Справа № 334/9605/13-а(2а/334/287/2013)
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

03 березня 2014 рокусправа № 334/9605/13-а
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

розглянула в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1
на постанову Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 27 грудня 2013 року у
справі № 334/9605/13-а за позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя про
зобов'язання вчинити певні дії,-

встановила:

22 жовтня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя, в якому просив
визнати не чинним рішення відповідача
щодо не донарахування і не виплати в
повному обсязі щомісячного 30%
підвищення до пенсії за період з 10.11.2010
по 22.07.2011. Зобов'язати відповідача
перерахувати і виплатити підвищення до
пенсії згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» у
період з 10.11.2010 по 22.07.2011.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
поновлення виплати пенсії позивачу
повинно було бути виконано з 10.11.2010 - з
моменту звернення позивача з заявою до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя. Проте,
суми виплат підвищення до пенсії
«дітям війни» за період з 10.11.2010 по
22.07.2001 занижені, оскільки розраховані
із порушенням методики і вимог
законодавства.

Постановою Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 27 грудня 2013 року у
задоволені адміністративного позову
відмовлено з тих підстав, що позовні
вимоги позивача за період з 10.11.2010 по
22.07.2011 заявлені поза межами строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого ст. 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
позивач дізнався про порушення своїх
прав тільки з листа відповідача,
отриманого 18.03.2013, таким чином
позивачем не пропущено строк звернення
до суду.

Дана адміністративна справа
розглянута апеляційним судом
відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
в порядку письмового провадження.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що
ОСОБА_1 перебував на обліку в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя з 02.10.2000
згідно Протоколу про призначення
пенсії №1558 від 02.11.2000.

У зв'язку з виїздом позивача на
постійне місце проживання за кордон
відповідач, керуючись ст. 92 Закону
України «Про пенсійне забезпечення», з
28.03.2001 припинив виплату пенсії
позивачу.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 28.09.2012 у справі №2а-7325/11 визнано
протиправними дії Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя щодо відмови у
поновленні виплат пенсії ОСОБА_1 у
відповідності до положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

На виконання означеної постанови
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду відповідачем
поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з
10.11.2010, про що повідомлено позивача
листом від 18.03.2013 за №65/Х-1.

Виходячи з відомостей, які містяться у
вказаному листі, визначаючи розмір
виплат, належних позивачу з 10.11.2010,
відповідач врахував також підвищення
до пенсії, передбачене Законом України
«Про соціальний захист дітей війни»,
проте розрахунок такого підвищення
здійснив у відповідності до постанови
Кабінету Міністрів України від 28.05.2008 №
530.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
помилкового висновку про відмову в
задоволенні позову у зв'язку з
пропуском строку звернення до
адміністративного суду.

Відповідно до ч.2 ст.99 Кодексу
адміністративного судочинства України
для звернення до адміністративного
суду за захистом прав, свобод та
інтересів особи встановлюється
шестимісячний строк, який, якщо не
встановлено інше, обчислюється з дня,
коли особа дізналася або повинна була
дізнатися про порушення своїх прав,
свобод чи інтересів.

За правилами ст.100 КАС України
наслідком пропущення строку звернення
до адміністративного суду є залишення
адміністративного позову без розгляду,
а не відмова в його задоволенні, як то
зазначено в оскаржуваній постанові
суду першої інстанції.

Адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд на підставі позовної заяви та
доданих до неї матеріалів не знайде
підстав для визнання причин пропуску
строку звернення до адміністративного
суду поважними, про що постановляється
ухвала.

В даному випадку питання дотримання
позивачем законодавчо встановленого
стоку звернення до адміністративного
суду вирішено судом першої інстанції
на стадії судового розгляду справи
ухвалою від 27.12.2013 у цій справі (а.с.52).

Клопотання позивача про поновлення
строку подання позовної заяви
задоволено, причину пропуску строку
звернення до адміністративного суду по
вимогах, пред'явлених за період з 10.11.2010
по 22.07.2011, визнано поважною, строк
звернення до суду поновлено.

Отже, виходячи з наведених вище
правових норм, ухвала суду від 27.12.2013 є
обов'язковою для цього ж суду при
вирішені спору по суті між сторонами в
межах цієї справи.

По суті заявлених позовних вимог
колегія суддів зазначає наступне.

Позивач відповідно до ст. 1 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», який набрав чинності з 01.01.06,
набув статусу «дитина війни», що надає
йому право на отримання пільг та
державної соціальної підтримки,
встановлених цим Законом.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» з 01.01.06
дітям війни до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення на 30 %
мінімальної пенсії за віком.

На визначений позивачем період (10.11.2010 -
22.07.2011) дія ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» не
обмежувалась, підлягає застосуванню.

Застосування відповідачем постанови
Кабінету Міністрів України від 28.05.08 №
530, якою встановлено розміри підвищення
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, колегія суддів вважає
помилковим. При нарахуванні позивачу
щомісячної соціальної допомоги як
дитині війни у вказаний вище період має
застосовуватися саме Закон України
«Про соціальний захист дітей війни»,
оскільки Закони України мають вищу
юридичну силу.

Відповідно до ч.2 ст.8 Конституції
України закони та інші
нормативно-правові акти приймаються на
основі Конституції України і повинні
відповідати їй.

Згідно зі статтями 113, 116, 117 Конституції
України Кабінет Міністрів України у
своїй діяльності керується
Конституцією та законами України,
указами Президента України‚
постановами Верховної Ради України,
прийнятими відповідно до Конституції
та законів України; забезпечує
виконання Конституції і законів
України; видає постанови і
розпорядження виключно в межах своєї
компетенції.

Відповідно до ст.64 Конституції України
конституційні права і свободи людини і
громадянина не можуть бути обмежені,
крім випадків, передбачених
Конституцією України.

Законом України від 14.06.2011 № 3491-VI «Про
внесення змін до Закону України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік»
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом 4, згідно з яким
установлено, що у 2011 році норми і
положення статті 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вказаний Закон України набрав
чинності, як в ньому зазначено, з дня,
наступного за днем його опублікування,
тобто з 19.06.2011.

На виконання вимог вказаного вище
Закону Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову «Про встановлення
деяких розмірів виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» № 745 від 06.07.2011,
відповідно до п.6 якої установлено, що
дітям війни (крім тих, на яких
поширюється дія Законів України "Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту" та закону України
«Про жертви нацистських
переслідувань") до пенсії або
щомісячного довічного грошового
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, підвищення проводиться у
розмірі 49,8 гривні. Означена постанова
набрала чинності з моменту її
офіційного опублікування 23.07.2011
(Урядовий кур'єр N133) та діє до 01.01.2012.

Таким чином, у вказаний період з 10.11.2010
по 22.07.2011 розмір підвищення до пенсії
особам, які мають статус «дитини
війни», передбачений ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», повинен обчислюватись виходячи
з розміру прожиткового мінімуму
встановленого для осіб, що втратили
працездатність, який встановлено
чинним законодавством на кожний
бюджетний рік.

На час розгляду цієї справи розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ст.28 Закону України «Про
загальнообов`язкове державне пенсійне
страхування», і згідно цієї норми
мінімальна пенсія за віком дорівнює
прожитковому мінімуму встановленого
для осіб, які втратили працездатність.
Іншого нормативно-правового акту, який
би визначав цей розмір або
встановлював інший розмір, немає.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає, що порушення судом
першої інстанції норм права призвело
до невірного вирішення справи, що
відповідно до ст. 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
є підставою для скасування рішення
суду першої інстанції та ухвалення
нового про задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 197, 198, 202, 205, 207 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити.

Постанову Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 27 грудня 2013 року у
справі №334/9605/13-а - скасувати.

Позов ОСОБА_1 задовольнити.

Визнати неправомірним рішення
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя щодо
недорахування і не виплати в повному
обсязі щомісячного підвищення до
пенсії ОСОБА_1 за період з 10.11.2010 по
22.07.2011.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Запоріжжя здійснити перерахунок та
виплатити ОСОБА_1 підвищення до пенсії
згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком,
встановленої ч.1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування», за період з
10.11.2010 по 22.07.2011 з урахуванням різниці,
яка була виплачена у цей період.

Постанова апеляційного суду
набирає законної сили з моменту
постановлення, є остаточною і
оскарженню не підлягає (ст.ст.183-2, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України).

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко