Справа № 805/2292/14
Суддя: Галатіна О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

17 березня 2014 р.
Справа №805/2292/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 11:15 год.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого -
судді Галатіної О.О.

при секретарі
Кузьменко Н.С.

за участю

представника позивача
Дунда В.І.

представника відповідача
Савенкова О.Л.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні за адресою: м. Донецьк, вул. 50
Гвардійської дивізії,17
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
м. Костянтинівці та Костянтинівському
районі Донецької області до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України в м. Костянтинівці Донецької
області про стягнення витрат в сумі
2647,88грн.,-

В С Т А Н О
В И В:

18.02.2014р. позивач, Управління Пенсійного
фонду України в м. Костянтинівці та
Костянтинівському районі Донецької
області, звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та
профзахворювань України в м.
Костянтинівці Донецької області про
стягнення витрат в сумі 2647,88грн., яка
складається з витрат по особовим
справам потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4,
ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання з отриманням
пенсіонерами травм за межами України
за період з 01.09.2013року по 31.12.2013року в
сумі 2647,88грн.

Позовні вимоги позивач мотивував тим,
що позивачем були виплачені суми
витрат на виплату та доставку пенсій по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва, отриманого у країнах СНД за
період з 01.09.2013року по 31.12.2013року у сумі
2647,88грн., а також були складені акти
щомісячної звірки витрат по зазначеним
особовим справам, які направлені
відповідачеві для заліку.

Позивач вважає, що відмова
відшкодування відповідачем вказаних
витрат не ґрунтується на нормах
чинного законодавства, у зв'язку з чим
просив позов задовольнити.

У судовому засіданні представник
позивача підтримав позовні вимоги та
просив їх задовольнити у повному
обсязі.

Представник відповідача у судовому
засіданні заперечував проти
задоволення позову та надав письмові
заперечення, в яких посилався на ст. 3
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань, яки спричинили втрату
працездатності» від 23.09.1999р. №1105-XIV, ще
посилається на ст.15 Закону -
страхування від нещасних випадків
здійсню Фонд який є юридичною особою і
знаходиться у м.Києві., ст.46 цього
Закону передбачає, що - Фонд провадить
збір акумулювання страхових внесків,
має автономну незалежну від будь якої
іншої, системи фінансування.
Посилаючись на вказані обставини,
просив відмовити у задоволенні
позовних вимог повністю.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд встановив
наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивачем були понесені витрати з
виплати та доставки пенсій щодо
потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7, яким виплачено пенсію
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, отриманого
у країнах СНД за період з 01.09.2013року по
31.12.2013року в сумі 2647,88грн.

Вказані суми були включені позивачем
до відповідних актів щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих.

Відповідачем ці суми не були прийняті
до заліку, що не оспорюється сторонами.

Не погоджуючись із вищезазначеним
позивач звернувся до суду із даним
позовом.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ, в Україні
залежно від страхового випадку є такі
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими народженням та
похованням; медичне страхування;
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття.

Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Спори, що виникають із правовідносин за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням, вирішуються в
судовому порядку, якщо законом не
встановлено досудовий порядок їх
розгляду (стаття 12 Основ).

За пенсійним страхуванням згідно зі
статтею 25 Основ надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: пенсії за віком, по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (в тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, крім передбачених
пунктом 4 цієї статті; медичні
профілактично-реабілітаційні заходи;
допомога на поховання пенсіонерів.

Відповідно до пункту 4 цієї статті за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання надаються такі види
соціальних послуг та матеріального
забезпечення: профілактичні заходи по
запобіганню нещасним випадкам на
виробництві та професійним
захворюванням; відновлення здоров'я та
працездатності потерпілого; допомога
по тимчасовій непрацездатності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; відшкодування збитків,
заподіяних працівникові каліцтвом чи
іншим ушкодженням здоров'я, пов'язаним
з виконанням ним своїх трудових
обов'язків; пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; пенсія у зв'язку із
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

У частині 4 статті 26 Основ встановлено,
що якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика
щодо відшкодування понесених ним
витрат.

Враховуючи те, що пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, належним страховиком,
тим, хто має надавати застрахованій
особі матеріальну допомогу чи
соціальні послуги, відповідно до
статті 25 Основ, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.

Також, суд вважає за доцільне
зазначити, що спірні витрати з виплати
та доставки пенсій по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, є складовою пенсії, тому
при вирішені даного спору слід
керуватися нормами, які передбачають
порядок її відшкодування.

Пунктом 2 статті 7 (Прикінцеві
положення) Закону України "Про страхові
тарифи на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності", який набрав чинності з
1 квітня 2001 року, встановлено, що Фонд
сплачує страхові виплати та надає
соціальні послуги працівникам (членам
їх сімей), які потерпіли на виробництві
до 1 квітня 2001 року, з того часу, коли
відповідні підприємства передали в
установленому порядку Фонду документи,
що підтверджують право цих працівників
(членів їх сімей) на такі страхові
виплати та соціальні послуги, або коли
таке право встановлено в судовому
порядку.

Потерпілі, документи яких не передані
до Фонду, продовжують отримувати
належні виплати та соціальні послуги
від свого роботодавця, Пенсійного
фонду України та Фонду соціального
страхування України. При цьому кошти,
виплачені потерпілому
страхувальником, зараховуються Фондом
у рахунок його страхових внесків на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, а між страховиками з
інших видів страхування і Фондом в
подальшому відбуваються відповідні
розрахунки.

Частиною 2 статті 24 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" закріплене аналогічне
правило - якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між Фондом соціального страхування від
нещасних випадків і страховиками з
інших видів соціального страхування
виникають спори щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернувся застрахований. При
цьому страховик, до якого звернувся
застрахований, має право звернутися до
відповідного страховика з інших видів
соціального страхування щодо
відшкодування понесених ним витрат.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Сфера дії цього Закону поширюється на
категорію осіб, щодо відшкодування
витрат на виплату пенсій, щодо якої
виник спір.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з застрахованою особою або
виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
"Про пенсійне забезпечення"
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків також зазначеним у статті 8
цього Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

Абзацом третім пункту 3 розділу XI цього
Закону встановлено, що вся
заборгованість потерпілим на
виробництві та членам їх сімей, яким до
набрання чинності цим Законом
підприємства, установи та організації
не відшкодували матеріальної і
моральної (немайнової) шкоди,
заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Отже, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Як вбачається з абзацу 7 наведеного
вище пункту, Фонд соціального
страхування від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України "Про охорону праці", які
ліквідуються.

Статтею 2 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 9
вересня 1994 року між частиною держав
колишнього СРСР передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту процитованої норми випливає,
що вона регулює інші відносини, а не ті,
які є предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ,
понесених у зв'язку з виплатою пенсій
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

Статтею 3 цієї Угоди встановлено, що всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Таким чином, суд дійшов висновку, що
страховиком, який має виплачувати
пенсію по інвалідності особі, яка стала
інвалідом від нещасного випадку на
виробництві на території колишніх
республік СРСР, а в разі виплати такої
органами Пенсійного фонду України -
відшкодувати останньому витрати, є
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків.

Так, доказом отримання потерпілими
ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5, ОСОБА_6, ОСОБА_7
каліцтва від нещасного випадку на
виробництві являються протокол по
призначенню пенсії за №17 від грудня
1976року стосовно ОСОБА_3 , протокол по
призначенню пенсії за №199 від
24.08.1978року стосовно ОСОБА_7, протокол по
призначенню пенсії за №3/14 від
13.05.1993року стосовно ОСОБА_4, протокол по
призначенню пенсії за №6 від 27.01.1982року
стосовно ОСОБА_6, акт про нещасний
випадок на виробництві від 03.12.1976року
стосовно ОСОБА_3, акт про нещасний
випадок на виробництві від 25.07.1981року
стосовно ОСОБА_6, акт про нещасний
випадок на виробництві від 23.12.1988року
стосовно ОСОБА_5, акт про нещасний
випадок на виробництві від 26.03.1978року
стосовно ОСОБА_7, документ медичної
експертизи життєздатності Республіки
Молдова серії №051947 стосовно ОСОБА_5,
виписка з акта ВТЕК стосовно ОСОБА_4

Враховуючи викладене, суд дійшов
висновку про задоволення позовних
вимог Управління Пенсійного фонду
України в м. Костянтинівці та
Костянтинівському районі Донецької
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України в м. Костянтинівці Донецької
області про стягнення витрат по
виплаті пенсії по особовим справам
потерпілих ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5,
ОСОБА_6, ОСОБА_7 на суму 2647,88грн., за
період з 01.09.2013року по 31.12.2013року.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 1-6, 10-11, 14-15, 17, 23, 48, 58, 69-71, 79, 86-87,
94, 98, 104-105, 111-112, 114, 121, 160-163, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н
О В И В:

Позов Управління Пенсійного фонду
України в м. Костянтинівці та
Костянтинівському районі Донецької
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України в м. Костянтинівці Донецької
області про стягнення витрат в сумі
2647,88грн., - задовольнити.

Стягнути з Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та профзахворювань
України в м. Костянтинівці Донецької
області витрати на виплату пенсій
особам, що отримали каліцтво внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на території країн СНД за
період з 01.09.2013 року по 31.12.2013 року на
суму 2647(дві тисячі шістсот сорок сім)
грн. 88коп.

Постанову прийнято у нарадчій кімнаті
та проголошено її вступну та
резолютивну частини у судовому
засіданні 17.03.2014 року.

Повний текст постанови відповідно до
ч.3 ст.160 КАС України складений 24.03.2014р.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі в 10 - денний строк з дня
отримання постанови апеляційної
скарги з подачею її копії до суду
апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Суддя
Галатіна О.О.