість та
необ'єктивність оскаржуваного рішення,
неповне з'ясування всіх обставин, що
мають значення для вирішення справи,
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права,
що є підставою для скасування
оскаржуваної постанови.

Заслухавши суддю-доповідача, учасників
процесу, що з'явилися в судове
засідання, дослідивши доводи
апеляційної скарги та перевіривши
матеріали справи, колегія суддів
знаходить, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Суд першої інстанції прийшов до
висновку про наявність правових
підстав для задоволення позову.
Апеляційна інстанція повністю
підтримує таку правову позицію, з
огляду на наступне.

З матеріалів справи вбачається, що
18.12.2007 між ДП завод «Арсенал»,
Корпорацією «Науково-виробниче
об'єднання «Арсенал та ТОВ «СКАЙНЕТ Ltd»
укладено договір простого товариства
(спільної діяльності) №10 (далі - договір
простого товариства або спільна
діяльність).

ДП завод «Арсенал» в якості вкладу до
Спільної діяльності внесли належне їм
на праві господарського відання
нерухоме майно, а саме: нежитлові
приміщення І поверху корпусу 14 (інв.
№000014) загальною площею 1384,0 кв. м.;
одноповерхову прибудову корпусу №5
(інв. №000005) загальною площею 1048,0 кв. м.;
нерухоме майно корпусу №11 (інв. №82365011)
загальною площею 206,83 кв. м.;
одноповерховий корпус № 7 (інв. №8116007)
загальною площею 2697,0 кв. м.; нежитлові
приміщення 4-6 поверхів
лаборатно-побутового корпусу № 9 (інв.
№000009) загальною площею 2467,68 кв. м.;
нежитлові приміщення ливарного
корпусу № 6 (інв. №000006) загальною площею
13783,0 кв. м. та нежитлові приміщення
корпусу № 59 (інв. №000059) загальною
площею 11003,0 кв. м.

З Наказу Національного космічного
агентства України від 13.12.2007 року № 385
«Про надання дозволу на відчуження
нерухомого майна ДП завод «Арсенал» та
листа Фонду державного майна України
від 10.12.2007 року №10-24-19674 «Щодо надання
погодження на відчуження нерухомого
майна» слідує, що ДП завод «Арсенал» в
установленому законодавством порядку
отримали згоду на відчуження
нерухомого майна шляхом внесення його
в якості вкладу до Спільної діяльності.

14.03.2008 року між ДП завод «Арсенал»,
Корпорацією НВО «Арсенал», ТОВ
«СКАЙНЕТ Ltd» та ТОВ «НОВА ТОР» укладено
додаткову угоду №1 до договору
простого товариства, згідно з умовами
якої учасники даного товариства
домовились прийняти ТОВ «НОВА ТОР» до
складу учасників Спільної діяльності.

28.08.2012 між ДП завод «Арсенал»,
Корпорацією НВО «Арсенал», ТОВ
«СКАЙНЕТ Ltd» та ТОВ «НОВА ТОР» укладено
додаткову угоду № 4 до договору
простого товариства, згідно з умовами
якої учасники дійшли згоди повернути
ДП завод «Арсенал» із Спільної
діяльності частину його внеску на
загальну суму 56 648 949,02 грн. нерухомим
майном (одноповерховий механічний
корпус № 7 літ. «И» загальною площею 2911,6
кв. м., нежитлові приміщення 1 поверху
корпусу № 14 літ. «Ї» загальною площею
1377,3 кв. м., з правом користування
нежитловим приміщенням - частиною у 42%
складального корпусу № 45 загальною
площею 11085 кв. м.) та обладнанням.

Відповідно до абз. 4 п. 7.1. розділу 7
договору простого товариства учасники
простого товариства мають право на
вихід з простого товариства. При цьому
учасники мають право при виході з
простого товариства отримати грошову
компенсацію за майно, передане в якості
внеску в спільну діяльність. У випадку
грошової компенсації майно, передане
учасниками в якості внеску у спільну
діяльність, стає спільною частковою
власністю осіб, які на цей момент є
учасниками простого товариства, якщо
інше не буде встановлено окремим
правочином (договором, угодою) про
вихід учасника з простого товариства.
Завод приймає рішення про вихід з
простого товариства та про можливість
грошової компенсації за майно,
передане в якості внеску в спільну
діяльність, за погодженням з органом
управління.

Як вбачається з протоколу № 46 зборів
учасників простого товариства від
26.06.2013 року, питання щодо виходу ДП
завод «Арсенал» з простого товариства
(Спільної діяльності) було погоджено
всіма учасниками. Крім того, 18.07.2013 року
між ДП завод «Арсенал», Корпорацією НВО
«Арсенал», ТОВ «СКАЙНЕТ Ltd» та ТОВ «НОВА
ТОР» укладено додаткову угоду № 6,
відповідно до умов якої учасники
Спільної діяльності дійшли згоди про
вихід ДП завод «Арсенал» зі складу
простого товариства з отриманням
грошової компенсації за частку у
спільному майні.

За п. 6 Порядку відчуження об'єктів
державної власності, затвердженого
Постановою Кабінету Міністрів України
N 803 від 06.06.2007 року відчуження майна
здійснюється безпосередньо суб'єктом
господарювання, на балансі якого
перебуває таке майно, лише після
надання на це згоди або дозволу
відповідного суб'єкта управління
майном, який є представником власника і
виконує його функції у межах,
визначених законодавчими актами.
Рішення про надання згоди на
відчуження нерухомого майна, а також
повітряних та морських суден, суден
внутрішнього плавання та рухомого
складу залізничного транспорту
приймається суб'єктами управління лише
за погодженням з Фондом державного
майна.

З листа Державного космічного
агентства України № 3802/10-4/13 від 03.07.2013
року вбачається, що ДП завод «Арсенал»
отримали згоду суб'єкта управління -
Державного космічного агентства
України на вихід зі складу учасників
простого товариства (Спільної
діяльності).

Судова колегія відзначає, що
відчуження ДП завод «Арсенал»
нерухомого майна до Спільної
діяльності вчинено відповідно до
Порядку відчуження об'єктів державної
власності, затвердженого постановою
КМУ від 06.06.2007 №803. Дана обставина не
заперечується сторонами.

Виходячи з положень ч. 1 ст. 1134 ЦК
України, внесене учасниками майно, яким
вони володіли на праві власності, а
також вироблена у результаті спільної
діяльності продукція та одержані від
такої діяльності плоди і доходи є
спільною частковою власністю
учасників, якщо інше не встановлено
договором простого товариства або
законом.

Абзацом 4 п. 7.1. розділу 7 договору
простого товариства передбачено, що у
випадку грошової компенсації майно,
передане учасниками в якості внеску у
спільну діяльність, стає спільною
частковою власністю осіб, які на цей
момент є учасниками простого
товариства, якщо інше не буде
встановлено окремим правочином
(договором, угодою) про вихід учасника з
простого товариства.

Аналіз зазначених правових норм
свідчить, що у учасників Спільної
діяльності, що залишилися у складі
простого товариства після виходу зі
складу учасників ДП завод «Арсенал»,
виникло право спільної часткової
власності на майно, яке було внесене ДП
завод «Арсенал» в якості вкладу у
Спільну діяльність.

18.07.2013 між Корпорацією НВО «Арсенал»,
ТОВ «СКАЙНЕТ Ltd» та ТОВ «НОВА ТОР»
укладено додаткову угоду № 7 до
договору простого товариства, згідно з
умовами якої визначено розмір часток
учасників у праві спільної часткової
власності на майно, яке внесене
учасниками, створене та придбане в
результаті спільної діяльності.

За ч. 1 ст. 355 ЦК України, майно, що є у
власності двох або більше осіб
(співвласників), належить їм на праві
спільної власності (спільне майно).

Відповідно до ч. 4 ст. 355 ЦК України,
спільна власність вважається
частковою, якщо договором або законом
не встановлена спільна сумісна
власність на майно.

Право власності вважається набутим
правомірно, якщо інше прямо не випливає
із закону або незаконність набуття
права власності не встановлена судом.

Судова колегія не може не відмітити, що
дане право спільної часткової
власності ніким не заперечується та не
було оскаржено в судовому порядку.

29.07.2013 року позивачі звернулись до
відповідача із заявами про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень від
29.07.2013 року № 2253969 та № 2268384, в яких
просили здійснити реєстрацію права
спільної часткової власності на
одноповерхову прибудову корпусу №5
(інв. №00005) літ. «З» та нежитлові
приміщення ливарного корпусу №6 (інв.
№000006) літ. «Л», що розташовані за
адресою: м. Київ, вул. Московська, 8.
Також, 30.07.2013 року ними було подано
заяви про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень від 30.07.2013 року № 2286797, №
2283641 та № 2285493, в яких просили здійснити
державну реєстрацію права спільної
часткової власності на нежитлові
приміщення 3-6 поверхів
лабораторно-побутового корпусу № 9 літ.
«І» (інв. № 000009); нерухоме майно корпусу
№1 1 літ. «Ж» (інв. №82365011) та нежитлові
приміщення корпусу № 59 літ. «К» (інв. №
000059), що розташовані за адресою: м. Київ,
вул. Московська, 8.

Спірними рішеннями відповідача від
05.08.2013 року № 4758336 №4758509, №4757757, №4758185,
№4757303 позивачам відмовлено у
державній реєстрації права власності
на будівлі, що розташовані за адресою:
м. Київ, вул. Московська, 8, корп. 11, корп.
59, корп. 5, корп. 9, корп. 6. Дані рішення
прийняті відповідачем на підставі ст. 24
Закону України «Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень» та п. п. 16 і 23
Порядку державної реєстрації прав на
нерухоме майно та їх обтяжень,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 22.06.2011 №703,
оскільки відсутні
правовстановлювальні документи на
майно, що було внесено учасниками
простого товариства до спільного
балансу для здійснення їх спільної
діяльності, що не дає змогу встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Статтею 182 ЦК України передбачено, що
право власності та інші речові права на
нерухомі речі, обтяження цих прав, їх
виникнення, перехід і припинення
підлягають державній реєстрації.
Державна реєстрація прав на
нерухомість є публічною, здійснюється
відповідним органом, який зобов'язаний
надавати інформацію про реєстрацію та
зареєстровані права в порядку,
встановленому законом. Порядок
проведення державної реєстрації прав
на нерухомість та підстави відмови в
ній встановлюються законом.

Відповідно до ст. 4 Закону України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень» (далі -
Закон), обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
юридичним особам, а саме: 1) право
власності на нерухоме майно; … .
Право власності на підприємство як
єдиний майновий комплекс, житловий
будинок, будівлю, споруду (їх окремі
частини) може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на земельну ділянку, на
якій вони розташовані. Право власності
на квартиру, житлове та нежитлове
приміщення може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), в
яких вони розташовані.

Підстави проведення державної
реєстрації прав визначені ст. 19 даного
Закону. Процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень (далі - державна
реєстрація прав), перелік документів,
необхідних для її проведення, права та
обов'язки суб'єктів у сфері державної
реєстрації прав, а також процедуру
взяття на облік безхазяйного
нерухомого майна, визначає Порядок
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 22.06.2011 року № 703 (далі - Порядок № 703).

Згідно п. 10 Порядку, заявник разом із
заявою про державну реєстрацію подає
органові державної реєстрації прав
необхідні для такої реєстрації
документи, визначені цим Порядком, їх
копії, документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, та документ
про сплату державного мита. У разі коли
заінтересована особа відповідно до
закону звільнена від сплати державного
мита, плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, документ про
сплату державного мита та документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, не
подаються. Документи, необхідні для
проведення державної реєстрації, що
подані з порушенням вимог,
установлених законом, цим Порядком та
іншими нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію. Орган
державної реєстрації прав не приймає
заяву про державну реєстрацію у разі
відсутності документа, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, та документа
про сплату державного мита, крім
випадку, передбаченого абзацом другим
цього пункту.

За п 12 Порядку під час розгляду заяви
про державну реєстрацію і документів,
що додаються до неї, державний
реєстратор встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства, а також
відсутність суперечностей між
заявленими та зареєстрованими
речовими правами на нерухоме майно, їх
обтяженнями, зокрема щодо: 1)
обов'язкового дотримання письмової
форми правочину та його нотаріального
посвідчення (у встановлених законом
випадках); 2) повноважень заявника; 3)
відомостей про нерухоме майно, речових
прав на нерухоме майно та їх обтяжень,
наявних у Державному реєстрі прав та
поданих документах; 4) наявності
обтяжень прав на нерухоме майно,
зареєстрованих відповідно до закону; 5)
наявності факту виконання умов
правочину, з якими закон та/або договір
(угода) пов'язує можливість проведення
державної реєстрації виникнення,
переходу, припинення прав на нерухоме
майно або обтяження таких прав.

Пункт 27 Порядку визначає перелік
документів, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Згідно п. 23 Порядку державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обтяжень».

У відповідності до п.4 ст. 24 Закону у
державній реєстрації права може бути
відмовлено в разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
установленим цим Законом та іншими
нормативно-правовими актами, або не
дають змоги установити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Пунктом 42 Порядку встановлено, що
державний реєстратор у встановлених
законом випадках за результатами
розгляду заяви про державну реєстрацію
видає свідоцтво про право власності на
нерухоме майно, на підставі якого
проводить державну реєстрацію права
власності на нерухоме майно.

За таких обставин, апеляційна
інстанція повністю погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
надані позивачем документи є належними
документами в розумінні п. 27 Порядку,
що дають змогу встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують, а відтак
відмова у державній реєстрації права
власності з підстав зазначених в
оскаржуваних рішеннях є
протиправною.

Колегія суддів не може не відзначити,
що без зобов'язання здійснити державну
реєстрацію спірного майна за
позивачами та видачі свідоцтв про
право спільної часткової власності на
спірне майно не в повній мірі
відбудеться захист порушених прав
позивачів, а тому судом першої
інстанції зроблено правильний
висновок щодо задоволення позовних
вимог в цій частині.

За ст. 71 КАС України кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

Ч. 2 ст. 71 КАСУ в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладає на відповідача,
якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Всупереч наведеним вимогам апелянт, як
суб'єкт владних повноважень, не надав
суду апеляційної інстанції достатніх
беззаперечних доказів в обґрунтування
обставин, на яких ґрунтуються його
заперечення, і не довів правомірності
винесення ним спірних рішень.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла висновку про
необхідність залишення постанови суду
першої інстанції без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 196, 198, 200, 205 та 206 КАС України,
колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
реєстраційної служби України -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 02.10.2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів
шляхом подачі касаційної скарги до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 27.03.2014
року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя
Саприкіна І.В.

Судді:
Аліменко В.О.

Кучма А.Ю.