Справа № 805/2478/14
Суддя: Крилова М.М.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 р.
Справа №805/2478/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 13-30

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді Крилової М.М.

при секретарі Фоміній О.Д.

за участю представника позивача ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_2 до Інспекції державного
архітектурно - будівельного контролю у
Донецькій області про визнання дій
протиправними, визнання недійсними та
скасування рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_2 звернувся до суду із
адміністративним позовом до Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Донецькій області про
визнання дій протиправними, визнання
недійсними та скасування рішень.

Позивач в обґрунтування позову
зазначає, що він є власником
нежитлового приміщення площею 76,3 кв.м.,
розташованого в будинку АДРЕСА_1 на
підставі свідоцтва про право власності
на нерухоме майно №9024165 від 06.09.2013 року.
29 жовтня 2013 року Інспекцією ДАБК була
проведена позапланова перевірка
дотримання вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, ОСОБА_2 щодо
приміщення, площею 67,3 кв.м.,
розташованого на першому поверсі
житлового будинку АДРЕСА_1 В ході
проведення перевірки відповідачем
виявлені порушення та складено акт від
29.10.2013року, із змісту якого вбачається,
що роботи по реконструкції квартири
виконувались без отримання документів,
що надають право на виконання
будівельних робіт, що є порушенням ст.34
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності». За
результатами позапланової перевірки
відповідачем 29 жовтня 2013 року виданий
припис №385 про усунення порушення
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, будівельних
норм, державних стандартів і правил з
вимогою привести нежитлове приміщення
в житловому будинку АДРЕСА_1 у
первісний стан до 01.05.2014 року. Крім
того, 07.11.2013 року Інспекцією винесено
наказ №267 «Про скасування реєстрації
декларації». Позивач вважає зазначені
рішення відповідача протиправними, а
дії відповідача неправомірними,
оскільки позивач виконував будівельні
роботи на підставі декларації про
початок виконання будівельних робіт,
зареєстрованої 01.03.2012 року за №ДЦ1
та проектної документації, розробленої
ТОВ «Інститут технічного нагляду»,
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстрованої 13.03.2013
року за №ДЦ 97, свідоцтва про право
власності від 06.09.2013 року. Роботи
виконані відповідно до робочого
проекту, який розроблений ТОВ «АКМ Нова
будова» у 2008 році, проект погоджений КП
«Служба єдиного замовника Київського
району м. Донецька» та ККП
«Донецькміськтепломережа» у 2008 році.
Таким чином, за твердженням позивача, в
його діях відсутній склад порушення
норм Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та Закону
України «Про архітектурну діяльність»
у зв'язку із наявністю дозвільної
документації. Крім того, позивач
вважає, що ніяким чином не зачепив та не
міг зачепити евакуаційний вихід з
будинку, оскільки приміщення
знаходиться на протилежній стороні від
виходу з будинку. За таких обставин
відповідач безпідставно (без отримання
висновків експертів, актів
уповноважених органів, в яких
зафіксовано про вчинене порушення
тощо) допустив припущення порушення
позивачем положень п. 2.53 ДБН В.2.2-15-2005,
внаслідок чого безпідставно виніс
припис.

Позивач також зазначає, що жодною
нормою Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» не
передбачено право відповідача
скасовувати реєстрацію декларацій про
початок виконання підготовчих і
будівельних робіт та не передбачено
такий вид санкції або відповідальності
суб'єктів містобудування, як
скасування декларації про початок
виконання підготовчих і будівельних
робіт, нормами Закону України «Про
відповідальність за правопорушення у
сфері містобудівної діяльності» та
Положення про Державну
архітектурно-будівельну інспекцію
України, затвердженого Указом
Президента України від 8 квітня 2011 року
№ 439/2011. За таких обставин відповідачем
безпідставно винесений наказ №267 «Про
скасування реєстрації декларації».

На підставі зазначеного просив визнати
протиправними дії відповідача щодо
винесення припису №385 від 29.10.2013 року та
наказу №267 від 07.11.2013 року; визнати
протиправними та скасувати припис №385
від 29.10.2013 року та наказ №267 від 07.11.2013
року.

Представник позивача у судовому
засіданні вимоги підтримав та просив
їх задовольнити.

Представник відповідача до судового
засідання не з'явився, надіславши
заяву, відповідно до якої вимоги
позивача не визнає та наполягає на
відмові у задоволенні позову.

Заслухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд приходить до висновку, що позовні
вимоги підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Преамбулою Закону України від 17.02.2011
року № 3038-VI «Про регулювання
містобудівної діяльності» (далі - Закон
№ 3038-VI), із змінами і доповненнями,
внесеними Законом України від 19 травня
2011 року N 3395-VI, цей Закон встановлює
правові та організаційні основи
містобудівної діяльності і
спрямований на забезпечення сталого
розвитку територій з урахуванням
державних, громадських та приватних
інтересів.

Відносини у сфері містобудівної
діяльності регулюються Конституцією
України, Цивільним, Господарським і
Земельним кодексами України, цим
Законом, законами України «Про
Генеральну схему планування території
України», «Про основи містобудування»,
«Про архітектурну діяльність», «Про
комплексну реконструкцію кварталів
(мікрорайонів) застарілого житлового
фонду», «Про землеустрій», іншими
нормативно-правовими актами (ст.3
Закону № 3038-VI).

Державний архітектурно-будівельний
контроль - сукупність заходів,
спрямованих на дотримання вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил під час
виконання підготовчих і будівельних
робіт. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України. Державний
архітектурно-будівельний контроль
здійснюється інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю в
порядку, встановленому Кабінетом
Міністрів України.

Посадові особи інспекцій державного
архітектурно-будівельного контролю
під час перевірки мають право:

1) безперешкодного доступу до місць
будівництва об'єктів;

2) складати протоколи про вчинення
правопорушень, акти перевірок та
накладати штрафи відповідно до закону;

3) видавати обов'язкові для виконання
приписи щодо:

а) усунення порушення вимог
законодавства у сфері містобудівної
діяльності, державних будівельних
норм, стандартів і правил;

б) зупинення підготовчих та
будівельних робіт, які виконуються без
реєстрації декларації про початок їх
виконання або дозволу на виконання
будівельних робіт;

4) проводити перевірку відповідності
виконання підготовчих та будівельних
робіт вимогам державних будівельних
норм, стандартів і правил, затвердженим
проектним вимогам, рішенням, технічним
умовам, своєчасності та якості
проведення передбачених
нормативно-технічною і проектною
документацією зйомки, замірів,
випробувань, а також ведення журналів
робіт, наявності у передбачених
законодавством випадках паспортів,
актів та протоколів випробувань,
сертифікатів та іншої документації та
інше (ст.41 Закону № 3038-VI).

29.10.2013 року головним державним
інспектором Центрального управління
державного контролю за будівництвом
об'єктів Інспекції ДАБК в Донецькій
області проведена позапланова
перевірка ОСОБА_2 з питань дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, державних
будівельних норм, державних стандартів
і правил на об'єкті будівництва -
реконструкція квартири АДРЕСА_1, за
результатами якої складений акт від
29.10.2013 року, яким встановлено, що
реконструкція квартири виконувалась
на підставі декларації про початок
виконання будівельних робіт,
зареєстрованої 01.03.2012 року за №ДЦ1
та проектної документації, розробленої
ТОВ «Інститут технічного нагляду»,
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації, зареєстрованої 13.03.2013
року за №ДЦ 97, свідоцтва про право
власності від 06.09.2013 року. У п.13
декларації про початок виконання
будівельних робіт від 01.03.2012 року
№ДЦ1 відсутня інформація щодо
містобудівних умов і обмежень забудови
земельної ділянки. Крім того, оглядом
об'єкту встановлено, що в приміщенні є
вихід з житлової частини будинку,
розміри пандусу не відповідають
затвердженим проектним рішенням. Також
встановлено, що роботи з виносу
теплових мереж над входом виконані
відповідно до робочого проекту, який
розроблений ТОВ «АКМ Нова будова» у 2008
році, проект погоджений КП «Служба
єдиного замовника Київського району м.
Донецька» та ККП
«Донецькміськтепломережа» у 2008 році,
що свідчить про те, що будівельні
роботи виконувались без отримання
документів, що надають право на
виконання будівельних робіт.

Встановлене перевіркою свідчить про
порушення позивачем ст.ст. 34, 36 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності», ст.ст. 9, 27
Закону України «Про архітектурну
діяльність» та п.2.53 ДБН В.2.2-15-2005
«Житлові будинки. Основні положення».

За результатами зазначеної перевірки
Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області винесений припис №385
від 29.10.2013 року, відповідно до якого
позивача зобов'язано привести
нежитлове приміщення в житловому
будинку АДРЕСА_1 у первісний стан до
01.05.2014 року.

Крім того, 07.11.2013 року Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю в Донецькій області винесений
наказ №267, яким скасована реєстрація
декларації про початок виконання
будівельних робіт «Реконструкція (без
зміни геометричних параметрів)
квартири АДРЕСА_1» від 13.03.2012 року
№ДЦ1; скасована реєстрація
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації «Реконструйована
квартира АДРЕСА_1» від 13.03.2012 року
№ДЦ97.

Позивач оскаржує рішення Інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю в Донецькій області, а саме
припис №385 від 29.10.2013 року та наказ №267
від 07.11.2013 року, посилаючись при цьому
на відсутність з його боку порушень
законодавства у сфері містобудівної
діяльності.

Суд зазначає, що завданням
адміністративного суду є перевірка
правомірності (легальності) даних
рішень з огляду на чіткі критерії, які
зазначені у частині 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

"На підставі" - означає, що суб'єкт
владних повноважень: 1) повинен бути
утвореним у порядку, визначеному
Конституцією та законами України; 2)
зобов'язаний діяти на виконання закону,
за умов та обставин, визначених ним. "У
межах повноважень" - означає, що суб'єкт
владних повноважень повинен приймати
рішення, а дії вчиняти відповідно до
встановлених законом повноважень, не
перевищуючи їх."У спосіб" - означає, що
суб'єкт владних повноважень
зобов'язаний дотримуватися
встановленої законом процедури і форми
прийняття рішення або вчинення дії і
повинен обирати лише визначені законом
засоби.

Щодо повноважень Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області на проведення
позапланової перевірки, правомірності
призначення та проведення якої ставить
під сумнів позивач, суд зазначає
наступне.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Повноваження Держархбудінспекції щодо
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю
визначені статтею 41 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» та Порядком здійснення
державного архітектурно-будівельного
контролю, затвердженим постановою
Кабінету Міністрів України від 23.05.2011 N
553 (із змінами і доповненнями, внесеними
постановою Кабінету Міністрів України
від 27.02.2012 N 148).

Відповідно до пункту 1 Порядку
здійснення державного
архітектурно-будівельного контролю,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів України від 23.05.2011 N 553 (далі -
Порядок), визначено процедуру
здійснення заходів, спрямованих на
дотримання вимог законодавства у
сфері містобудівної діяльності,
будівельних норм, державних стандартів
і правил та ліцензійних умов
провадження господарської діяльності,
пов'язаної з будівництвом об'єкта
архітектури, який за складністю
архітектурно-будівельного рішення та
(або) інженерного обладнання належить
до IV і V категорії складності.

Пунктом 2 Порядку встановлено, що
державний архітектурно-будівельний
контроль здійснюється за дотриманням:

1) вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності, проектної
документації, будівельних норм,
державних стандартів і правил,
технічних умов, інших нормативних
документів під час виконання
підготовчих і будівельних робіт,
архітектурних, інженерно-технічних і
конструктивних рішень, застосування
будівельної продукції;

2) порядку здійснення авторського і
технічного нагляду, ведення
загального та (або) спеціальних
журналів обліку виконання робіт (далі
- загальні та (або) спеціальні журнали),
виконавчої документації, складення
актів на виконані будівельно-монтажні
та пусконалагоджувальні роботи;

3) інших вимог, установлених
законодавством, будівельними нормами,
правилами та проектною документацією,
щодо створення об'єкта будівництва.

Аналіз наведених положень
законодавства дає змогу дійти до
висновку, що обмеження щодо категорії
складності встановлені для перевірок
дотримання ліцензійних умов
провадження господарської діяльності,
а проведення перевірок дотримання
вимог законодавства у сфері
містобудівної діяльності не обмежене
категорією складністю об'єкта.

Згідно пункту 7 Порядку визначено, що
підставою для проведення позапланової
перевірки є звернення фізичних чи
юридичних осіб про порушення суб'єктом
містобудування вимог містобудівного
законодавства.

Як вбачається з направлення на
проведення позапланової перевірки від
29.10.2013 року, проведення перевірки
ініційоване за зверненням Київської
районної у м. Донецьку ради від 16.10.2013
року № 01/15-1287.

З огляду на викладене, у суду відсутні
підстави вважати, що позапланова
перевірка позивача, за результатами
якої прийняті оскаржувані рішення,
проведена без дотримання вимог
законодавства, що регулює порядок
проведення таких перевірок.

Щодо обґрунтованості висновків
Інспекції державного архітектурно -
будівельного контролю у Донецькій
області про порушення ОСОБА_2 п.2 ч.1 ст.
34, ст.36 Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», ст.ст. 9, 27
Закону України «Про архітектурну
діяльність» та п.2.53 ДБН В.2.2-15-2005
«Житлові будинки. Основні положення»,
суд зазначає наступне.

Відповідно до частини 1 статті 34 Закону
№ 3038-VI замовник має право виконувати
будівельні роботи після реєстрації
відповідною інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I - III
категорій складності.

Частиною 1 статті 36 Закону № 3038-VI
встановлено, що право на виконання
підготовчих робіт (якщо вони не були
виконані раніше згідно з повідомленням
або зареєстрованою декларацією про
початок виконання підготовчих робіт) і
будівельних робіт на об'єктах, що
належать до I - III категорій складності,
підключення об'єкта будівництва до
інженерних мереж та споруд надається
замовнику та генеральному підряднику
чи підряднику (у разі, якщо будівельні
роботи виконуються без залучення
субпідрядників) після реєстрації
декларації про початок виконання
будівельних робіт.

Частиною 2 статті 36 Закону № 3038-VI
встановлено, що реєстрацію декларації
про початок виконання будівельних
робіт проводить орган державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі протягом п'яти
робочих днів з дня надходження
декларації.

Частина 8 статті 36 Закону № 3038-VI
встановлює, що замовник відповідно до
закону несе відповідальність за
повноту та достовірність даних,
зазначених у поданій ним декларації
про початок виконання будівельних
робіт.

Згідно із статтею 9 Закону України «Про
архітектурну діяльність» будівництво
(нове будівництво, реконструкція,
реставрація, капітальний ремонт)
об'єкта архітектури здійснюється
відповідно до затвердженої проектної
документації, державних стандартів,
норм і правил у порядку, визначеному
Законом України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Стаття 27 Закону України «Про
архітектурну діяльність» встановлює,
що замовники та підрядники під час
створення об'єкта архітектури
зобов'язані, зокрема забезпечувати
будівництво об'єктів архітектури
згідно з робочою документацією.

Із системного аналізу наведених
положень норм права випливає, що для
застосування вимог цих статей суд
повинен встановити наявність певних
обставин, які свідчать про те, що особа
виконувала будівельні роботи без
реєстрації відповідною інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю декларації про початок
виконання будівельних робіт та
виконувала такі роботи поза
затвердженої проектної документації,
державних стандартів, норм і правил,
всупереч порядку, визначеному Законом
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Наявність (відсутність) зазначених
обставин суд повинен встановити за
допомогою належних доказів. При цьому
суд повинен оцінювати докази за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
процесі всіх обставин справи в їх
сукупності, керуючись законом.

Як встановлено судом, ОСОБА_2
виконувались будівельні роботи на
підставі декларації про початок
виконання будівельних робіт,
зареєстрованої 13.03.2012 року за №
ДЦ1 та проектної документації,
розробленої ТОВ «Інститут технічного
нагляду», декларації про готовність
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої 13.03.2013 року за №ДЦ
97.

Крім того, будівельні роботи виконані
відповідно до робочого проекту, який
розроблений ТОВ «АКМ Нова будова» та
погоджений КП «Служба єдиного
замовника Київського району м.
Донецька», ККП
«Донецькміськтепломережа».

Відповідно до змісту декларації про
готовність об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Донецькій області 13.03.2013 року за №
ДЦ97 вбачається, що на об'єкті
виконано всі передбачені проектною
документацією згідно з державними
будівельними нормами, стандартами і
правилами роботи, обладнання
встановлено згідно з актами про його
прийняття після випробування у
визначеному порядку. Заходи з охорони
праці, забезпечення вибухобезпеки,
пожежної безпеки, охорони
навколишнього природного середовища
антисейсмічні заходи, передбачені
проектом, проведені в повному обсязі.

За твердженням відповідача, в ході
перевірки встановлено, що приміщення
має другий вихід, який є евакуаційним
та розташований з внутрішньої житлової
частини будинку, що є порушенням пункту
2.53 ДБН.2.2-15-2005.

Так, згідно пункту 2.53 ДБН.2.2-15-2005
«Будинки і споруди. Житлові будинки.
Основні положення» приміщення
громадського призначення, крім
приміщень громадського призначення
гуртожитків і житлових будинків для
осіб похилого віку та сімей з
інвалідами, повинні мати входи та
евакуаційні виходи, ізольовані від
житлової частини будинку.

Відповідно до п.5.9 Державних
будівельних норм України В.1.1.7-2002
«Захист від пожежі. Пожежна безпека
об'єктів будівництва», затверджених
наказом Держбуду України №88 від 03
грудня 2002 року, виходи відносяться до
евакуаційних, якщо вони ведуть із
приміщень: а) першого поверху - назовні
безпосередньо або через коридор,
вестибюль (фойє), сходову клітку; б)
будь-якого надземного поверху, крім
першого: через коридор, хол, (крім холу,
зазначеного в підпункті а) пункту 5.22),
фойє до сходової клітки або сходів типу
С3; безпосередньо до сходової клітки
або сходів типу С3; в) у сусіднє
приміщення на тому ж поверсі, яке
забезпечено виходами, зазначеними в
підпунктах а) та б), за винятком
випадків, обумовлених НД; г) цокольного,
підвального, підземного поверхів -
назовні безпосередньо, через сходову
клітку або через коридор, який веде до
сходової клітки, що має вихід назовні
безпосередньо або ізольований від
розташованих вище поверхів.

Позивачем другий вихід визначений як
евакуаційний, відповідно до Державних
будівельних норм України В.1.1.7-2002. Суд
зазначає, що положення Державних
будівельних норм України В.1.1.7-2002
«Захист від пожежі. Пожежна безпека
об'єктів будівництва» встановлюють
поняття та види евакуаційних виходів
та поширюються на нове будівництво,
розширення, реконструкцію, технічне
переоснащення, реставрацію,
капітальний ремонт будинків і
приміщень різного призначення. В
даному випадку суд вважає можливим
здійснювати на нього посилання,
оскільки його положення не суперечать
ані Законам України «Про регулювання
містобудівної діяльності» та «Про
архітектурну діяльність» ані ДБН
В.2.2-15-2005 «Житлові будинки. Основні
положення».

Також суд звертає увагу, що відповідач
при посиланні на невідповідність даних
у п. 13 декларації зазначає про
відсутність містобудівних умов та
обмежень забудови земельної ділянки.

Стаття 31 Закону № 3038-VI встановлює, що
проектна документація на
будівництво об'єктів розробляється у
порядку, встановленому центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сфері містобудування, з
урахуванням вимог містобудівної
документації та вихідних даних і
дотриманням вимог законодавства,
будівельних норм, державних
стандартів і правил та затверджується
замовником.

Відповідно до частин 2, 5 статті 26,
статті 29 Закону № 3038-VI, суб'єкти
містобудування зобов'язані
додержуватися містобудівних умов та
обмежень під час проектування і
будівництва об'єктів.

Проектування та будівництво об'єктів
здійснюється власниками або
користувачами земельних ділянок,
зокрема, шляхом отримання замовником
або проектувальником вихідних даних,
основними складовими яких є
містобудівні умови та обмеження.

За висновками відповідача, до яких він
дійшов за результатом проведеної
перевірки, оскільки фактично позивачем
існуючу лоджію у квартирі, що підлягала
реконструкції, було реконструйовано у
приміщення, тобто змінено геометричну
конфігурацію приміщення, тому
необхідним є отримання містобудівних
умов та обмежень забудови земельної
ділянки.

Проте суд не бере до уваги дане
твердження та зазначає, що відповідно
до п.25 Переліку об'єктів будівництва,
для проектування яких містобудівні
умови та обмеження не надаються,
затвердженого наказом Міністерства
регіонального розвитку, будівництва та
житлово-комунального господарства
України від 07.07.2011 року № 109, такі умови
не надаються при реконструкція
житлових та нежитлових приміщень без
зміни їх зовнішньої конфігурації,
улаштування в існуючих житлових
будинках, адміністративно-побутових
будівлях підприємств та громадських
будівлях вбудованих приміщень
громадського призначення.

В даному випадку зміни зовнішньої
конфігурації нежитлового приміщення
не відбулось.

Щодо правомірності винесення
Інспекцією державного архітектурно -
будівельного контролю у Донецькій
області оскаржуваного наказу №267 від
07.11.2013 року суд зазначає наступне.

Відповідно пункту 2 частини 1 Закону №
3038-VI замовник має право виконувати
будівельні роботи після реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю
декларації про початок виконання
будівельних робіт - щодо об'єктів
будівництва, що належать до I-III
категорій складності.

Відповідно до статті 39 Закону №3038-VI
прийняття в експлуатацію закінчених
будівництвом об'єктів, що належать до I -
III категорій складності, та об'єктів,
будівництво яких здійснювалося на
підставі будівельного паспорта,
здійснюється шляхом реєстрації
органом державного
архітектурно-будівельного контролю на
безоплатній основі поданої замовником
декларації про готовність об'єкта до
експлуатації.

Частиною 2 статті 39-1 Закону України
«Про регулювання містобудівної
діяльності» передбачено право
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю
скасовувати реєстрацію декларації про
готовність об'єкта до експлуатації у
разі виявлення інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю
факту подання недостовірних даних,
наведених у зареєстрованій декларації,
які є підставою вважати об'єкт
самочинним будівництвом, зокрема якщо
він збудований або будується на
земельній ділянці, що не була відведена
для цієї мети, або без відповідного
документа, який дає право виконувати
будівельні роботи, чи належно
затвердженого проекту або
будівельного паспорта.

У письмових запереченнях представник
відповідача зазначив, що реконструкція
квартири АДРЕСА_1, проведена без
належним чином розробленого та
затвердженого проекту, що, в свою чергу,
відповідно до вимог статті 39-1 Закону
України «Про регулювання
містобудівної діяльності» є підставою
для скасування реєстрації декларації.

Суд не погоджується з вказаною
позицією відповідача, оскільки вважає,
що при розгляді правомірності
скасування реєстрації декларації в
судовому порядку, необхідно встановити
законні підстави для її скасування.

Отже, скасування реєстрації декларації
про готовність об'єкта до експлуатації
за ст. 39-1 Закону України «Про
регулювання містобудівної діяльності»
можливе у разі виявлення інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю факту подання недостовірних
даних, наведених у надісланому
повідомленні чи зареєстрованій
декларації, які є підставою вважати
об'єкт самочинним будівництвом.

З аналізу положень частини 2 статті 39-1
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності» вбачається,
що для визнання об'єкту самочинним
будівництвом необхідним є
встановлення факту будівництва такого
об'єкту на земельній ділянці, що не була
відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту або
будівельного паспорта.

Відповідно до акту перевірки від 29
жовтня 2013 року, позивачем у п.13
декларації про початок виконання
будівельних робіт з реконструкції
спірного об'єкту відсутня інформація
щодо містобудівних умов та обмежень
забудови земельної ділянки, що дає
підстави стверджувати про самовільне
виконання будівельних робіт. При цьому
відповідач в акті перевірки, який був
підставою для винесення оскаржуваного
рішення про скасування декларації, не
наводить фактів здійснення позивачем
будівництва на земельній ділянці, що не
була відведена для цієї мети, або без
відповідного документа, який дає право
виконувати будівельні роботи, чи
належно затвердженого проекту або
будівельного паспорта.

Як встановлено у судовому засіданні,
ОСОБА_2 будівельні роботи були
розпочаті після реєстрації Інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю у Донецькій області
декларації про початок будівельних
робіт 13.03.2012 року за №ДЦ1.

Будівельні роботи виконувались на
підставі проектної документації,
розробленої ТОВ «Інститут технічного
нагляду», декларації про готовність
об'єкта до експлуатації,
зареєстрованої 13.03.2013 року за №ДЦ
97.

Право власності позивача на нежитлове
приміщення на 1-му поверсі житлового
будинку АДРЕСА_1 набуто на підставі
свідоцтва про право власності від
06.09.2013 року та зареєстровано у
встановленому законом порядку.

Будівельні роботи проведені
відповідно до робочого проекту, який
розроблений ТОВ «АКМ Нова будова» у 2008
році, який погоджений КП «Служба
єдиного замовника Київського району м.
Донецька» та ККП
«Донецькміськтепломережа» у 2008 році.

За таких обставин об'єкт
«Реконструкція (без зміни геометричних
параметрів) квартири АДРЕСА_1» не може
бути віднесеним до категорії
самочинного будівництва, в розумінні
частини 2 статті 39-1 Закону України «Про
регулювання містобудівної
діяльності».

Відповідно до статті 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Стаття 70 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлює правила належності доказів,
які визначають об'єктивну можливість
доказу підтверджувати обставину, що
має значення для вирішення справи, а
також правила допустимості доказів, що
визначають легітимну можливість
конкретного доказу підтверджувати
певну обставину у справі. Вирішуючи
питання щодо належності доказу, суд
з'ясовує, чи належить обставина до
предмета доказування, чи може бути
об'єктивний зв'язок між доказом і
обставиною, що належить встановити.

Жодних беззаперечних доказів які
вказували б на реконструкцію квартири
АДРЕСА_1, як на об'єкт самочинного
будівництва відповідачем не надано,
тому відсутні підстави для скасування
декларації.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Отже,
вказана норма встановлює презумпцію
протиправності рішення суб'єкта
владних повноважень, та покладає на
нього обов'язок довести суду
правомірність свого рішення.

З огляду на це, суд вважає, що
відповідач не виконав вимог,
встановлених ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в частині доказування та обґрунтування
правомірності прийнятих рішень та
вчинених дій, тому суд вважає, що
оскаржувані припис №385 від 29.10.2013 року
та наказ №267 від 07.11.2013 року прийняті
відповідачем на підставі, у межах
повноважень, у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
однак прийняті необґрунтовано, тобто
без урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення;
недобросовісно.

З огляду на викладене,
адміністративний позов підлягає
задоволенню.

З приводу розподілу судових витрат суд
звертає увагу на лист Вищого
адміністративного суду України
№2135/11/13-11 від 21 листопада 2011 року, яким
роз'яснено особливості застосування
частини 1 статті 94 КАС України. Так, у
листі, зокрема, йдеться про те, що з
урахуванням положень підпункту 3
пункту 9 розділу 6 Прикінцевих та
перехідних положень Бюджетного
кодексу України та пункту 19 Порядку
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевого бюджетів або
бюджетних установ, якщо судове рішення
ухвалене на користь сторони, яка не є
суб'єктом владних повноважень, суд
присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України
шляхом їх безспірного списання із
рахунка суб'єкта владних повноважень -
відповідача.

Враховуючи вищенаведене, та керуючись
ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59, 69-71, 79, 86, 87,
94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158, 162, 163, 167,
185-186, 254, пунктами 2-1, 6 розділу 7
"Прикінцеві та перехідні положення"
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги ОСОБА_2 до Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Донецькій області про
визнання дій протиправними, визнання
недійсними та скасування рішень -
задовольнити повністю.

Визнати протиправними дії Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Донецькій області щодо
винесення припису №385 від 29.10.2013 року та
наказу №267 від 07.11.2013 року.

Визнати протиправним та скасувати
припис Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області №385 від 29.10.2013 року.

Визнати протиправним та скасувати
наказ Інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю в
Донецькій області № 267 від 07.11.2013 року.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_2 судовий збір в
розмірі 73 (сімдесят три) грн. 08коп.
шляхом його безспірного списання
органом Державної казначейської
служби України із рахунку Інспекції
державного архітектурно - будівельного
контролю у Донецькій області.

У судовому засіданні 17 березня 2014 року
проголошена вступна та резолютивна
частина постанови. Постанова
виготовлена в повному обсязі 17 березня
2014 року.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд з одночасним надісланням
апеляційної скарги особою, яка її
подає, до Донецького апеляційного
адміністративного суду. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
складання постанови в повному обсязі
відповідно до статті 160 цього Кодексу, а
також прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Крилова М.М.