Справа № 826/17595/13-а
Суддя: Погрібніченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі судді Погрібніченка І.М.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справуза
позовомОСОБА_1до треті
особи,Шевченківського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві що не заявляють самостійних
вимог на предмет спору: Товариство з
обмеженою відповідальністю
«Кийградстрой», Служба у справах дітей
Шевченківської районної в місті Києві
державної адміністрації, ОСОБА_2 в
своїх інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4провизнання дій
(рішення) протиправними (нечинним) та
зобов'язання вчинити певні дії, -
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
06 листопада 2013 року до Окружного
адміністративного суду м. Києва
звернулась ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1,
позивач) з адміністративним позовом (з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог) про:
- визнання дій/рішення посадових осіб
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
щодо проведення реєстрації місця
проживання ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1)
ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за
протиправними/нечинним;
- зобов'язання Шевченківський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
вчинити дії щодо скасування реєстрації
ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1) ІНФОРМАЦІЯ_6 та
ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 в квартирі за
адресою: АДРЕСА_1, що належить на праві
приватної спільної сумісноївласності
ОСОБА_1 та ОСОБА_3, а саме: скасувати
реєстрацію та зняти у передбаченому
законодавством України порядку ОСОБА_2
та ОСОБА_4 з реєстраційного обліку за
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 29 листопада 2013
року до участі у справі в якості
третьої особи, що не заявляє
самостійних вимог на предмет спору
залучено: Товариство з обмеженою
відповідальністю «Кийградстрой» (далі
- ТОВ «Кийградстрой», третя особа 1).
18 грудня 2013 року протокольною ухвалою
до участі у справі в якості третьої
особи, що не заявляє самостійних вимог
на предмет спору залучено Службу у
справах дітей Шевченківської районної
в місті Києві державної адміністрації
(далі - третя особа 2) та замінено
неналежного відповідача - посадові
особи Шевченківського районного
відділу Головного управління
Державної міграційної служби України в
м. Києві на належного відповідача -
Шевченківський районний відділ
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
(далі - Шевченківський РВ ГУ ДМС України
в м. Києві, відповідач).
29 січня 2014 року протокольною ухвалою до
участі у справі в якості третьої особи,
що не заявляє самостійних вимог на
предмет спору залучено ОСОБА_2 (далі -
третя особа 3), який виступає в своїх
інтересах та в інтересах
неповнолітнього ОСОБА_4.
Позовні вимоги мотивовані тим, що
випадково дізнавшись про те, що
відповідачем 04.10.2013 р. були вчинені
реєстраційні дії, внаслідок яких у
квартиру належну позивачу з донькою на
праві власності, без повідомлення
позивача та отримання на це письмової
згоди, у порушення законодавства
України було зареєстровано сторонніх
осіб, а саме ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_4,
вважає, що тим самим порушені його
права та охоронювані законом інтереси,
зокрема гарантовані ст. 41 Конституції
України, відповідно до якої право
приватної власності є непорушним.
За вказаних обставин, на думку
позивача, такі дії, вчинені
відповідачем є незаконними,
протиправними та такими, що порушують
права власників квартири.
Також позивач вказує на те, що
вчиненими реєстраційними діями щодо
реєстрації місця проживання ОСОБА_2 та
його сина ОСОБА_4 у квартирі, яка
належить на праві приватної власності
позивачу та його малолітній доньці,
порушені приписи розділу першого
Порядку реєстрації місця проживання та
місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
Позивач, беручи до уваги те, що
відповідно до п. 7.1 розділу VII вказаного
вище порядку, яким встановлено, що
реєстрація/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування особи
скасовується в разі їх проведення з
порушенням вимог законодавства, вважає
за необхідне зобов'язати відповідача
скасувати реєстрацію та зняти ОСОБА_2
та його сина ОСОБА_4 з реєстраційного
В судовому засіданні позивач та його
представник позовні вимоги повністю
підтримали та просили їх задовольнити.
Представники відповідача, третьої
особи 1 та третя особа 3 в судові
засідання не з'явилися, письмових
пояснень та/або заперечень суду не
надали (не направили).
Представник третьої особи 2 в судовому
засіданні позовні вимоги повністю
підтримав та просив їх задовольнити.
Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, в зв'язку з
неявкою в судове засідання 25.02.2014 р.
представників відповідача, третьої
особи 1 та третьої особи 3 суд дійшов
висновку про розгляд справи у
письмовому провадженні.
Розглянувши подані особами, які беруть
участь у справі документи і матеріали,
заслухавши пояснення їх представників,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд, -
ОСОБА_1 проживає в приватизованій нею
Попередньо відповідно до ордеру серії
займали ОСОБА_5, ОСОБА_6 (батьки ОСОБА_2)
та ОСОБА_2 (колишній чоловік ОСОБА_1).
27.05.2000 р. між ОСОБА_1 та ОСОБА_2 був
укладений шлюб, а ІНФОРМАЦІЯ_3 від цього
шлюбу народилась ОСОБА_3 (інвалід з
05.11.2002 р. за вищевказаною адресою
квартири була зареєстрована донька
22.11.2006 р. Шевченківським районним судом
міста Києва зазначений вище шлюб було
Після розлучення, ОСОБА_1 разом із
дитиною залишилась проживати у спірній
Рішенням Шевченківського районного
суду м. Києва від 09.04.2009 р. (справа №
2-1618/2009) ОСОБА_1 було визнано такою, яка
набула право на користування спірною
квартирою на рівних правах разом з
наймачами.

Ухвалою Апеляційного суду м. Києва від
12.08.2009 р. (справа № 22-5715) рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 09.04.2009 р. залишено без змін.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
25.11.2009 р. (справа № 2а-10324/09/2670) відділ у
справах громадянства, імміграції та
реєстрації фізичних осіб
Шевченківського районного управління
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в місті Києві
зобов'язано зареєструвати позивача за
адресою: АДРЕСА_1.

15.12.2009 р. на підставі постанови
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 25.11.2009 р. ОСОБА_1 було
зареєстровано в спірній квартирі.

Після розлучення, ОСОБА_2 не проживав у
спірній квартирі, не з'являвся до ЖЕКу,
не цікавився станом квартири, не
сплачував борги та поточні нарахування
за комунальні послуги та
обслуговування будинку, які
нараховувались на нього згідно
реєстрації, що стало підставою для
звернення ОСОБА_1 до суду з позовом про
визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право
користування житловим приміщенням.

Заочним рішенням Шевченківського
районного суду м. Києва від 07.10.2011 р.
(справа № 2-2038/11) позов задоволено,
ОСОБА_2 визнано таким, що втратив право
користування житловим приміщенням, а
саме: квартирою АДРЕСА_1.

Відповідно до Свідоцтва про шлюб від
10.02.2012 р. позивачем було укладено шлюб з
ОСОБА_7, про що свідчить відповідний
актовий запис № 124 від 10.02.2012 р.

Протягом 10 місяців з моменту ухвалення
Шевченківським районним судом м. Києва
заочного рішення від 07.10.2011 р. по справі
№ 2-2038/11, ОСОБА_2 не з'являвся, ані в
спірній квартирі, ані в ЖЕКу, зокрема
для того, щоб зняти з реєстрації свого
батька, який помер ще в грудні 2011 р. і на
якого протягом 6 місяців
нараховувалися комунальні послуги, які
ОСОБА_1 необхідно було сплачувати щоб
уникнути виселення.

Після набрання заочним рішенням від
07.10.2011 р. законної сили, ОСОБА_1
звернулась із заявою про зняття з
реєстрації в квартирі ОСОБА_2 як такого,
що втратив право користування житловим
приміщенням згідно з заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07.10.2011 р. № 2-2038/11.

У зв'язку з тим, що ОСОБА_2 протягом
декількох років не тільки не цікавився
зазначеним житлом, але й своєю донькою -
ОСОБА_3, його заочним рішенням
Шевченківського районного суду м.
Києва від 18.04.2012 р. (справа № 2610/1487/2012)
було позбавлено батьківських прав
відносно неповнолітньої доньки ОСОБА_3,
ІНФОРМАЦІЯ_3

Після зібрання позивачем в серпні 2012
року всіх необхідних документів для
приватизації спірної квартири
(особовий рахунок був закріплений за
ОСОБА_5, після смерті якої, ані ОСОБА_2 -
син померлої, ані ОСОБА_6 - чоловік
померлої, не перевели його на себе),
останні в вересні 2012 року були подані
до Відділу (органу) приватизації
державного житлового фонду Управління
житлово-комунального господарства
Шевченківської районної в м. Києві
державної адміністрації.

На підставі розпорядження органу
приватизації від 12.10.2012 р. № 1092 позивачу
оформлено та видано Свідоцтво про
право власності на житло, яким
посвідчувалось, що квартира, яка
знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 дійсно
належить на праві приватної (спільної
сумісної, спільної часткової)
власності ОСОБА_1 та членам її сім'ї
ОСОБА_3 в рівних частках кожній.

Спірна квартира приватизована згідно з
Законами України «Про приватизацію
державного житлового фонду» та «Про
забезпечення реалізації житлових прав
мешканців гуртожитків».

Тим часом, у ОСОБА_2 від нового шлюбу з
ОСОБА_9 21.06.2012 р. народився син - ОСОБА_4.

Після того як ОСОБА_2 дізнався, що його
було знято з реєстрації на підставі
судового рішення, в серпні 2012 року
звернувся до обслуговуючої
організації КП ЖЕК «Нивки» для
реєстрації в спірній квартирі свого
новонародженого сина ОСОБА_4

Також, ОСОБА_2 звернувся до
Шевченківського районного суду м.
Києва з заявою про перегляд заочного
рішення від 07.10.2011 р. у справі № 2-2038/11,
яким його визнано таким, що втратив
право користування житловим
приміщенням, і суд своєю ухвалою від
14.09.2012 р. (справа № 2610/20506/2012) заяву
ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення
залишив без задоволення.

Після чого, представник ОСОБА_2
звернувся з апеляційною скаргою на
заочне рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 07.10.2011 р. до
Апеляційного суду м. Києва.

В ході розгляду справи в Апеляційному
суді м. Києва ОСОБА_2 не заперечував, що
квартира приватизована без його участі
та не оскаржував це.

Рішенням Апеляційного суду м. Києва від
13.03.2013 р. (справа № 22-ц/796/310/2013), заочне
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 07.10.2011 р. скасовано та
ухвалено нове рішення, яким позивачу
відмовлено в задоволенні позову до
ОСОБА_2, треті особи: КП
«Житлово-експлуатаційна контора
«Нивки» Шевченківської районної у м.
Києві ради, Шевченківська районна в
місті Києві державна адміністрація про
визнання особи такою, що втратила право
користування житловим приміщенням.

Після ухвалення Апеляційним судомм.
Києва рішення від 13.03.2013 р., ОСОБА_2 22.03.2013
р. подав до суду апеляційної інстанції
заяву про поворот виконання заочного
рішення Шевченківського районного
суду м. Києва від 07.10.2011 р., в якій просив
повернути виконання заочного рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07.10.2011 р. шляхом поновлення
його права користування квартирою
АДРЕСА_1, та зобов'язання Головного
управління Державної міграційної
служби України в м. Києві поновити
відомості в реєстраційній картці
ОСОБА_2 про реєстрацію його місця
проживання за адресою: квартира
АДРЕСА_1, видати виконавчий лист про
повернення до попереднього стану
відомостей у реєстраційній картці про
реєстрацію місця проживання ОСОБА_2 за
адресою: АДРЕСА_1.

Однак, Апеляційний суд м. Києва своєю
хвалою від 19.06.2013 р. (справа № 22-ц/796/310/2013)
в задоволенні заяви ОСОБА_2 про поворот
виконання заочного рішення
Шевченківського районного суду м.
Києва від 07.10.2011 р. відмовив, зазначивши
в ухвалі те, що на момент скасування
заочного рішення Шевченківського
районного суду м. Києва від 07.10.2011 р.,
спірна квартира вже відноситься до
приватного житлового фонду.

З метою недопущення незаконної
реєстрації ОСОБА_2 у належній ОСОБА_1 з
донькою-інвалідом на праві приватної
власності квартирі, ОСОБА_1 через свого
представника за довіреністю ОСОБА_10, 15
березня 2013 року звернулась із
письмовою заявою до відповідача, в якій
заперечувала проти реєстрації ОСОБА_2
або інших осіб в квартирі АДРЕСА_1 до
вирішення питання по суті або
скасування свідоцтва про право
власності на житло в законному порядку.

25 жовтня 2013 року під час прийому
паспортистів дільниці, до якої
відноситься спірна квартира, позивачу
стало відомо, що відповідач
зареєстрував ОСОБА_2 та його сина
ОСОБА_4 у квартирі, яка належить на
праві приватної власності ОСОБА_1 та її
доньці в рівних частках кожній.

Незгода з діями/рішенням відповідача
щодо проведення реєстрації місця
проживання вказаних вище осіб у
спірній квартирі та необхідністю
вчинення ним певних дій обумовила
позивача звернутись до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані особами, які беруть участь у
справі докази та пояснення, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд частково
погоджується з доводами ОСОБА_1,
виходячи з наступного.

Спірні правовідносини врегульовано
нормами Конституції України, Закону
України «Про свободу пересування та
вільний вибір місця проживання в
Україні» від 11.12.2003 р. № 1382-IV (далі -
Закон № 1382-IV), Порядку реєстрації місця
проживання та місця перебування
фізичних осіб в Україні та зразків
необхідних для цього документів,
затвердженого Наказом Міністерства
внутрішніх справ України від 22.11.2012 р. №
1077, зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.12.2012 р. за № 2109/22421
(далі - Порядок № 1077), Положення про
Державну міграційну службу України,
затвердженого Указом Президента
України від 06.04.2011 р. № 405/2011 (далі -
Положення № 405/2011) та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 19 Конституції України
правовий порядок в Україні ґрунтується
на засадах, відповідно до яких ніхто не
може бути примушений робити те, що не
передбачено законодавством.

Органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Преамбулою Закону № 1382-IV передбачено,
що цей Закон (в редакції, чинній в
момент виникнення спірних
правовідносин, тобто в момент
реєстрації ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_4 в
спірній квартирі) відповідно до
Конституції України регулює відносини,
пов'язані зі свободою пересування та
вільним вибором місця проживання в
Україні, що гарантуються Конституцією
України і закріплені Загальною
декларацією прав людини, Міжнародним
пактом про громадянські та політичні
права, Конвенцією про захист прав
людини та основоположних свобод і
протоколами до неї, іншими
міжнародними договорами України, а
також визначає порядок реалізації
свободи пересування та вільного вибору
місця проживання і встановлює випадки
їх обмеження.

Згідно з ч. 1 ст. 2 Закону № 1382-IV
громадянам України, а також іноземцям
та особам без громадянства, які на
законних підставах перебувають в
Україні, гарантуються свобода
пересування та вільний вибір місця
проживання на її території, за винятком
обмежень, які встановлені законом.

Статтями 6 та 7 Закону № 1382-IV визначені
підстави реєстрації місця проживання
особи та зняття з реєстрації місця
проживання.

У відповідності до ст. 11 Закону № 1382-IV
реєстрація місця проживання та місця
перебування осіб здійснюється органом
реєстрації.

Центральний орган виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері реєстрації фізичних
осіб, затверджує відповідно до закону
порядок реєстрації місця проживання та
місця перебування осіб в Україні,
зразки документів, необхідних для
реєстрації і зняття з реєстрації місця
проживання та місця перебування.

Відповідно до ст. 14 Закону № 1382-IV
рішення, дії чи бездіяльність органів
державної влади, посадових та
службових осіб з питань свободи
пересування, вільного вибору місця
проживання, реєстрації місця
проживання чи місця перебування особи
можуть бути оскаржені в установленому
законом порядку.

На виконання ч. 2 ст. 11 Закону № 1382-IV
Центральним органом виконавчої влади,
що забезпечує формування державної
політики у сфері реєстрації фізичних
осіб, затверджено Порядок № 1077.

Порядок № 1077 (в редакції, чинній в
момент виникнення спірних
правовідносин) розроблений відповідно
до Законів України «Про свободу
пересування та вільний вибір місця
проживання в Україні», «Про загальний
військовий обов'язок і військову
службу» та визначає процедуру
реєстрації місця проживання та місця
перебування осіб в Україні, зразки
документів, необхідних для реєстрації
і зняття з реєстрації місця проживання
та місця перебування (п. 1.1 Порядку №
1077).

Реєстрація місця проживання або місця
перебування особи - внесення
інформації до Єдиного державного
демографічного реєстру про місце
проживання або місце перебування особи
із зазначенням адреси, за якою з особою
може вестися офіційне листування або
вручення офіційної кореспонденції.

Відомості про місце проживання та
місце перебування особи вносяться до
паспорта громадянина України,
тимчасового посвідчення громадянина
України, посвідки на постійне
проживання, посвідки на тимчасове
проживання, посвідчення біженця,
посвідчення особи, яка потребує
додаткового захисту, посвідчення
особи, якій надано тимчасовий захист
(далі - паспортний документ), довідки
про звернення за захистом в Україні (п.
1.2 Порядку № 1077).

Згідно з п. 1.3 Порядку № 1077
реєстрація/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування здійснюється
управліннями, відділами (секторами)
Державної міграційної служби України
(далі - ДМС України) в районах, районах у
містах, містах обласного,
республіканського (Автономної
Республіки Крим) значення (далі -
територіальний підрозділ ДМС України)
у день подання особою документів.
Реєстрація місця проживання особи може
бути здійснена з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання.

У відповідності до п. 1.5 Порядку № 1077
реєстраційний облік - обробка
персональних даних про місце
проживання та місце перебування осіб в
інформаційній (автоматизованій)
системі та/або в картотеках
персональних даних, зареєстрованих
відповідно до чинного законодавства
України (далі - картотека), здійснюється
адресно-довідковими підрозділами
головного управління (управління)
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі -
адресно-довідковий підрозділ
територіального органу ДМС України) та
територіальними підрозділами ДМС
України.

Приписами п. 1.6 Порядку № 1077 визначено,
що ведення реєстраційного обліку місця
проживання та місця перебування осіб в
Україні (далі - реєстраційний облік)
здійснюється територіальними
підрозділами ДМС України та
адресно-довідковими підрозділами
територіальних органів ДМС України з
дотриманням вимог законодавства про
захист персональних даних.

Реєстраційний облік ведеться у межах
обслуговування
адміністративно-територіальної
одиниці відповідного
адресно-довідкового підрозділу
територіального органу ДМС України або
територіального підрозділу ДМС
України.

Відповідно до п. 2.1 Порядку № 1077
громадянин України, а також іноземець
чи особа без громадянства, які постійно
або тимчасово проживають в Україні,
зобов'язані протягом десяти днів після
прибуття до нового місця проживання
зареєструвати місце проживання.
Реєстрація місця проживання особи
здійснюється в день подання особою
документів.

Пунктом 2.2. Порядку № 1077 для реєстрації
місця проживання особа або її законний
представник подає до територіального
підрозділу ДМС України, а після
утворення центрів надання
адміністративних послуг (далі - центр) -
до відповідного центру:

- письмову заяву про реєстрацію місця
проживання (додаток 5);

- документ, до якого вносяться
відомості про місце проживання;

- квитанцію про сплату державного мита
або документ про звільнення від його
сплати;

- талон зняття з реєстрації місця
проживання в Україні (у разі зміни
місця проживання в межах України).
Талон зняття з реєстрації місця
проживання в Україні не подається у
разі оформлення реєстрації місця
проживання з одночасним зняттям з
реєстрації попереднього місця
проживання;

- документи, що підтверджують право на
проживання в житлі - ордер, свідоцтво
про право власності, договір найму
(піднайму, оренди) або інші документи. У
разі відсутності зазначених
документів реєстрація здійснюється за
згодою власника/співвласників житла,
наймача та членів його сім'ї на
реєстрацію місця проживання. У разі
реєстрації місця проживання у центрі
договір оренди житлового приміщення
може бути засвідчено адміністратором
центру.

Згідно з п. 2.6 Порядку № 1077 працівник
територіального підрозділу ДМС
України, а після утворення центрів -
адміністратор центру (крім внесення
відомостей про реєстрацію місця
проживання до паспортного документа та
картки реєстрації особи), зокрема,
перевіряє належність паспортного
документа особі, що його подала,
правильність заповнення заяви про
реєстрацію місця проживання та
наявність документів, необхідних для
реєстрації місця проживання, про що ним
вчиняється відповідний запис у заяві.

Виходячи з системного аналізу вказаних
вище норм права вбачається, що для
реєстрації місця проживання особа або
її законний представник подає до
територіального підрозділу ДМС
України, зокрема, документи, що
підтверджують право на проживання в
житлі - ордер, свідоцтво про право
власності, договір найму (піднайму,
оренди) або інші документи, в разі
відсутності зазначених документів
реєстрація здійснюється за згодою
власника/співвласників житла, наймача
та членів його сім'ї на реєстрацію
місця проживання.

Як вбачається з Довідки Ф. № 3 від 25.10.2013
р. № 2346, на житловій площі квартири 29,7
кв.м. (загальна площа квартири - 46,89 кв.м.)
проживають і зареєстровані 2 (дві)
особи, в тому числі: ОСОБА_1,
ІНФОРМАЦІЯ_5, власник ос. рахунку,
мешкає з 15.12.2009 р., ОСОБА_12, ІНФОРМАЦІЯ_3,
донька ОСОБА_1, мешкає з 05.11.2002 р., ОСОБА_2,
ІНФОРМАЦІЯ_6, колишній чоловік ОСОБА_1,
мешкає з 04.10.2013 р., ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2
син колишнього чоловіка від нового
шлюбу, мешкає з 04.10.2013 р.

З наявних в матеріалах справи
документів вбачається, що під час
реєстрації 04.10.2013 р. ОСОБА_2 та ОСОБА_4,
відповідач, не перевіривши наявності
документів, що підтверджують право на
їх проживання в житлі - ордер, свідоцтво
про право власності, договір найму
(піднайму, оренди) або інші документи та
маючи від власника спірної квартири
заяву від 15.03.2013 р., в якій ОСОБА_1
заперечує проти реєстрації ОСОБА_2 або
інших осіб в спірній квартирі до
вирішення питання по суті або
скасування свідоцтва про право
власності на житло в законному порядку,
всупереч приписам п. 2.2 Порядку № 1077
зареєстрував ОСОБА_2 та ОСОБА_4, тим
самим порушив право власності ОСОБА_1
та її малолітньої дитини-інваліда.

Беручи до уваги те, що Державна
міграційна служба України (ДМС України)
відповідно до покладених на неї
завдань, з-поміж інших, здійснює
реєстрацію/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування фізичних осіб,
веде відповідні реєстраційні обліки;
здійснює відповідно до закону
державний контроль за дотриманням
законодавства у сфері міграції
(імміграції та еміграції), у тому числі
протидії нелегальній (незаконній)
міграції, громадянства, реєстрації
фізичних осіб, біженців та інших
визначених законодавством категорій
мігрантів, у випадках, передбачених
законодавством, притягає порушників до
адміністративної відповідальності (пп.
пп. 20, 25 п. 4 Положення № 405/2011), має під
час вчинення реєстраційних дій щодо
реєстрації місця проживання діяти в
чіткій відповідності до приписів норм
чинного законодавства.

Виходячи з встановлених обставин та
системного аналізу вказаних вище норм
права, суд вважає, що відповідач
здійснивши 04.10.2013 р. реєстраційні дії
щодо реєстрації місця проживання
ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_4 у спірній
квартирі, діяв всупереч приписам норм
чинного законодавства, а тому такі дії
мають бути визнані судом
протиправними.

Окрім цього суд зазначає, що відповідно
до приписів п. п. 7.1-7.5 Порядку № 1077 (в
редакції, чинній на час розгляду даної
адміністративної справи)
реєстрація/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування особи
скасовується в разі їх проведення з
порушенням вимог законодавства.

У разі виявлення такого порушення
керівник територіального підрозділу
ДМС України проводить перевірку
підстав реєстрації/зняття з реєстрації
місця проживання/перебування особи, за
її результатами складає висновок та
приймає рішення про скасування
реєстрації/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування особи. Копія
цього висновку надсилається керівнику
головного управління (управління)
міграційної служби в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі (далі - територіальний
орган ДМС України) для здійснення
контролю.

Про прийняте рішення особі
надсилається письмове повідомлення, в
якому зазначаються підстави його
прийняття. Особу запрошують на прийом
до територіального підрозділу ДМС
України для внесення відповідних
відомостей до паспортного документа.

Відомості про скасування
реєстрації/зняття з реєстрації місця
проживання/перебування особи
вносяться до карток реєстрації особи,
адресних карток та паспортного
документа шляхом внесення запису
«скасовано» на штамп, що був внесений
до цих документів з порушенням
законодавства (штамп реєстрації місця
проживання, або штамп реєстрації місця
перебування, або штамп зняття з
реєстрації місця проживання).

До реєстраційного обліку
адресно-довідкового підрозділу
надсилаються змінені відомості про
реєстрацію місця
проживання/перебування особи або талон
зняття з реєстрації місця проживання в
Україні з відміткою «скасування
попередніх відомостей».

Виходячи з системного аналізу вказаних
вище норм права, з метою захисту прав,
свобод та інтересів позивача,
керуючись ч. 2 ст. 11 КАС України, суд
вважає за необхідне зобов'язати
відповідача провести перевірку
підстав реєстрації місця проживання
ОСОБА_2 та його сина ОСОБА_4 та вчинити
дії, передбачені приписами п. п. 7.1-7.5
розділу VII Порядку № 1077.

Згідно з частиною третьою статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: 1) на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; 2) з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано; 3)
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії); 4)
безсторонньо (неупереджено); 5)
добросовісно; 6) розсудливо; 7) з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); 9) з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; 10) своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до ст. ст. 69, 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи. Ці дані
встановлюються судом на підставі
пояснень сторін, третіх осіб та їхніх
представників, показань свідків,
письмових і речових доказів, висновків
експертів.

Докази суду надають особи, які беруть
участь у справі. Суд може запропонувати
надати додаткові докази або
витребувати додаткові докази за
клопотанням осіб, які беруть участь у
справі, або з власної ініціативи.

Належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищезазначене, суд
всебічно, повно та об'єктивно, за
правилами, встановленими статтею 86
Кодексу адміністративного судочинства
України, перевіривши наявні у справі
докази та заслухавши пояснення
представників осіб, які беруть участь у
справі, вважає, що позовні вимоги є
частково обґрунтованими, в зв'язку із
чим, позов підлягає частковому
задоволенню.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд присуджує на користь позивача
здійснені ним документально
підтверджені витрати по сплаті
судового збору у розмірі 50,00 грн. з
Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 69-71, ст. 94, ст. 128, ст. ст.
158-163, ст. 167, ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов ОСОБА_1
задовольнити частково.

2. Визнати протиправними дії
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
щодо проведення реєстрації місця
проживання ОСОБА_2 (ІПН: НОМЕР_1)
ІНФОРМАЦІЯ_6 та ОСОБА_4, ІНФОРМАЦІЯ_2 за
адресою: АДРЕСА_1.

3. Зобов'язати Шевченківський районний
відділ Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
провести перевірку підстав реєстрації
місця проживання ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_6 та
його сина ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_2 за
адресою: АДРЕСА_1 та вчинити дії,
передбачені приписами п. п. 7.1-7.5 розділу
VII Порядку реєстрації місця проживання
та місця перебування фізичних осіб в
Україні та зразків необхідних для
цього документів, затвердженого
Наказом Міністерства внутрішніх справ
України від 22.11.2012 р. № 1077,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 18.12.2012 р. за № 2109/22421.

4. В задоволенні решти позовних вимог
ОСОБА_1 відмовити.

5. Присудити з Державного бюджету
України за рахунок бюджетних
асигнувань за зобов'язаннями
Шевченківського районного відділу
Головного управління Державної
міграційної служби України в м. Києві
на користь ОСОБА_1 понесені нею витрати
по сплаті судового збору у розмірі 50,00
грн. (п'ятдесят гривень 00 копійок).

Постанова набирає законної сили
відповідно до ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів за правилами, встановленими ст. ст.
185-187 КАС України, шляхом подання через
суд першої інстанції апеляційної
скарги.

Суддя І.М. Погрібніченко