Справа № 872/11540/13
Суддя: Божко Л.А.
Дата ухвалення: 2014-02-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

11 лютого 2014 рокусправа № 808/5047/13-а

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Божко Л.А.

суддів:
Лукманової О.М. Прокопчук Т.С.

за участю секретаря судового
засідання: Соломки М.Я.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року по справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю "АКУМБАТ"
до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 11.12.2012 року, -

ВСТАНОВИВ:

В травні 2013 року Товариство з обмеженою
відповідальністю "АКУМБАТ" звернулось
до суду з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби, де просило
скасувати податкове
повідомлення-рішення № від 11.12.2012
року на загальну суму 66091,00 грн,
прийняте державною податковою
інспекцією у Шевченківському районі м.
Запоріжжя.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року адміністративний позов
задоволено, рішення Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Державної податкової служби про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій № від 11.12.2012 року
скасовано.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач, посилаючись на порушення
норм матеріального права, подав
апеляційну скаргу, в якій просив
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду, в
межах доводів апеляційної скарги та
заявлених вимог, дослідивши матеріали
справи, суд апеляційної інстанції
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Судом встановлено та матеріалами
справи підтверджено, що 13.11.2012 року по
15.11.2012 року повноважними особами ДПІ у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
проводилась позапланова документальна
невиїздна перевірка ТОВ "АКУМБАТ" з
питань правильності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаємовідносинам з
ТОВ "Торговий дім "ССК " за період з
01.05.2011 року по 31.05.2011 року.

За наслідками перевірки складено акт №
120/22-10/32942163 від 16.11.2012 року, в якому
вказано на порушення ст. 1, п.2 ст.3, п.1,п.2
ст.9 Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» від 16.07.1999 року № 996 (зі змінами
та доповненнями); пп.1.1 п.1, пп.1.2 п.1, п.2.16
ст. 2 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженим
Наказом Мінфіну України від 24.05.1995 року
№88 та зареєстрованим у Мінюсті України
05.06.1995 року за № 168/704; п.п.14.1.181 п.14.1 ст. 14,
п.201.10 ст. 201, п.п.198.1, п.п.198.3, п.198.4 п.198.6
ст.198 ПКУ від 02.12.2010 №2755-VI; наказу ДПА
України від 10.01.2011 року №969 «Про
затвердження форми податкової
накладної та порядку її заповнення» в
наслідок чого занижено податок на
додану вартість у травні 2011 року на
суму 66090 грн.

На підставі вищезазначеного акту
перевірки податковим органом прийнято
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 11 грудня 2012
року №25965/10/2210, яким до позивача
застосовані штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 66090 грн.

Не погодившись з вказаним рішенням про
застосування штафних (фінансових)
санкцій позивач звернувся до Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Запоріжжя
Запорізької області ДПС зі скаргою, за
результатами розгляду якої надано
відповідь про відсутність підстав для
її задоволення (а.с. 23).

Правомірність та обґрунтованість
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 12.12.2012 року
№25965/10/2210 на суму 66090 грн. є предметом
спору, який передано на вирішення суду.

Вирішуючи спірні правовідносини між
сторонами суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що рішення ДПІ у
Шевченківському районі м.Запоріжжя
Запорізької області ДПС про
застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 12.12.2012 року №25965/10/2210 є
протиправним та підлягає скасуванню.

З такими висновками суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
погоджується з наступних підстав.

З матеріалів справи вбачається, що між
ТОВ "АКУМБАТ" і ТОВ"Торговий дім "ССК "
було укладено договір № 03/05-11 з
поставки матеріалів від 04 травня 2011
року.

Всі необхідні документи, які
підтверджують фактичне здійснення
господарських операцій між ТОВ
"АКУМБАТ" і ТОВ "Торговий дім "ССК ", а
також право ТОВ "АКУМБАТ" на податковий
кредит (договір, податкові накладні
щодо поставки матеріалів,
товарно-транспортні накладні, тощо),
були досліджені в ході перевірки ДПІ у
у Шевченківському районі м.Запоріжжя.

Таким чином, позивач виконав усі
передбачені законом умови
підтвердження свого права на
податковий кредит та має всі
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Згідно ч.5 ст.203, ч.1,2 ст.215, 228 (в редакції
на момент правовідносин) ЦК України
правочин має бути спрямований на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ним. Підставою
недійсності правочину є недодержання в
момент вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.
Недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається. Правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним.
Правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Суд зазначає, що не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючими органами грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
відносини між учасниками попередніх
ланцюгів постачань товарів та послуг
не мають безпосереднього впливу на
дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Пленум Верховного Суду України в п. 18
Постанови від 6 листопада 2009 року N 9 "Про
судову практику розгляду цивільних
справ про визнання правочинів
недійсними"зазначив, що такими є
правочини, що посягають на суспільні,
економічні та соціальні основи
держави, зокрема: правочини, спрямовані
на використання всупереч закону
комунальної, державної або приватної
власності; правочини, спрямовані на
незаконне відчуження або незаконне
володіння, користування, розпорядження
об'єктами права власності українського
народу - землею як основним
національним багатством, що перебуває
під особливою охороною держави, її
надрами, іншими природними ресурсами
(стаття 14 Конституції України);
правочини щодо відчуження викраденого
майна; правочини, що порушують правовий
режим вилучених з обігу або обмежених в
обігу об'єктів цивільного права тощо.
Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок. При кваліфікації
правочину за статтею 228 ЦК має
враховуватися вина, яка виражається в
намірі порушити публічний порядок
сторонами правочину або однією зі
сторін. Доказом вини може бути вирок
суду, постановлений у кримінальній
справі, щодо знищення, пошкодження
майна чи незаконного заволодіння ним
тощо".

Таким чином, законодавством
відокремлено порушення публічного
порядку від інших підстав нікчемності
правочинів та передбачено наявність
умислу сторін (сторони) на незаконний
результат, а також суперечність його
публічно-правовим актам держави.

Наявність умислу у сторін (сторони)
угоди означає, що вони (вона), виходячи з
обставин справи, усвідомлювали або
повинні були усвідомлювати
протиправність вчинення зобов'язання і
суперечність його мети інтересам
держави та суспільства і прагнули або
свідомо допускали настання
протиправних наслідків.

Умисел юридичної особи в даному
випадку визначається умислом тієї
особи, що укладала угоду, на підставі
якої виникло таке зобов'язання.

Доказів наявності умислу у
сторін на здійснення правочину його з
метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, а
також вирок суду про притягнення
сторін цього договору до кримінальної
відповідальності тощо відповідач не
надав.

За таких обставин, суд погоджується з
висновком суду першої інстанції та
вважає за необхідне апеляційну скаргу
залишити без задоволення, постанову
суду - без змін.

Керуючись статтями ст.ст. 198 ч.1 п. 1, 200,
205, 206 КАС України, суд апеляційної
інстанції, -

УХВАЛИВ :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі м. Запоріжжя
Запорізької області Державної
податкової служби на постанову
Запорізького окружного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року - залишити без задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 11 червня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала суду набирає законної
сили у відповідності до ч.5 ст. 254 КАС
України та може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня набрання
чинності.

Головуючий:
Л.А. Божко

Суддя:
О.М. Лукманова

Суддя:
Т.С. Прокопчук