Справа № 823/75/14
Суддя: В.В. Гаращенко
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 року
справа № 823/75/14

м. Черкаси

10 год. 55 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого - судді Гаращенка В.В.,

при секретарі - Шоколенко Т.М.

за участю

представника позивача: Лисенко Ю.М. - за
довіреністю;

представника відповідача: не з'явився;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Черкаси адміністративну
справу за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Катеринопільский елеватор» до
Звенигородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Катеринопільський
елеватор» звернулось до суду з
адміністративним позовом та просить
суд визнати протиправними та скасувати
повністю податкові
повідомлення-рішення Звенигородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Черкаській області від
09.01.2014 №, №, №.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, обґрунтовуючи їх тим, що
спірні податкові повідомлення-рішення
прийняті на підставі акта
документальної позапланової виїзної
перевірки від 20.12.2013 №142/23-12-22-016/32580463,
яким встановлено заниження
позитивного значення різниці між сумою
податкових зобов'язань та податкового
кредиту, завищення від'ємного значення
різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту, що
підлягає бюджетному відшкодуванню,
внаслідок безпідставного відображення
у податковому обліку господарських
операцій за договорами поставки з ТОВ
«Агротех Комплекс», ТОВ «Агрофірма
Росток», ТОВ «Вторметекспорт», ПП
«Сапфір і К».

Позивач не погоджується з висновками
акту перевірки та вважає їх
безпідставними внаслідок
неправильного застосування
відповідачем законодавства та
невідповідності фактичним обставинам
справи. Факт придбання товару у ТОВ
«Агротех Комплекс», ТОВ «Агрофірма
Росток», ТОВ «Вторметекспорт», ПП
«Сапфір і К» в повній мірі
підтверджується належним чином
оформленими первинними документами
бухгалтерського обліку.

Крім того, висновки акту перевірки
відповідача 20.12.2013 №142/23-12-22-016/32580463
ґрунтуються на інформації бази даних
податкового органу про неможливість
контрагентів позивача виконати умови
договору з урахуванням часу, місця її
здійснення, наявності необхідних
ресурсів. Ні акти перевірок інших
платників податків (контрагентів
позивача), ні відомості баз даних
податкових органів в розумінні чинного
законодавства не є первинними
документами чи документами
бухгалтерського або податкового
обліку, які могли б підтвердити факт
безтоварності операцій.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, проте надіслав
письмове заперечення на позов, в якому
проти заявленого адміністративного
позову заперечує, мотивуючи це тим, що
на дату проведення перевірки позивача
від податкових органів інших регіонів
надійшла інформація про суб'єктів
господарювання - постачальників товару
позивачу, по яких проведеними
податковими органами перевірками під
час дослідження документального,
грошового та товарного потоків
встановлено неможливість здійснення
господарської діяльності з
урахуванням часу, місця її здійснення,
наявності необхідних ресурсів.

Встановлено відсутність у періодах за
липень-грудень 2012 року та за
січень-вересень 2013 року господарської
діяльності, відсутність необхідних
умов для досягнення результатів
відповідної підприємницької,
економічної діяльності в силу
відсутності управлінського або
технічного персоналу, оборотних
коштів, виробничих активів, складських
приміщень, транспортних засобів при
значних обсягах реалізації товарів та
встановлено укладання недійсних
цивільно-правових відносин та
проведення безтоварних операцій,
спрямованих на надання податкової
вигоди для третіх осіб з метою штучного
формування валових доходів, валових
витрат, податкового зобов'язання та
податкового кредиту. Крім того,
недоліки містять надані на перевірку
документи, зокрема товаро-транспортні
накладні.

Заслухавши пояснення та доводи
представника позивача, розглянувши
подані документи і матеріали, оцінивши
належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності, суд прийшов до
висновку, що позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом встановлено, що товариство з
обмеженою вдповідальністю
«Катеринопільський елеватор»
зареєстроване Катеринопільською
районною державною адміністрацією
Черкаської області 30.06.2004, за
№0000004, код за ;
зареєстроване платником ПДВ з 27.07.2004
року, свідоцтво № 32392796.

За період з 03.12.2013 по 16.12.2013 посадовими
особами Звенигородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області проведено
документальну планову виїзну
перевірку ТОВ «Катеринопільський
елеватор», , з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з придбання товарів,
робіт (послуг), за результатами якої
складено акт від 20.12.2013 року
№142/23-12/22-016/32580463 (далі - акт перевірки).

В акті перевірки встановлено позивачем
такі порушення:

- на порушення п.198.1, п.198.6 ст. 198 та п. 200.1
ст. 200 Податкового Кодексу України від
02.12.2010 року №2755-VІ, ТОВ
«Катеринопільський елеватор» завищено
задекларовані показники в складі
податкового кредиту декларації з
податку на додану вартість на суму 1221596
грн. в тому числі за серпень 2012 року на
суму 94600 грн., за квітень 2013 року на суму
111145 грн., за червень 2013 року на суму 384858
грн., серпень 2013 року на суму 630993 грн., що
призвело до заниження позитивного
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
серпень 2012 року на суму 94600 грн. за
квітень 2013 року на 111145 грн., за червень
2013 року на суму 384858 грн. та серпень 2013
року на 630993 грн.;

- на порушення п.198.1, п.198.5 ст. 198.6 ст. 198
Податкового Кодексу України від 02.12.2010
року №2755-VІ, ТОВ «Катеринопільський
елеватор» завищено задекларовані
показники в складі податкового кредиту
декларації з податку на додану
вартість на загальну суму 580519 грн. в
тому числі за вересень 2012 року на суму
110025 грн., за листопад 2012 року на суму 131758
грн., за травень 2013 року на суму 201236 грн.
та липень 2013 року на суму 137500 грн., що
призвело до завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкових
зобов'язань та податкового кредиту за
вересень 2012 року на суму 110025 грн. за
листопад 2012 року на суму 131758 грн., за
травень 2013 року на суму 201236 грн., за
липень 2013 року на суму 137500 грн. та
завищення заявленої суми бюджетного
відшкодування ПДВ на суму 110025 грн. за
жовтень 2012 року.

На підставі акта перевірки
Звенигородська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області прийняла:

- податкове повідомлення-рішення
№ від 09.01.2014, яким зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на загальну суму 165037
грн. 50 коп., в тому числі 110025 грн. за
основним платежем, 55012 грн. 50 коп. за
штрафних (фінансових) санкцій;

- податкове повідомлення-рішення
№ від 09.01.2014, яким збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на загальну суму 1832394
грн., в тому числі 1221596 грн. за основним
платежем, 610798 грн. за штрафних
(фінансових) санкцій;

- податкове повідомлення-рішення
№ від 09.01.2014 року, яким зменшено
розмір від'ємного значення суми
податку на додану вартість у розмірі
580519 грн.

Вирішуючи даний спір, з огляду на
аргументацію позивача, суд враховує, що
згідно п.44.1 статті 44 Податкового
кодексу України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством. Платникам
податків забороняється формування
показників податкової звітності,
митних декларацій на підставі даних, не
підтверджених документами, що
визначені абзацом першим цього пункту.

Водночас статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Отже, будь-які документи (у тому числі
договори, накладні, рахунки тощо) мають
силу первинних документів лише в разі
фактичного здійснення господарської
операції. Якщо ж фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

З урахуванням викладеного для
підтвердження даних податкового
обліку можуть братися до уваги лише ті
первинні документи, які складені в разі
фактичного здійснення господарської
операції.

Згідно зі статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» № 996-XIV від 16.07.1999
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Таким чином, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Вимога щодо реальних змін майнового
стану платника податків як обов'язкова
ознака господарської операції
кореспондує з нормами Податкового
кодексу України.

Відповідно до пункту 198.3 статті 198
Податкового кодексу України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту згідно з пунктом
198.2 статті 198 Податкового кодексу
України вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 Податкового
кодексу України) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими п. 201.11
статті 201 Податкового кодексу України
(п. 198.6 статті 198 Податкового кодексу
України).

Таким чином, наявність податкової
накладної є обов'язковою, але не
вичерпною умовою формування
податкового кредиту, оскільки
відповідні наслідки у податковому
обліку платника податків створюють
вчинювані платником податку
господарські операції. Тобто
необхідною умовою для віднесення
сплачених у ціні товарів (послуг) сум
податку на додану вартість є факт
придбання товарів та послуг із метою їх
використання в господарській
діяльності.

Отже, витрати для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ «Агротех Комплекс»(код
за за період серпень,
вересень та листопад 2012 року) суд
встановив.

Між позивачем (покупець) та ТОВ
«Агротех Комплекс» (постачальник)
укладено договір поставки від 08.06.2012
№1398/к (далі - договір №1398/к ), за яким
постачальник зобов'язується передати у
власність покупця макуху соняшникову
(надалі - товар), а покупець
зобов'язується прийняти і оплатити
його на умовах договору №1398/к.

Між позивачем (покупець) та ТОВ
«Агротех Комплекс» (постачальник)
укладено договір поставки №1743/К (далі -
договір 1743/К), за яким постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця макуху соєву (надалі - товар), а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити його на умовах договору №1743/К.

На підтвердження факту виконання
договорів позивач надав копії
видаткових накладних, податкових
накладних, товарно-транспортних
накладних, актів приймання-передачі
(внутрішнього переміщення) основних
засобів, копії платіжних доручень,
картки-рахунку (а.с.69-72, т.1, а.с. 1-204, т.2,
а.с. 1-125, т.3).

Катеринопільським відділенням
Звенигородської ОДПІ отримано від
Жовтневої МДПІ Миколаївської області
акт від 05.06.2013 року №4/22-/32884505 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Агротех Комплекс» щодо
підтвердження господарських відносин
з платниками податків у серпні - грудні
2012 року».

За результатами перевірки не
встановлено факту передачі товарів від
продавця до покупця. Перевіркою не
встановлено документів, що посвідчують
походження товарів, що реалізуються, не
підтверджено фактичного відвантаження
товарів та реальне транспортування.
Підприємством перераховувались кошти
без мети реального настання правових
нслідків, з метою заниження об'єкту
оподаткування, несплати податків.
Таким чином ТОВ «Агротех Комплекс»
штучно сформувало податкові
зобов'язання у серпні - грудні 2012 року в
розмірі 1916398 грн. по взаєморозрахункам
з ПАТ «МЗВКК», ТОВ «КОРМА УКРАЇНИ» , ТОВ
«Катеринопільський елеватор», ТОВ
«Дніпроолія» та ОСОБА_2

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ «Агрофірма Росток» (код
за суд встановив.

Між позивачем (покупець) та ТОВ
«Агрофірма Росток» (постачальник)
укладено договір поставки від 02.08.2013
№2334/К (далі - договір №2334/К), за яким
постачальник передає, а покупець
приймає сільськогоподарську продукцію
(надалі - товар) (п.1.1. договору №2334/К).

Судом встановлено, що за договором
№2334/К позивач купував соняшник
некласний.

На підтвердження факту виконання
договору №2334/К позивач надав: копії
видаткових накладних, податкових
накладних, товарно-транспортних
накладних, копії накладних на
внутрішнє переміщення насіння
соняшника у виробництві, актів на
очистку та сушку зерна, копії виписки з
банківського рахунку, картки-рахунку
(а.с.72-73, 84-227 т.1).

За результатами проведеного аналізу
інформації, яка міститься в базі даних
ІС «Податковий Блок» встановлено, що
ТОВ «Агрофірма Росток» має стан 0 -
платник податків за основним місцем
обліку. Посодовими особами
Звенигородської ОДПІ направлялись
запити стосовно підтвердження чи
спростування факту реального
здійснення господарської діяльності
ТОВ «Катеринопільський елеватор» по
взаємовідносинах з ТОВ «Агрофірма
Росток», проте відповіді від
Нікопольської ОДПІ ГУ Міндоходів у
Дніпропетровську не отримано.

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ТОВ «Вторметекспорт» (код за
суд встановив.

Між позивачем (покупець) та ТОВ
«Вторметекспорт» (постачальник)
укладено договір №2286/К (надалі -
договір №2286/К), за яким постачальник
зобов'язується передати у власність
покупця макуху соєву (надалі - Товар), а
покупець зобов'язується прийняти і
оплатити її на умовах даного договору.

На підтвердження виконання договору
№2286/К позивач надав до суду: копії
видаткових накладних, податкових
накладних, товарно-транспортних
накладних, копії накладних на
внутрішнє переміщення товару, копію
виписки з банківського рахунку,
картки-рахунку (а.с.74-76, т.1, а.с. 126-208, т.3,
а.с. 1-195, т.4).

Проведеним аналізом наданих до
перевірки товарно-транспортних
накладних перевіркою встановлено
відсутність відомостей про вантаж
(ціна та сума) та неповністю зазначено
пункт навантаження.

До Катеринопільського відділення
Звенигородської ОДПІ надійшов акт від
18.11.2013 №1936/22-01/30127924 про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Вторметекспорт» щодо підтвердження
господарських відносин з
контрагентами за період 01.01.2012 по 30.09.2013.

За результатами перевірки
фінансово-господарської діяльності
встановлено відсутність у ТОВ
«Вторметекспорт» необхідних умов для
ведення господарської діяльності,
відсутність власних основних фондів,
технічного персоналу у необхідній
кількості, власних виробничих активів,
власних складських приміщень,
транспортних засобів у необхідній
кількості, відсутність ведення
бухгалтерського обліку на
підприємстві, вбачається проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції здійснюються
через посередників з метою штучного
формування валових витрат та
податкового кредиту, не мають
реального товарного характеру, платник
не знаходиться за місцезнаходженням,
тому наведені обставини свідчать про
відсутність факту реального
здійснення господарської діяльності
зазначеного підприємства за період
01.01.2012 по 30.09.2013.

Щодо господарських взаємовідносин
позивача з ПП «Сапфір і К» (код за
суд встановив.

Між позивачем (покупець) та ПП «Сапфір і
К» (постачальник) укладено договір
поставки від 23.05.2013 №2098/К (далі - договір
№2098/К), за яким постачальник передає, а
покупець приймає сільськогосподарську
продукцію (далі - товар) (п.1.1. договору
№2098/К).

Між позивачем (покупець) та ПП «Сапфір і
К» (постачальник) укладено договір
поставки від 24.04.2013 №1946/К (далі - договір
№1946/К), за яким постачальник передає, а
покупець приймає сільськогосподарську
продукцію (макуха соняшникова) (далі -
товар) (п.1.1. договору №1946/К).

Між позивачем (покупець) та ПП «Сапфір і
К» (постачальник) укладено договір
поставки від 12.11.2012 №1746/К (далі - договір
№1746/К), за яким постачальник передає, а
покупець приймає сільськогосподарську
продукцію (макуха соєва) (далі - товар)
(п.1.1. договору №1746/К).

На підтвердження виконання Договорів
позивач надав до суду: копії видаткових
накладних, податкових накладних,
товарно-транспортних накладних, копії
накладних на внутрішнє переміщення
насіння соняшника у виробництві, актів
про очистку та сушку насіння соняшника,
виписки з банківського рахунку,
картки-рахунку (а.с. 77-83 т.1, а.с. 196-232, т.4;
а.с. 1-103 т.5).

Проведеним аналізом наданих до
перевірки товарно-транспортних
накладних перевіркою встановлено
відсутність відомостей про вантаж
(ціна та сума) та неповністю зазначено
пункт навантаження.

До Катеринопільського відділення
Звенигородської ОДПІ надійшов акт від
06.11.2013 №172/14-03-22-08/332996659 про неможливість
проведення зустрічної звірки ПП
«Сапфір і К» щодо підтвердження
фінансово-господарських відносин з
платниками податків
контрагентами-постачальниками
відносин з платниками за період з липня
по грудень 2012 року та з січня по
вересень 2013 року та контрагентами
покупцями.

Відповідно до пункту 36.1 статті 36
Податкового кодексу України
податковим обов'язком є обов'язок
платника податку обчислити,
задекларувати та/або сплатити суму
податку та збору в порядку і строки,
визначені цим Кодексом.

За змістом вказаного припису межі
юридичної відповідальності кожного
платника податків поширюються на
діяння, що визнаються законом
протиправними та були вчинені саме цим
платником податків. Допущені
попередніми постачальниками у ланцюгу
постачання товарів (робіт, послуг)
певні порушення податкового
законодавства тягнуть негативні
наслідки саме для таких
постачальників. Лише встановлення в
ході судового розгляду факту
узгодженості дій платника податків з
недобросовісними платниками податків
(постачальниками) з метою незаконного
отримання податкових вигод або його
обізнаності з такими діями
постачальників чи сприяння ухиленню
постачальниками товару у ланцюгу
постачання від виконання податкових
зобов'язань може свідчити про
незаконність формування валових
витрат чи податкового кредиту.

Вказане узгоджується з рішенням
Європейського суду з прав людини від
22.01.2009 у справі «БУЛВЕС АД проти
Болгарії» (заява № 3991/03), яким
визначено, що у разі якщо національні
органи за відсутності будь-яких
вказівок на безпосередню участь
фізичної або юридичної особи у
зловживанні, пов'язаному зі сплатою
податку на додану вартість, який
нараховується у ланцюгу поставок, або
будь-яких вказівок на обізнаність про
таке порушення, все ж таки застосовують
негативні наслідки до отримувача
оподатковуваної податком на додану
вартість поставки, який повністю
виконав свої зобов'язання, за дії або
бездіяльність постачальника, який
перебував поза межами контролю
отримувача і у відношенні якого у нього
не було засобів перевірки та
забезпечення його виконання, то такі
владні органи порушують справедливий
баланс, який має підтримуватися між
вимогами суспільних інтересів та
вимогами захисту права власності.

Відповідачем не надані докази, які б
підтверджували узгодженість дій
позивача та його контрагентів щодо
незаконного отримання позивачем
податкових вигод або обізнаності
позивача з такими діями, тому вказана
обставина є недоведеною.

Згідно акту перевірки у більшості
товарно-транспортних накладних по
взаємовідносинах з ТОВ
«Вторметекспорт», ПП «Сапфір і К»
відсутні відомості про вантаж,
неповністю зазначено пункт
навантаження.

Порядок перевезення вантажів на
території України, а також питання
виписки товарно-транспортних
накладних визначено наказом
Міністерства транспорту України «Про
затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні» від 14.10.1997 №363 (далі - Правила).

У відповідності до абзацу 1 п. 11.1 Правил,
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля. Товарно-транспортні
накладні призначені для обліку та
шляху переміщення
товарно-матеріальних цінностей, а
також для розрахунків за перевезення
вантажу та обліку виконаної роботи.

Таким чином, вказані Правила не
встановлюють порядку ведення
податкового обліку валових витрат
платників податку, а лише встановлюють
права, обов'язки та відповідальність
власників автомобільного транспорту.

Тобто, товарно-транспортні накладні та
подорожні листи, не є документами
первинного бухгалтерського обліку, які
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей, а лише слугують для обліку
їх переміщення.

З огляду на вищевказане суд зазначає,
що за наявності документів, які
підтверджують фактичне отримання
позивачем товару та його використання
у власній господарській діяльності,
ненадання такого документа як
товарно-транспортна накладна не може
бути єдиною беззаперечною підставою
для висновку про відсутність
підтвердження реальності здійснення
господарських операцій з придбання
товарно-матеріальних цінностей,
оскільки, відповідною транспортною
документацією підтверджується
здійснення послуг з перевезення
вантажів, а не факт придбання
(отримання) товару.

Зазначений висновок підтверджується
ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 05.07.2012р. у справі №
К/9991/37912/11.

Відповідно до ст. 47 Податкового кодексу
України відповідальність за неподання,
порушення порядку заповнення
документів податкової звітності,
порушення строків їх подання
контролюючим органам, недостовірність
інформації, наведеної у зазначених
документах несуть юридичні особи,
постійні представництва нерезидентів,
які відповідно до цього Кодексу
визначені платниками податків, а також
їх посадові особи.

Позивачем виконано вимоги статті 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність» щодо
документального оформлення фактів
здійснення господарських операцій та
дотримано вимог статті 198 Податкового
кодексу України, і в підтвердження
правомірності формування податкового
кредиту за податковими накладними,
виданими вище переліченими
контрагентами позивача, надано всі
передбачені діючим законодавством
України документи, в тому числі
податкові накладні, складені у
відповідності до п. 201.1 статті 201
Податкового кодексу України особами,
які зареєстровані як платники податку
у порядку, передбаченому статтею 183
цього Кодексу.

З огляду на зазначене, суд вважає
безпідставними посилання відповідача
на відсутність фактичного здійснення
господарських операцій з придбання
товарів/надання послуг.

На думку суду, порядок та спосіб
виконання контрагентом своїх
договірних зобов'язань, ким та за
рахунок яких ресурсів вони виконані, а
також належне чи неналежне виконання
контрагентом обов'язків, покладених на
нього законом як на суб'єкта
господарської діяльності - як то подача
звітності, сплата податків та інше, не
впливає на дійсність та значимість
господарської операції для самого
позивача, оскільки така операція
фактично мала місце і направлена на
досягнення конкретної економічної та
господарської мети.

Вказана обставина спростовує висновок
відповідача про наявність умислу
позивача, направленого на вчинення дій
для отримання податкової вигоди в
частині штучного формування
податкового кредиту.

Сторони виконали свої зобов'язання за
вказаним договорами, що спростовує
твердження відповідача стосовно того,
що правочини не були направлені на
реальне настання правових наслідків.
Їх належне виконання підтверджується
відповідними документами.

Враховуючи те, що судом встановлено та
підтверджено матеріалами справи рух
активів у процесі здійснення
господарських операцій, наявність у
позивача та його контрагентів
податкової правосуб'єктності
учасників господарської операції,
встановлено зв'язок між укладеними
договорами та господарською
діяльністю платника податку, витрати
підтверджені первинними документами,
суд вважає встановленим факт
здійснення господарської операції, а
відтак доходить висновку про
відсутність підстав у контролюючого
органу для винесення податкових
повідомлень-рішень.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що оскаржувані податкові
повідомлення-рішення є неправомірними
і такими, що підлягають скасуванню, у
зв'язку з чим позовні вимоги підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 86, 94, 159, 162, 163, 254
КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Податкові повідомлення - рішення
Звенигородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Черкаській
області від 09 січня 2014 року №,
№, № - скасувати.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю «Катеринопільский
елеватор» 487 (чотириста вісімдесят сім)
грн. 20 коп. судового збору.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови, а в разі
проголошення судом вступної та
резолютивної частини постанови
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 11 березня 2014 року.

Суддя
В.В. Гаращенко