Справа № 822/473/14
Суддя: Матущак В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 822/473/14
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року м. Хмельницький

Хмельницький окружний
адміністративний суд

в складі:головуючого-суддіМатущака В.В.
при секретаріКоновчук Т.В. за
участі:представників
сторінрозглянувши у відкритому
судовому засіданні в залі суду
адміністративну справу за позовом
Приватного підприємства
"Хмельницькмонолітбуд" до Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство
"Хмельницькмонолітбуд" звернулося до
суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області, у
якому просить визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 13.01.2014 року
№ в частині заниження податку на
додану вартість в розмірі 252078,00 грн.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем проведено документальну
планову виїзну перевірку з питань
дотримання норм податковою, валютного
та іншого законодавства, результати
якої оформлені Актом №5268/22-05/30621633 від
25.12.2013 року.

На підставі вищевказаного акту
перевірки Державною податковою
інспекцією у м. Хмельницькому
Головного управління Міндоходів у
Хмельницькій області 13.01.2014 року
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми "Р"
№/20, яким визначено суму
грошового зобов'язання з ПДВ на
загальну суму 361251,00 грн., в тому числі за
основним платежем на суму 257164,00 грн. та
за штрафними санкціями у розмірі 104087,00
грн.

Позивач вважає, що дане рішення є
протиправним, таким, що прийняте
всупереч вимогам чинного
законодавства, а відповідно підлягає
скасуванню.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав. З
підстав, викладених у позовній заяві,
просив адміністративний позов
задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнала, подала суду письмові
заперечення, в яких зазначила, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення прийняте на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, оскільки ПП
"Хмельницькмонолітбуд" порушило п.198.1,
198.2, 198.3, 198.6 ст.198, ст.201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 року № 2755-УІ,
а саме підприємством завищено
податковий кредит на загальну суму 252 078
грн., за рахунок віднесення суми ПДВ по
операціях, які фактично не здійснювало
з контрагентами: ТОВ "Лайн Сервіс ЛТД"
(ПН 36016774); ПП «Вест-Буд» (ПН 32739199); ПП
«Транзит-Бар» (ПН 36318388).

З підстав, наведених в письмових
запереченнях представник відповідача
просила у задоволенні позову відмовити
повністю.

Заслухавши пояснення сторін, всебічно,
повно та об'єктивно дослідивши
матеріали справи, суд приходить до
висновку про часткове задоволення
позовних вимог, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що ПП
"Хмельницькмонолітбуд" () зареєстроване Хмельницьким
міськвиконкомом. Свідоцтво про
державну реєстрацію від 27.06.2008 року №
832900. Підприємство взято на податковий
облік в органах податкової служби, у
період, що перевірявся, підприємство
було платником податку на прибуток
підприємств, податку на додану
вартість, податку з доходів фізичних
осіб.

Відповідно до плану-графіка проведення
документальних перевірок суб'єктів
господарювання на ІІ квартал 2013 року та
згідно наказів №1645 від 14.06.2013 року та
№3313 від 11.12.2013 року, на підставні
направлень від 26.06.2013 року №004289,
№004290,№004291, №004292; від 16.08.2013 року №000233,
№000234, №000235 №000236; від 27.11.2013 року №000636,
№000649, №000650, №000651 представниками ДПІ у
м. Хмельницькому Головного управління
Міндоходів проведено документальну
планову виїзну перевірку ПП
"Хмельницькмонолітбуд" з питань
дотримання норм податковою, валютного
та іншого законодавства з 01.04.2011 року по
31.12.2012 року. Перевірка проводилася з
27.06.2013року по 18.12.2013 року.

За результатами проведеної перевірки
складено Акт перевірки №5268/22-05/30621633 від
25.12.2013 року. в якому відображено
порушення з боку
"Хмельницькмонолітбуд" вимог п.198.1,
п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, ст. 201 Податкового
кодексу України від 02.12.2010 р. №2755-VI -
щодо завищення податкового кредиту та
заниження пікових зобов'язань з
податку на додану вартість.

На підставі зазначеного Акту 13 січня 2014
року було складене податкове
повідомлення-рішення форми «Р» за
№/20 про визначення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість (14010100) на загальну суму - 361251,00
грн. в тому числі за основним платежем -
257164,00 грн. та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 104087,00 грн.

Досліджуючи правомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень, суд враховує
наступні обставини.

Згідно зі статтею 1 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" господарською
операцією є дія або подія, яка викликає
зміни в структурі активів та
зобов'язань, власному капіталі
підприємства. Отже, господарська
операція повинна спричиняти реальні
зміни майнового стану платника
податків.

Відповідно до п.138.2 ст.138 Податкового
Кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Підпункт 139.1.9 п. 139.1 ст. 139 ПК України
передбачено, що не включаються до
складу витрат, витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку. Пункт 198.6 ст.198
Податкового кодексу України
передбачає, що не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 1 Закону України від 16.07.1999 року
"Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Разом з тим, наявність або відсутність
окремих документів, а так само помилки
у їх оформленні не можуть бути
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
або не підтвердження первинними
документами вчинених операцій, якщо з
інших даних вбачається, що фактичний
рух активів або зміни у власному
капіталі чи зобов'язаннях платника
податків у зв'язку з його господарською
діяльністю дійсно мали місце.

Відповідно до п.4 ст. 882 Цивільного
кодексу України передавання робіт
підрядником і прийняття їх замовником
оформляється актом, підписаним обома
сторонами.

Статтею 9 Закону «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» встановлено, що первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Первинні
документи можуть бути складені на
паперових або машинних носіях і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити:

1. назву документа (форми);

2. дату і місце складання;

3. назву підприємства, від імені якого
складено документ;

4. зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції;

5 посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення;

- особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Так судом встановлено, що між ПП
«Хмельницькмонолітбуд» та ПП
«Вест-Буд» були укладені наступні
договори:

- Договір на виконання робіт (послуг) №
3/01/11 від 03 січня 2011р. по улаштуванню
залізобетонних фундаментів на
будівництві
адміністративно-побутового корпусу з
допоміжними приміщеннями м. Волочиськ
(Будівництво автомийки та автогаражів).

- Договір поставки будівельних
матеріалів №0104 від 01.04.2011 року, згідно
якого Продавець (ПП "Вест-Буд")
зобов'язується передати у власність
Покупцеві (ПП "Хмельницькмонолітбуд")
на умовах, визначених договором, товар
(будівельні матеріали).

- Договір підряду № 07-06 від 07 червня 2011р.
щодо виконання робіт з будівництва
комплексу приймання, очищення, сушіння
та зберігання на об'єкті будівництва в
смт. Вендичани Могилів-Подільського
районну Вінницької області.

- Договір про надання послуг №9-14 від
02.09.2011 року, згідно якого виконавець
зобов'язується надавати за плату
послуги автокрану КАМАЗ 55111 КТА 25,
автокран КРАЗ 65101, а замовник
зобов'язується оплачувати дані
послуги.

Так, судом встановлено, що у періоді, що
перевірявся відповідачем, на
підтвердження виконання договору №
3/01/11 від 03 січня 2011р. по улаштуванню
залізобетонних фундаментів на
будівництві
адміністративно-побутового корпусу з
допоміжними приміщеннями м. Волочиськ
(Будівництво автомийки та автогаражів)
складено довідку про вартість
виконаних підрядних робіт, а також Акт
№10-05 приймання виконаних підрядних
робіт за травень 2011 року.

За фактом виконання робіт ПП "Вест-Буд"
були виписані наступні податкові
накладні:

- №2 від 31.05.2011 року на загальну суму
192380,00 грн. в т.ч. ПДВ - 32063,33 грн.;

- №2 від 07.07.2011 року на загальну суму
40000,00 грн. в т. ч. ПДВ - 6666,67 грн.;

- №4 від 29.07.2011 року на загальну суму
120000,00 грн. в т. ч. ПДВ - 20000,00 грн.

На підтвердження виконання договору
поставки будівельних матеріалів №0104
від 01.04.2011 року, згідно якого Продавець
(ПП "Вест-Буд") зобов'язується передати у
власність Покупцеві (ПП
"Хмельницькмонолітбуд") на умовах,
визначених договором, товар
(будівельні матеріали) була виписана
видаткова накладна №РН-0000049 від 30.06.2011
р. на загальну суму 21611,78 грн. в т. ч. ПДВ
3601,96 грн., а також податкова накладна №4
від 26.08.2011 року на суму 30720,00 грн. в т.ч.
ПДВ - 5120,00 грн.

Суд не бере до уваги твердження
податкового органу стосовно того, що
надана для перевірки зазначена вище
видаткова накладна не містить усіх
передбачених записів, які достовірно
підтверджували б факт придбання ТМЦ, а
саме: прізвище та ініціали особи, які
видавали та приймали матеріали, номер
та дату довіреності на отримання ТМЦ».

Суд зазначає, що згідно видаткової
накладної №РН-0000049 від 30.06.2011 р.
постачальником товару є ПП Вест-Буд» в
особі директора Ліннік Л.І.,
одержувачем ПП «Хмельницькмонолітбуд»
в особі директора Хоми С.М. Дана
видаткова накладна скріплена їхніми
особистими підписами та печатками
підприємства.

Відповідно до абзацу першого пп.2.5 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
№168/704, документ має бути підписаний
особисто, а підпис може бути скріплений
печаткою.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

Оскільки в даному випадку діяли
особисто директори підприємств, то
довіреність не видавалась, адже не було
необхідності в дорученні самому собі
здійснення певних дій чи
представництві інтересів перед
третіми особами.

Необхідно зазначити також, що
відповідно до ч.5 ст. 65 Господарського
кодексу України Управління керівник
підприємства без доручення діє від
імені підприємства, представляє його
інтереси в органах державної влади і
органах місцевого самоврядування,
інших організаціях, у відносинах з
юридичними особами та громадянами,
формує адміністрацію підприємства і
вирішує питання діяльності
підприємства в межах та порядку,
визначених установчими документами.

Так, суд встановив, що у періоді, що
перевірявся відповідачем, на
підтвердження виконання договору
підряду №07-06 від 07 червня 2011р. щодо
виконання робіт з будівництва
комплексу приймання, очищення, сушіння
та зберігання на об'єкті будівництва в
смт. Вендичани Могилів-Подільського
районну Вінницької області складено
довідки про вартість виконаних
будівельних робіт за червень та липень
2011 року, а також Акти приймання
виконаних будівельних робіт за червень
та липень 2011 року.

За фактом виконання робіт ПП "Вест-Буд"
були виписані наступні податкові
накладні:

- №6 від 29.07.2011 року на загальну суму
240000,00 грн. в т.ч. ПДВ - 40000,00 грн.;

- №7 від30.06.2011 року на загальну суму
101580,00 грн. в т. ч. ПДВ - 16930,00 грн.;

На підтвердження виконання договору
про надання послуг №9-14 від 02.09.2011 року,
згідно якого виконавець зобов'язується
надавати за плату послуги автокрану
КАМАЗ 55111 КТА 25, автокран КРАЗ 65101, а
замовник зобов'язується оплачувати
дані послуги, складено:

- акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг),

- податкові накладні:

№7 від 12.09.2011 року на загальну суму 34000,00
грн. в т.ч. ПДВ - 5666,66 грн.,

№18 від 29.09.2011 року на загальну суму 63036,00
грн. в т.ч. ПДВ - 10506,00 грн.,

№1 від 03.10.2011 року на загальну суму 48280,00
грн. в т.ч. ПДВ - 8046,67 грн.,

№5 від 11.10.2011 року на загальну суму 40800,00
грн. в т.ч. ПДВ - 6800,00 грн.,

№8 від 17.10.2011 року на загальну суму 36200,00
грн. в т.ч. ПДВ - 6033,33 грн.,

Таким чином суд робить висновки, що
акти здачі-прийняття робіт на
здійснення послуг автокрана,
екскаватора із реквізитами ПП
«Вест-Буд» є первинними документами.

Відповідно до укладених договорів
позивачем із ПП «Вест-Буд» здача
приймання робіт здійснюється у
відповідності із діючим
законодавством і оформляється актом
виконаних робіт. На виконання умов
договору між сторонами укладено акти
приймання виконаних робіт, відповідно
до чого здійснено оплату виконаних
робіт. Крім того необхідно звернути
увагу на постійні господарські
відносини позивача із зазначеним
контрагентом, щодо здійснення -
останнім будівельних робіт на
виконання вимог укладених договорів.

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визначаються на
підставі первинних документів, що
підтверджують здійснення платником
податку витрат, обов'язковість ведення
і зберігання яких передбачено
правилами ведення бухгалтерського
обліку, та інших документів,
встановлених розділом II цього кодексу.

Відповідно до п. 201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту є
податкова накладна, що видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг.

Отже, ПП «Хмельницькмонолітбуд»
правомірно сформовано податковий
кредит за період з 01.04.2011 р. по 31.12.2012 р.
на суму 157 833 грн. по операціях із ПП
«Вест-Буд».

Суд критично ставиться до посилань
відповідача на відібрані пояснення у
ОСОБА_3, який працює виконробом на ПП
«Хмельницькмонолітбуд» відповідно до
яких встановлено, що роботи на
вказаному об'єкті виконувались лише ПП
«Хмельницькмонолітбуд», тому ДПІ у м.
Хмельницькому зробило висновок про те,
що ПП «Вест-Буд» не проводило
будівельні роботи.

На думку суду даний висновок
відповідача є безпідставним, оскільки
винесені за наслідками проведеної
перевірки з питань дотримання вимог
податкового законодавства з 01.04.2008 р. по
31.03.2011 р. повідомлення-рішення від 15.06.2011
р. за № /1662, №/1663 та №/1664
визнані постановою Хмельницького
окружного адміністративного суду від 20
вересня 2011 р. недійсними і скасовані,
тобто підчас розгляду справи окружним
адміністративним судом вже було дано
правову оцінку даному поясненню
виконроба ОСОБА_3 як доказу, на який
посилається перевіряючий орган.

Також згідно вказаної вище постанови
судом перевірялась фактичність
здійснення господарських операцій
позивача із ПП «Вест-Буд». Хмельницький
окружний адміністративний суд не
погодився із висновками ДПІ у м.
Хмельницькому викладеними в акті
перевірки та встановив реальність
виконання господарських договорів між
ПП «Хмельницькмонолітбуд» і ПП
«Вест-Буд».

Відповідно до ст. 203 ЦК України наведені
загальні вимоги для чинності
правочину. Укладені із ПП «Вест-Буд»
договори згідно п.5 ст. 203 ЦК України
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що ними обумовлені.
Даний факт доведено наявністю
документів, отриманого доходу та
виконаними роботами.

Також суд не бере до уваги посилання
податкового органу щодо відсутності у
ПП «Вест-Буд» основних засобів,
виробничих потужностей для виконання
робіт, визначених в договорах, а також
невідповідності кількості працюючих
на ПП «Вест Буд» з вказаною кількістю
витрат праці працівників у актах
приймання виконаних робіт.

В матеріалах справи знаходиться
договір про надання послуг механізмів
та автотранспорту від 03.01.2011 року,
укладеного між ПП "Вест-Буд" та 55
Управління начальника робіт. Згідно
вказаного договору виконавець
зобов'язується надавати за плату
послуги бульдозеру та екскаватора з
екіпажем, надання автомобільного крану
з кранівником, надання автомобілів
самоскидів з водіями, а замовник
зобов'язується оплачувати дані
послуги.

Враховуючи вищевикладене, суд робить
висновок, що зазначені посилання
відповідача не є достатніми підставами
для визнання господарської операції
такою, що не відбулась реально.

Окрім того, норми чинного
законодавства не містять обов'язку
покупця, щодо перевірки господарської
діяльності, наявності основних фондів,
трудових ресурсів та іншого майна
продавця та його контрагентів.

Разом з тим Вищий адміністративний суд
України наголошує на тому, що підставою
права на податкові витрати та
податковий кредит з ПДВ є, по-перше,
реальність здійсненого платником
податків придбання товарів, робіт,
послуг, у зв'язку з чим ці витрати й були
понесені, та, по-друге, належне
оформлення таких операцій первинними
документами бухгалтерського обліку та
іншими документами. Тобто перекладення
відповідальності з "фіктивного"
підприємства на належного платника
податку, який дійсно поніс певні
витрати на придбання товарів (робіт,
послуг), Вищий адміністративний суд
України зважає неправомірним.

Також щодо правомірності органів
державної податкової служби визнавати
угоди нікчемними суд зазначає, що
згідно з абзацом 1 частини 2 статті 215
Цивільного кодексу України, недійсним
є лише правочин, якщо його недійсність
встановлена законом (нікчемний
правочин).

Особливу увагу слід звернути на ч.1 ст.
204 Цивільного кодексу України, згідно з
якою правочин є правомірним, якщо його
недійсність прямо не встановлена
законом або якщо він не визнаний судом
недійсним (презумпція правомірності).

Головною підставою вважати правочин
нікчемним є його недійсність,
встановлена законом, а не актами
податкової перевірки. Вказані ж в актах
податкових органів недоліки, допущені
суб'єктами господарювання при
укладенні та виконанні договорів, не є
підставою для визнання правочинів
нікчемними, оскільки чинне
законодавство не встановлює таких
підстав нікчемності правочину.

Згідно ст. 20 Податкового кодексу
України, органам державної податкової
служби України не надано повноважень
щодо визнання тих чи інших угод
(правочинів) недійсними та/або
нікчемними.

Більш того, посадовими особами
контролюючого органу не вірно
застосовано положення 128 Цивільного
кодексу України до спірних
правовідносин, адже з внесенням змін до
статті -1 Цивільного кодексу України з
01.01.2011, для кваліфікації правочину як
такого, що порушує інтереси держави (в
силу частини 3 статті 228 Цивільного
кодексу України), вказаний правочин
повинен бути визнаний недійсним в
судовому порядку, адже самі по собі
порушення норм податкового
законодавства іншими, аніж позивач
особами, в розумінні ч.4 ст. 70 КАС
України, не можуть бути доказом
протиправної поведінки позивача.

Підсумовуючи все вищевикладене, суд
вважає за необхідне зазначити, що в
розумінні ст. 16 ПК України, навіть за
умови допущення попередніми
постачальниками у ланцюгу постачання
товару/надання послуг певних порушень
податкового законодавства, дані
обставини тягнуть негативні наслідки
саме для таких постачальників та не
впливають на право позивача
(добросовісного платника податку) на
віднесення відповідних сум до складу
податкового кредиту та витрат, а зміни
в бухгалтерському обліку позивача, за
наслідками взаємовідносин з
контрагентом, підтверджуються копіями
карток-рахунків 631 по контрагенту.

ПК України не містить в собі таких
підстав для збільшення платнику
податків грошового зобов'язання з ПДВ
як наявність розбіжностей між
податковим кредитом покупця та
податковими зобов'язаннями
відповідача, та/або наявністю висновку
посадової особи податкового органу
щодо ознак «фіктивності» контрагента,
а фактичність господарських операцій
позивача з контрагентами
підтверджується належним чином
завіреними копіями доказів, що наявні в
матеріалах справи.»

Крім того, позивач звертає увагу на
рішення Європейського суду з прав
людини та громадянина, а саме: Рішення
Європейського суду з прав людини
рішення у справах Інтерсплав проти
України (2007 рік, заява № 803/02),«Булвес»
АД проти Болгарії»,(2009 рік, заява №
3991/03), «Бізнес Супорт Центр проти
Болгарії»(2010 рік, заява № 6689/03), та інші.

У справі Інтерсплав проти України (п. 38
рішення) Європейський суд з прав людини
визнав, що платника податку не може
бути позбавлено права на бюджетне
відшкодування ПДВ за відсутності
доказів того, що його було залучено до
протиправної діяльності, пов'язаної з
незаконним отриманням бюджетного
відшкодування.

Основним висновком у рішенні від 22.01.2009
у справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії» №
5991/03 Європейський суд з прав людини
зазначив, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаним зі сплатою
податку на додану вартість, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки до отримувача
оподатковуваної податком на додану
вартість поставки, який повністю
виконав свої зобов'язання, за дії або
бездіяльність постачальника, який
перебував поза вежами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
убезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

З наведених рішень Європейського суду
з прав людини вбачається, що при
розгляді даної категорії справ
Європейський суд з прав людини
виходить з того, що держава в особі
податкових органів може і повинна
вживати заходів для недопущення та/або
зупинення зловживань у сфері: плати ПДВ
та бюджетного відшкодування, але
відмова у бюджетному відшкодуванні
платнику датків, який добросовісно
виконав свої зобов'язання перед
бюджетом і виконав всі передбачені
національним законодавством умови для
отримання такого відшкодування, тільки
на тій підставі, що податковий орган не
встановив сплати ПДВ з боку
постачальника та/або його контрагентів
у ланцюгу, за умови відсутності
шахрайських дій з боку отримувача
відшкодування, на думку Європейського
суду з прав людини, порушує права
такого платника податків.

Таким чином, враховуючи усе
вищезазначене, суд наголошує, що
твердження ДПІ у м. Хмельницькому, щодо
відсутності настання реальних
наслідків внаслідок укладених
правочинів між ПП
«Хмельницькмонолітбуд» та ПП
«Вест-Буд» є безпідставними та
незаконними, оскільки ПП
«Хмельницькмонолітбуд» добросовісно
виконувало усі зобов'язання, які
виникали зі змісту укладених угод, що
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами,
рухом активів та наявними на даний
момент пальними наслідками укладених з
ПП «Вест-Буд» угод.

Щодо взаємовідносин ПП
"Хмельницькмонолітбуд" та ПП
"Транзит-Бар" суд зазначає наступне.

Перевіркою встановлено відсутність
реального товарного характеру між ПП
«Хмельницькмонолітбуд» та ПП
«Транзит-Бар». Із твердженням
податкового органу суд не
погоджується, враховуючи наступне.

На підтвердження здійснення
господарських операцій між ПП
«Хмельницькмонолітбуд» та ПП
«Транзит-Бар» суду надані наступні
документи:

- реєстр перевезення матеріалів
автотранспортом ПП "Транзит-Бар" для ПП
"Хмельницькмонолітбуд" з 08.10.2011 по
22.10.2011року;

- акти звірки взаємних розрахунків за
період з 20.09.2011р. по 21.11.2011р.;

- товаро-транспортні накладні: ТБ
№11-0100803/1 від 08.10.2011 р., ТБ №11-0101301/1 від
13.10.2011 р., ТБ №11-0101302/1 від 13.10.2011 р., ТБ
№11-0101401/1 від 14.10.2011 р., ТБ №11-0101402/1 від
14.10.2011 р., ТБ №11-0101501/1 від 15.10.2011 р., ТБ
№11-0101502/1 від 15.10.2011 р., ТБ №11-0101601/1 від
16.10.2011 р., ТБ №11-0101602/1 від 16.10.2011 р., ТБ
№11-0101702/1 від 17.10.2011 р., ТБ №11-0102002/1 від
20.10.2011 р., ТБ №11-0102002/2 від 20.10.2011 р., ТБ
№11-0102202/1 від 22.10.2011 р.;

- податкові накладні:

№3 від 05.10.2011 року на суму 55200,00 грн. в т.ч.
ПДВ - 9200,00грн.;

№2 від 05.10.2011 року на суму 14250,00 грн. в т.ч.
ПДВ - 2375,00грн.;

№11 від 24.10.2011 року на суму 6855,42 грн. в т.ч.
ПДВ - 1142,57грн.;

№9 від 30.09.2011 року на суму 14962,50 грн. в т.ч.
ПДВ - 2493,75 грн.;

- видаткова накладна №РН-0000028 від
24.10.2011р. на суму 52365,42 грн. в т.ч. ПДВ - 8727,57
грн.;

- Акти здачі-прийняття робіт (надання
послуг): №ОУ-000042 від 30.09.2011р., №ОУ-000052
від 24.10.2011р.

Суд не бере до уваги твердження
відповідача стосовно того факту, що
Свідоцтво платника ПДВ ПП
«Транзит-Бар» скасовано за ініціативою
податкової 14.10.2013 по причині ненадання
декларації протягом року, а також те, що
під час здійснення перевірки
взаємовідносин ПП
«Хмельницькмонолітбуд» із ПП
«Транзит-Бар» не встановлено та
підприємством не надано документи, які
б засвідчували факт транспортування,
згідно з вимогами чинного
законодавства України, та могли б
засвідчити фактичне отримання товару
та правомірність віднесеного податку
на додану вартість по даній операції до
податкового кредиту відповідного
періоду.

Суд вважає, що дане твердження не
відповідає дійсності, адже необхідні
товаро-транспортні накладні
зберігаються на підприємстві та
надавалась для перевірки
представникам ДПІ у м. Хмельницькому.

Суд також зазначає, що свідоцтво
платника ПДВ ПП «Транзит-Бар»
скасоване в 2013 році, а співпраця
позивача із підприємством
здійснювалась у 2011 році. Дане свідчить
про досить значний проміжок в часі між
правовідносинами ПП
«Хмельницькмонолітбуд» із ПП «Транзит-
Бар» та не може бути підставою для
висновків про господарську діяльність
цієї організації в 2011 році.

Що ж стосується подорожніх листів, то
вони є документом перевізника та
слугують для ведення обліку пального,
витрат робочого часу тощо. Подорожній
лист є документом для відміток щодо
технічного стану транспортного засобу
та стану здоров'я водія. Подорожній
лист як первинний документ
застосовується для бухгалтерського та
податкового обліку господарських
операцій, пов'язаних з перевезенням
вантажів. Відповідно до п. 138.2 ст. 138
Податкового кодексу України на основі
первинних документів визнаються
витрати платника податку. Подорожній
лист підтверджує витрати, пов'язані із
здійсненням перевезень, зокрема
витрати на пально-мастильні матеріали.

Факт реальності здійснення ПП
«Транзит-Бар» господарських відносин
із позивачем підтверджується крім
усього іншого і актом звірки взаємних
розрахунків ПП «Хмельницькмонолітбуд»
із ПП «Транзит-Бар» за період з 20.09.2011 р.
по 21.11.2011 р.

На підставі акту перевірки
відповідачем зазначено, що зазначена
видаткова накладна №РН-0000028 від 24.10.2011
р. не містить усіх передбачених
записів, які достовірно підтверджували
б факт придбання ТМЦ, а саме: прізвище
та ініціали особи, які видавали та
приймали матеріали, номер та дату
довіреності на отримання ТМЦ.

Згідно видаткової накладної №РН-0000028
від 24.10.2011 р. постачальником товару є ПП
"Транзит-Бар" в особі директора
Пастухова І.В., одержувачем ПП
«Хмельницькмонолітбуд» в особі
директора Хоми С.М. Дана видаткова
накладна скріплена їхніми особистими
підписами та печатками підприємства.

Відповідно до абзацу першого пп.2.5 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. №88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
№168/704, документ має бути підписаний
особисто, а підпис може бути скріплений
печаткою.

Відповідно до ч.3 ст. 244 ЦК України
довіреністю є письмовий документ, що
видається однією особою іншій особі
для представництва перед третіми
особами.

Оскільки в даному випадку діяли
особисто директори підприємств, то
довіреність не видавалась, адже не було
необхідності в дорученні самому собі
здійснення певних дій чи
представництві інтересів перед
третіми особами.

Необхідно зазначити також, що
відповідно до ч.5 ст. 65 Господарського
кодексу України правління керівник
підприємства без доручення діє від
імені підприємства, представляє його
інтереси в органах державної влади і
органах місцевого самоврядування,
інших організаціях, у відносинах з
юридичними особами та громадянами,
формує адміністрацію підприємства
вирішує питання діяльності
підприємства в межах та порядку,
визначених установчими документами.

Таким чином, позивачем правомірно
сформовано податковий кредит на
загальну суму 15212,00 грн. за рахунок
віднесення суми ПДВ по операціях з ПП
«Транзит-Бар».

По усіх здійснених та вище зазначених
операціях із підприємствами
відповідачем визнається правильність
нарахування валових витрат, але не
визнається правильність нарахування
податку на додану вартість та
формування податкового кредиту.

Задовольняючи позовні вимоги частково,
суд виходив з наступного.

Згідно Договору підряду №22-08 від 22.08.2011
року, укладеного між ПП
«Хмельницькмонолітбуд» та ТОВ «Лайн
Сервіс ГД» на виконання
будівельно-монтажних робіт по
будівництву елеватора на об'єкті
будівництва в смт. Вендичани
Могилів-Подільського району
Вінницької області, підрядник - ТОВ
«Лайн Сервіс ЛТД» зобов'язується із
застосуванням своїх матеріалів та
комплектуючих, своїми засобами
виконати згідно переданої
проектно-кошторисної документації та
діючих норм будівництво елеватору на
об'єкті будівництва в смт. Вендичани
Могилів-Подільського району
Вінницької області.

Суд, дослідивши надані докази, вважає,
що здійснення господарської
діяльності з даним контрагентом не має
реального характеру, що виходячи з
наступного.

Суд встановив, що у ТОВ «Лайн Сервіс
ЛТД» за період з 01.04.2011 по 30.09.2012 дані
щодо звітності 1ДФ відсутні, згідно
декларації про доходи фізичних осіб за
1 квартал 2011 року працювало - 3 особи (з
них 2 особи - директор та головний
бухгалтер).

Основний вид діяльності є ТОВ «Лайн
Сервіс ЛТД» 46.90 неспеціалізована
оптова торгівля. При аналізі
документів, по взаємовідносинах з ТОВ
«Лайн Сервіс ЛТД» встановлено, що дане
підприємство виконувало будівельні
роботи.

В договорі вказано, що підрядник
виконує роботи з застосуванням своїх
матеріалів та комплектуючих, своїми
засобами. Згідно основної податкової
Декларації з податку на прибуток за 2011
рік у Підрядника ТОВ «Лайн Сервіс ЛТД»
відсутні основні засоби, виробничі
потужності для виконання робіт,
визначених в договорах.

На підставі проведеного аналізу актів
приймання виконаних підрядних робіт (№
КБ- 1в), укладених з ПП
«Хмельницькмонолітбуд», встановлено
невідповідність кількості працюючих
на ТОВ «Лайн Сервіс ЛТД» з вказаною
кількістю витрат праці працівників у
акті приймання виконаних робіт.
Відповідно до довідок про вартість
виконаних підрядних робіт за серпень,
жовтень 2011 року форми КБ-3, ТОВ «Лайн
Сервіс ЛТД» виступає субпідрядником.

По актах приймання виконаних
будівельних робіт №1, №2, №3 (згідно
договору підряду № 22-08) за серпень 2011р.
чисельність працюючих (в середньому по
періоду 2 особи) не дозволяє самостійно
ТОВ «Лайн Сервіс ЛТД» виконати повний
спектр робіт (послуг), який надавався ПП
«Хмельницькмонолітбуд».

Також постановою Верховного суду
України від 27 березня 2012 року за
№21-737во10 зазначено, що про
необґрунтованість податкової вигоди
можуть також свідчити доводи
податкового органу щодо неможливості
реального здійснення платником
податків означених операцій з
урахуванням часу, місцезнаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виконання робіт, відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень
транспортних засобів.

Відповідно до ст. 244-2 КАС України,
рішення Верховного суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно - правовий акт,
що містить зазначені норми права, та
для всіх судів України. Суди
зобов'язані привести свою судову
практику у відповідність з рішенням
Верховного суду України.

Суд не бере до уваги посилання позивача
на те, що відсутність місця знаходження
майна, трудових ресурсів,
виробничо-складських приміщень,
технічного персоналу, основних фондів,
виробничих активів, не є достатніми
підставами для визнання господарської
операції такою, що не відбулась
реально, оскільки в якості свідка був
допитаний гр. ОСОБА_8, який згідно
наданих документів був директором ТОВ
"Сервіс ЛТД", підписував договори, акти
приймання виконаних підрядних робіт
КБ-2В, податкові та видаткові накладні
тощо.

Так в судовому засіданні ОСОБА_8
підтвердив відібрані працівниками
ГВПМ ДПІ у м. Хмельницькому пояснення,
що знаходяться в матеріалах справи, а
саме: зазначив, що на теперішній час є
безробітний, протягом 2010-2011 років
відповідно до усної домовленості
працював на посаді менеджера з продажу
у Хмельницькій філії ПрАТ Київстар. ТОВ
«Лайн Сервіс ЛТД» йому не відомо,
обов'язки директора вказаного
підприємства не виконує та не
виконував, доручень на здійснення
фінансово-господарської діяльності
ТОВ «Лайн Сервіс ЛТД» нікому не давав, з
даним підприємством в трудових
відносинах ніколи не перебував,
доходів від імені цієї фірми не
отримував.

Також ОСОБА_8 в судовому засіданні
зауважив, щодо неодноразового факту
використання його персональних даних,
а саме: зазначення його в особі
директорів інших підприємств, про які
йому не відомо.

Суд звертає увагу на те, що Ухвалою
Вищого адміністративного суду України
від 16.01.2014 року за №К/9991/40021/11 зазначено,
що податкова накладна підписується
особою, уповноваженою платником
податку здійснювати поставку товарів
(послуг), скріплюється печаткою такого
платника податку продавця. Вважається
недійсною податкова накладна у разі її
заповнення іншою особою. Та податкові
накладні, які складені в порушення
вимог передбачених законодавством, не
можуть вважатися як належними
документами, які підтверджували право
позивача на включення до податкового
кредиту сум податку на додану вартість.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
суд приходить до висновку, що ПП
«Хмельницькмонолітбуд» по операціях
із ТОВ «Лайн Сервіс ЛТД» безпідставно
було сформовано податковий кредит на
загальну суму 79 033 грн.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

У свою чергу, частина друга статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України передбачає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Проте, як встановлено в ході судового
розгляду відповідачем частково
доведено суду належними і допустимими
доказами правомірність прийняття
спірного податкового
повідомлення-рішення.

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення від 13.01.2014 р.
№ прийняте на підставі Акта
перевірки, містить недостовірні дані,
а тому таке податкове
повідомлення-рішення є протиправним і
підлягає скасуванню в частині
заниження податку на додану вартість -
173045,00 грн. за основним платежем та в
розмірі 62027,00 грн. за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Відповідно до ч.3 ст. 94 КАС України якщо
адміністративний позов задоволено
частково, судові витрати, здійснені
позивачем, присуджуються йому
відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Разом з тим згідно з ч.3 ст.4 Закону
України "Про судовий збір" під час
подання адміністративного позову
майнового характеру сплачується 10
відсотків розміру ставки судового
збору. Решта суми судового збору
стягується з позивача або відповідача
пропорційно до задоволеної чи
відхиленої частини вимоги.

Керуючись статтями 11, 14, 69, 70, 71, 158-163, 167,
254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

адміністративний позов задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного управління
Міндоходів у Хмельницькій області від
13.01.2014 року № в частині заниження
податку на додану вартість - 173045,00 грн.
за основним платежем та в розмірі 62027,00
грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями.

В задоволенні решти позовних вимог -
відмовити.

Присудити на користь Приватного
підприємства "Хмельницькмонолітбуд"
судові витрати в розмірі 3344 (три тисячі
триста сорок чотири) грн. 50 коп., які
підлягають обов'язковому стягненню
органами Державної казначейської
служби із Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунків суб'єкта владних повноважень
відповідача.

Постанова суду може бути
оскаржена до Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Хмельницький окружний
адміністративний суд протягом десяти
днів з дня її отримання.

Постанова набирає законної сили в
порядку статті 254 КАС України.

Повний текст постанови виготовлено 24
березня 2014 року

Суддя/підпис/В.В. Матущак"Згідно з
оригіналом" Суддя В.В. Матущак