Справа № 814/5230/13-а
Суддя: Мороз А. О.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м. Миколаїв.

13 березня 2014 року
справа № 814/5230/13-а

Миколаївський окружний
адміністративний суд, у складі судді
Мороза А.О., в письмовому провадженні
розглянув адміністративну справу

за позовомПП фірма "Юнікс Трейд Ко", вул.
Потьомкінська, 81-А, м. Миколаїв, 54001

доМиколаївської митниці Міндоходів,
вул. Московська, 57-А, м. Миколаїв, 54017

провизнання протиправним і скасування
рішення про коригування митної
вартості товарів від 06.09.13 р. №
504000003/2013/000137/2, визнання протиправною і
скасування картки відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
випуску чи пропуску товарів і
транспортних засобів комерційного
призначення від 06.09.13 р. № 504070000/2013/00037В С
Т А Н О В И В:

Приватне підприємство фірма «Юнікс
Трейд Ко» (далі - позивач) звернулось із
адміністративним позовом до
Миколаївської митниці Міндоходів (далі
- відповідач, Митниця), в якому просить
суд визнати протиправним і скасувати
рішення про коригування митної
вартості товарів, а також визнати
протиправною і скасувати картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів і транспортних засобів
комерційного призначення.

На думку позивача, відповідач
безпідставно відмовив йому у митному
оформленні товарів і протиправно
визначив їх іншу митну вартість, ніж та,
яка була ним задекларована. На
обґрунтування цих доводів позивач
посилається на подання ним до Митниці
всіх документів, які підтверджують
складові задекларованої митної
вартості і які (документи) не містили
будь-яких розбіжностей або
неточностей. Наполягає на вірному
визначенні митної вартості за основним
методом, передбаченим Митним кодексом
України (далі - МК України), а саме за
ціною договору.

Відповідач позов не визнав, в
запереченнях вказав, що надані
позивачем для митного оформлення
документи не містили всіх даних, які б
підтверджували задекларовану митну
вартість товару, а також в них мались
розбіжності, що було розцінено
Митницею як підстава для визначення
митної вартості за ціною щодо подібних
(аналогічних) товарів (а. с. 143-147).

Оскільки відповідач, який у спірних
правовідносинах виступає суб'єктом
владних повноважень, заперечує проти
адміністративного позову, відповідно
до ст. 71 ч. 2 Кодексу адміністративного
судочинства України (далі - КАС України)
на нього покладається обов'язок
доказування правомірності свого
рішення.

Під час розгляду справи за загальними
правилами КАС України, сторони подали
клопотання про розгляд справи за їх
відсутності, в порядку письмового
провадження (а. с. 191-192). Згідно із ст. 122
ч. 4 КАС України особа, яка бере участь у
справі, має право заявити клопотання
про розгляд справи за її відсутності.
Якщо таке клопотання заявили всі особи,
які беруть участь у справі, судовий
розгляд справи здійснюється в порядку
письмового провадження за наявними у
справі матеріалами. Враховуючи, що
обидві сторони скористались своїм
правом на розгляд справи в порядку
письмового провадження та приймаючи до
уваги те, що їх доводи і заперечення
викладені письмово, суд вважає, що
маються підстави, передбачені
вищенаведеною нормою КАС України, для
розгляду справи в письмовому
провадженні.

Вирішуючи спір, суд виходить з
наступного.

1 березня 2012 р. між позивачем і
підприємством «Фердинанд Бильштайн
ГмбХ+Ко. КГ» (Німеччина) було укладено
договір постачання № 3/12 (далі -
договір), за умовами якого контрагент
зобов'язувався поставити позивачу
автозапчастини, автомобільні мастила і
автохімію, згідно рахунків (а. с. 45-51).
Ціна товару повинна була відображатись
у рахунках продавця і визначається на
умовах FCA HELMSTEDT, загальна сума договору
складає 3000000,0 Євро (п. 1 пп. 1.1., п. 4 пп.
4.1.-4.3. договору).

5 вересня 2013 р. позивач подав до Митниці
митну декларацію (далі - МД) №
504070000/2013/005866, в якій митна вартість
імпортованих товарів визначена за
ціною договору, тобто за основним
методом, передбаченим ст. 57 ч. 1 п. 1 МК
України (а. с. 16-18).

Під час здійснення митного контролю,
відповідач поставив під сумнів
правильність визначення позивачем
митної вартості товарів за основним
методом, так як, на думку Митниці,
подані позивачем документи не
підтверджують числові значення
складових митної вартості товару. У
зв'язку із цим, своїм запитом Митниця
вимагала від позивача надання
специфікацій, прейскурантів
(прайс-листів) виробника товару;
висновків про вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями та/або інформацію
біржових організацій про вартість
товару.

На запит Митниці, відповідач 6 вересня
2013 р. надіслав лист, в якому надав
пояснення щодо страхування товару і
водія, а також додав платіжне доручення
про оплату транспортних послуг,
одночасно зазначивши, що інші
документи він на час запиту не може
надати, у зв'язку із їх відсутністю (а. с.
68).

5 вересня 2013 р. Митниця склала картку
відмови у митному оформленні (випуску)
товарів № 504070000/2013/00037. Того ж дня
відповідач прийняв рішення про
коригування митної вартості товарів №
504000003/2013/000137/2 (а. с. 73-76). Як слідує з цих
документів, основний метод визначення
митної вартості товару (за ціною
договору) не застосовувався, у зв'язку
із тим, що задекларовані позивачем дані
не підтверджені документально, а в
наданих ним документах відсутні
відомості, які підтверджують числові
значення складової митної вартості
товарів. У зв'язку із цим, митна
вартість була визначена відповідачем
за допомогою другорядного методу,
передбаченим ст. 57 ч. 1 п. 2 пп. «б» МК
України - за ціною договору щодо
подібних (аналогічних) товарів.

Відповідно до ст. 53 ч. 1 МК України, у
випадках, передбачених цим Кодексом,
одночасно з митною декларацією
декларант подає органу доходів і
зборів документи, що підтверджують
заявлену митну вартість товарів і
обраний метод її визначення. Перелік
документів, які підтверджують митну
вартість товарів наведений в частині 2
цієї статті.

Як визначено ст. 53 ч. 3 МК України, у разі
якщо документи, зазначені у частині
другій цієї статті, містять
розбіжності, наявні ознаки підробки
або не містять всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари, декларант або уповноважена ним
особа на письмову вимогу органу
доходів і зборів зобов'язані протягом 10
календарних днів надати (за наявності)
такі додаткові документи: 1) договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором (угодою,
контрактом) про поставку товарів, митна
вартість яких визначається; 2) рахунки
про здійснення платежів третім особам
на користь продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначеними
договором (угодою, контрактом); 3)
рахунки про сплату комісійних,
посередницьких послуг, пов'язаних із
виконанням умов договору (угоди,
контракту); 4) виписку з бухгалтерської
документації; 5) ліцензійний чи
авторський договір покупця, що
стосується оцінюваних товарів та є
умовою продажу оцінюваних товарів; 6)
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; 7) копію
митної декларації країни відправлення;
8) висновки про якісні та вартісні
характеристики товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Аналіз МК України дозволяє
стверджувати, що вищенаведеною нормою
законодавець встановив загальний
перелік документів, які можуть бути
витребувані митним органом для
перевірки правильності визначення
митної вартості товару. В той же час, її
не слід розуміти таким чином, що в
кожному випадку митний орган повинен
витребовувати всі перелічені
документи - які саме документи
витребовувати, митний орган повинен
вирішувати в кожній конкретній
ситуації з урахуванням всіх обставин і
характеристик декларуємого товару, а
тому митний орган не може посилатись на
порушення цієї норми, у зв'язку із тим,
що декларант не надає всіх
передбачених наведеною нормою
документів, так як деяких документів
декларант може і не мати у зв'язку із
тим, що вони не складались.

Відповідно до ст. 54 ч. 6 МК України, орган
доходів і зборів може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі:

1) невірно проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості;

2) неподання декларантом або
уповноваженою ним особою документів
згідно з переліком та відповідно до
умов, зазначених у частинах другій -
четвертій статті 53 цього Кодексу, або
відсутності у цих документах всіх
відомостей, що підтверджують числові
значення складових митної вартості
товарів, чи відомостей щодо ціни, що
була фактично сплачена або підлягає
сплаті за ці товари;

3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу;

4) надходження до органу доходів і
зборів документально підтвердженої
офіційної інформації органів доходів і
зборів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

Як слідує із спірних рішень, відповідач
заперечує правильність визначення
митної вартості товарів і, на його
думку, вона позивачем занижена, так як
відрізняється від звичайної ціни на
такі самі товари. Суд має зазначити, що
сам по собі факт відмінності ціни на
імпортуємий товар від звичайної, не
може безпосередньо свідчити про її
заниження декларантом, так як ціна
товару є результатом домовленості
продавця і покупця та залежить від
багатьох факторів, а тому у
господарських правовідносинах
звичайною практикою є встановлення
різної ціни на один і той самий товар.

Позивач надав суду лист «Фердинанд
Бильштайн ГмбХ+Ко. КГ», з якого слідує,
що позивач співпрацює із цим
постачальником понад 10 років, у зв'язку
із чим користується особливими цінами
та системою максимальних знижок, чим і
пояснюється менша митна вартість
товарів позивача, порівняно із
звичайними цінами, які діють на ринку
аналогічних товарів (а. с. 190).

Що стосується інших доводів
відповідача, які наведені ним у своїх
запереченнях, то вони також не
знаходять свого підтвердження.

Так, своїм листом від 24 червня 2013 р. № 128
позивач повідомив Митницю, що
страхування вантажу не здійснювалось
(а. с. 59). Посилання відповідача на те, що
відсутність страховки суперечить п.
3.1.9. договору № 02/2013 р. на
транспортно-експедиційне
обслуговування суд відкидає, оскільки
сторонами цього договору є ФОП ОСОБА_2 і
ТОВ «Актуал-Логістик» і його умови
регулюють правовідносини виключно між
цими двома суб'єктами, а тому
перенесення умов цього договору на
позивача суперечить змісту договірних
правовідносин (а. с. 99-101).

Згідно п. 3.2.1. договору, товар
поставляється продавцем на умовах FCA
HELMSTEDT, у відповідності до Інкотермс 2010
р., які передбачають, що продавець
доставляє вантаж, зазначеному покупцем
перевізнику до названого місця. Вибір
місця постачання вплине на
зобов'язання з навантаження й
розвантаження товару в даному місці.
Якщо постачання здійснюється в
приміщенні продавця, то продавець несе
відповідальність за завантаження, якщо
ж постачання здійснюється в інше місце,
продавець за відвантаження товару
відповідальності не несе.

Як слідує з листа продавця, роботи з
навантаження на транспортні засоби,
надані позивачем, виконувались в м.
Хельмштед, силами продавця, тобто
«Фердинанд Бильштайн ГмбХ+Ко. КГ» (а. с.
122). З цього можна зробити висновок, що
посилання відповідача на таку
обставину, як знаходження продавця в
іншому місці, ніж пункт навантаження, в
даному спорі не має значення і не
вплинуло на формування митної
вартості.

Той факт, що в платіжному дорученні № 666
від 22 серпня 2013 р. (а. с. 103) сума платежу в
розмірі 57290,0 Євро відрізняється від
суми 50458,64 Євро в інвойсі № 10286085,
пояснюється тим, що цим платіжним
дорученням позивач оплатив два інвойси
- вищезазначений і інвойс № 10286084 від 21
травня 2013 р. на суму 6831,36 Євро
(50458,64+6831,36=57290,0). Слід погодитись із
позивачем в тому, що митне та
банківське законодавство не забороняє
одним платіжним дорученням оплатити
два рахунки.

Відповідно до ст. 57 ч. 1-3 МК України,
визначення митної вартості товарів,
які ввозяться в Україну відповідно до
митного режиму імпорту, здійснюється
за такими методами:

1) основний - за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються (вартість операції);

2) другорядні:

а) за ціною договору щодо ідентичних
товарів;

б) за ціною договору щодо подібних
(аналогічних) товарів;

в) на основі віднімання вартості;

г) на основі додавання вартості
(обчислена вартість);

ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції).
Кожний наступний метод застосовується
лише у разі, якщо митна вартість
товарів не може бути визначена шляхом
застосування попереднього методу
відповідно до норм цього Кодексу.

Оскільки відповідач мав можливість
визначити ціну товарів за основним
методом, відмова у митному оформленні
товару та подальше коригування його
вартості за допомогою другорядного
методу, носять протиправний характер.

Згідно ст. 94 ч. 1 КАС України, якщо судове
рішення ухвалене на користь сторони,
яка не є суб'єктом владних повноважень,
суд присуджує всі здійснені нею
документально підтверджені судові
витрати з Державного бюджету України.

Позивач, надавши платіжне доручення №
697 від 19 грудня 2013 р. (а. с. 2),
документально підтвердив судові
витрати у виді судового збору в розмірі
172,05 грн., який підлягає присудженню
позивачу з Державного бюджету України.

Керуючись ст. ст. 2, 7, 17, 94, 122, 158, 160-163
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1. Адміністративний позов задовольнити.

2. Рішення Миколаївської митниці
Міндоходів № 504000003/2013/000137/2 від 6 вересня
2013 р. про коригування митної вартості
товарів, визнати протиправним і
скасувати.

3. Картку відмови в прийнятті митної
декларації, митному оформленні випуску
чи пропуску товарів і транспортних
засобів комерційного призначення №
504070000/2013/00037 від 6 вересня 2013 р., визнати
протиправною і скасувати.

4. Присудити приватному підприємству
фірма «Юнікс Трейд Ко» судовий збір в
сумі 172,05 грн. з Державного бюджету
України.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 Кодексу
адміністративного судочинства
Україні, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга, подана після
закінчення строків, установлених цією
статтею, залишається без розгляду, якщо
суд апеляційної інстанції за заявою
особи, яка її подала, не знайде підстав
для поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Суддя
А. О.
Мороз