Справа № 0670/39/12
Суддя: Пасічник С.С.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р. м. Київ
К/800/10948/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі :

Пасічник С.С.

Винокурова К.С.

Кочана В.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Приватного підприємства "СІТ" на
постанову Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 04 лютого 2013
року у справі за позовом Приватного
підприємства "СІТ" до Територіального
управління Держгірпромнагляду у
Житомирській області за участю
прокуратури Житомирської області про
визнання дій протиправними та
скасування припису та розпорядження,

В С Т А Н О В И Л А :

В січні 2012 року Приватне підприємство
"СІТ" звернулось до суду з позовом про
визнання протиправними дій державного
інспектора охорони праці Прокопенка
С.П. Управління Держгірпромнагляду по
Житомирській області щодо проведення
перевірки та складання акту та припису
від 14.12.2011р., якими встановлені
порушення вимог законодавства про
охорону праці на ПП "СІТ"; визнання
протиправним та скасування припису
державного інспектора охорони праці
Прокопенка С.П. від 14.12.2011р. щодо
виявлення на ПП "СІТ" порушень та
недоліків в галузі охорони праці, яким
заборонено експлуатацію цеху ПП "СІТ";
визнання протиправним та скасування
розпорядження начальника Управління
Держгірпромнагляду по Житомирській
області від 19.12.2011р. №107 щодо виявлення
на ПП "СІТ" порушень та недоліків в
галузі охорони праці, яким заборонено
експлуатацію автонавантажувача, лінії
по виготовленню пелетів та
електроустановки цеху ПП "СІТ".

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 12.09.2012р.
позов задоволено частково: визнано
протиправним та скасовано
розпорядження начальника Управління
Держгірпромнагляду по Житомирській
області від 19.12.2011р. №107 в частині
заборони експлуатації лінії по
виготовленню пелетів та заборони
експлуатації електроустановки; в решті
позовних вимог відмовлено.

Постановою Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 04.02.2013р.
постанову суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог
скасовано та ухвалено у вказаній
частині нове рішення, яким відмовлено в
задоволенні позову; в решті постанову
залишено без змін.

Не погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, позивач
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій, посилаючись на неправильне
застосування вказаним судом норм
процесуального права, просив постанову
суду апеляційної інстанції скасувати
та залишити в силі постанову суду
першої інстанції.

Обговоривши доводи касаційної скарги
та перевіривши за матеріалами справи
правильність застосування судами норм
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що 07.12.2011р.
відповідно до наказу №1232 від 07.12.2011р.
Територіальним управлінням
Держгірпромнагляду у Житомирській
області проведено перевірку ПП "СІТ" за
фактом нещасного випадку на
виробництві, що стався із працівником
ОСОБА_5, в ході якої виявлено
невиконання керівником ПП "СІТ"
попереднього припису №112 від 16.11.2010р.,
що містив застереження щодо усунення
двадцяти дев'яти порушень та недоліків
в галузі охорони праці.

За результатами перевірки
відповідачем винесено припис №104 від
07.12.2011р. про усунення чотирнадцяти
порушень та недоліків в галузі охорони
праці.

14.12.2011р. відповідачем проведено
позапланову перевірку виконання вимог
законів та інших нормативно-правових
актів з охорони праці на ПП "СІТ", про що
головним державним інспектором
Прокопенком С.П. складено акт №107 від
14.12.2011р., в якому, зокрема, зазначено, що
невиконання раніше виданого припису є
порушенням ст.29 Закону України «Про
охорону праці», а також встановлено
порушення позивачем ст.13 Закону
України «Про охорону праці»:
автонавантажувач не закріплено за
працівником, який має відповідний
фаховий рівень; є вільний доступ до
управління автонавантажувачем;
відсутні технологічні карти на
виконання робіт автонавантажувачем;
допуск до роботи проводиться без
стажування, є вільний доступ на
територію цеху сторонніх осіб,
відсутній дієвий контроль за
технологічним процесом виготовлення
пелетів.

Також, за результатами перевірки
відповідачем було винесено припис №107
від 14.12.2011р. про необхідність усунення
вищевказаних порушень.

Розпорядженням же начальника
управління Держгірпромнагляду по
Житомирській області №107 від 19.12.2011р.
заборонено ПП "СІТ" експлуатацію
автонавантажувача, лінії по
виготовленню пелетів та
електроустановки, в тому числі, через
порушення ст.21 Закону України "Про
охорону праці" внаслідок відсутності у
підприємства дозволу на виконання
робіт підвищеної небезпеки.

Як правильно вказав суд апеляційної
інстанції, правові та організаційні
засади функціонування дозвільної
системи у сфері господарської
діяльності, порядок діяльності
дозвільних органів, уповноважених
видавати документи дозвільного
характеру та державних
адміністраторів врегульовано Законом
України "Про дозвільну систему у сфері
господарської діяльності", відповідно
до ст.1 якого документ дозвільного
характеру - дозвіл, висновок, рішення,
погодження, свідоцтво, інший документ,
який дозвільний орган зобов'язаний
видати суб'єкту господарювання у разі
надання йому права на провадження
певних дій щодо здійснення
господарської діяльності або видів
господарської діяльності і без
наявності якого суб'єкт господарювання
не може провадити певні дії щодо
здійснення господарської діяльності
або видів господарської діяльності.

Згідно ж із частиною 1 статті 4
вказаного Закону необхідність
одержання документів дозвільного
характеру та їх види встановлюється
виключно законами, які регулюють
відносини, пов'язані з одержанням
документів дозвільного характеру.

При цьому, статтею 2 Закону України «Про
охорону праці» закріплено, що його дія
поширюється на всіх юридичних та
фізичних осіб, які відповідно до
законодавства використовують найману
працю, та на всіх працюючих, а
відповідно до статті 4 цього ж Закону
державна політика в галузі охорони
праці визначається відповідно до
Конституції України Верховною Радою
України і спрямована на створення
належних, безпечних і здорових умов
праці, запобігання нещасним випадкам
та професійним захворюванням.

Державна політика в галузі охорони
праці базується, зокрема, на принципах
пріоритету життя і здоров'я
працівників, повної відповідальності
роботодавця за створення належних,
безпечних і здорових умов праці та
підвищення рівня промислової безпеки
шляхом забезпечення суцільного
технічного контролю за станом
виробництв, технологій та продукції, а
також сприяння підприємствам у
створенні безпечних та нешкідливих
умов праці.

Частиною 3 статті 21 Закону України "Про
охорону праці" встановлено, що
роботодавець повинен одержати дозвіл
на виконання робіт підвищеної
небезпеки та на експлуатацію
(застосування) машин, механізмів,
устаткування підвищеної небезпеки
(далі - дозвіл).

За змістом же частини 4 вказаної статті
порядок видачі дозволів або відмови в
їх видачі, переоформлення, видачі
дублікатів, анулювання дозволів
центральним органом виконавчої влади з
нагляду за охороною праці та його
територіальними органами, а також
переліки видів робіт, машин, механізмів
та устаткування підвищеної небезпеки,
проведення або експлуатація
(застосування) яких потребує отримання
дозволу, та граничні розміри тарифів на
проведення експертизи стану охорони
праці та безпеки промислового
виробництва суб'єкта господарювання,
висновок якої є підставою для видачі
дозволів, встановлюються Кабінетом
Міністрів України.

Перелік робіт з підвищеною небезпекою
затверджено наказом Державного
комітету України з нагляду за охороною
праці від 26 січня 2005 р. №15 й визначено,
що до таких робіт, зокрема, відносяться
вантажно-розвантажувальні роботи за
допомогою машин та механізмів,
обслуговування механічних та
автоматичних ліній.

Порядок же видачі дозволів на
виконання робіт підвищеної небезпеки
та на експлуатацію (застосування)
машин, механізмів, устаткування
підвищеної небезпеки затверджено
Постановою Кабінету Міністрів України
від 26 жовтня 2011 р. №1107 (далі - Порядок
№1107), згідно з пунктом 6 якого дозвіл за
формою згідно з додатком 1 видається:
роботодавцеві - на виконання робіт
підвищеної небезпеки, що зазначені у
додатку 2, або на експлуатацію машин,
механізмів, устаткування підвищеної
небезпеки, що зазначені у додатку 3;
виробникові або постачальникові машин,
механізмів, устаткування підвищеної
небезпеки (далі - виробник або
постачальник) - на застосування машин,
механізмів, устаткування підвищеної
небезпеки, що зазначені у додатку 3.

За правилами статті 39 Закону України
"Про охорону праці" посадові особи
центрального органу виконавчої влади з
нагляду за охороною праці мають право
забороняти, зупиняти, припиняти,
обмежувати експлуатацію підприємств,
окремих виробництв, цехів, дільниць,
робочих місць, будівель, споруд,
приміщень, випуск та експлуатацію
машин, механізмів, устаткування,
транспортних та інших засобів праці,
виконання певних робіт, застосування
нових небезпечних речовин, реалізацію
продукції, а також скасовувати або
припиняти дію виданих ними дозволів і
ліцензій до усунення порушень, які
створюють загрозу життю працюючих.

Проте, як правильно встановив суд
апеляційної інстанції, позивач
всупереч вищенаведених норм
законодавства відповідного дозволу у
встановленому порядку не отримав, хоча
технологічне обладнання (лінію з
виготовлення пелетів та
автонавантажувач) експлуатував, а тому,
оскільки дозвіл на експлуатацію
електроустановки позивачу не
видавався, а дозвіл на право подачі
напруги на енергооб'єкт свідчить лише
про відповідність зовнішніх
електромереж технічним нормам, то
відповідач правомірно й в межах
наданих йому повноважень за
результатами перевірки позивача
дійшов висновку про заборону
експлуатації автонавантажувача, лінії
по виготовленню пелетів та
електроустановки цеху ПП "СІТ".

Враховуючи викладене, колегія суддів
Вищого адміністративного суду України
погоджується з висновком суду
апеляційної інстанції про відсутність
підстав для задоволення позовних
вимог.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судове рішення - без змін, якщо визнає,
що суд, зокрема, апеляційної інстанції
не допустив порушень норм
матеріального та процесуального права
при ухваленні судового рішення чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи ж касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судом норм законодавства,
що призвело або могло призвести до
прийняття неправильного рішення, а
тому підстав для скасування ухваленого
судом попередньої інстанції судового
рішення колегія суддів не вбачає.

Керуючись статтями 210, 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

У Х В А Л И Л А :

Касаційну скаргу Приватного
підприємства "СІТ" залишити без
задоволення, а постанову Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 04 лютого 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді:
Пасічник С.С.

Винокуров К.С.

Кочан В.М.