Справа № 2а/0570/15575/12
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/32923/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього А.Ф.

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Прокуратури Донецької області на
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Прокуратури Донецької області про
визнання бездіяльності незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії,

встановила:

У вересні 2009 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Прокуратури
Донецької області про визнання
бездіяльності незаконною та
зобов'язання вчинити певні дії.

Постановою Донецького окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2013
року, в задоволенні позовних вимог
ОСОБА_2 відмовлено.

Постановою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року скасовано постанову Донецького
окружного адміністративного суду від 02
квітня 2013 року та прийнято нове рішення
про часткове задоволення позову.
Визнано незаконною бездіяльність
Прокуратури Донецької області щодо
ненадання відповіді на заяви ОСОБА_2 №
188/104 від 26.07.2005; № 400/104 від 28.11.2006, в
частині невжиття заходів притягнення
до дисциплінарної відповідальності
осіб, винних у незаконних відмовах в
порушенні кримінальних справ.
Зобов'язано Прокуратуру Донецької
області розглянути заяви ОСОБА_2 № 188/104
від 26 липня 2005 року; № 400/104 від 28
листопада 2006 року адресовані
Прокуратурі Донецької області в
частині вирішення питання
дисциплінарної відповідальності осіб,
винних у незаконних відмовах в
порушенні кримінальних справ та надати
відповідь у встановленому законом
порядку. В задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Прокуратура Донецької області подала
касаційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
та процесуального права просить,
постанову Донецького апеляційного
адміністративного суду від 23 травня 2013
року скасувати та залишити в силі
рішення суду першої інстанції.

Перевіривши наведені доводи в
касаційній скарзі, рішення судів щодо
застосування судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 звернувся 06.05.2005
до прокуратури з заявою про злочин у
порядку статті 95
Кримінально-процесуального кодексу
України, а саме повідомив прокурора про
факт незаконного вилучення
начальником слідчого відділу
податкової міліції Слов'янської ОДПІ
Шведою А.М. та іншими особами
документів, пов'язаних з виконанням
адвокатом доручення, а також за фактом
проведення цими особами незаконного
обшуку володіння особи без
вмотивованої постанови судді. Заявник
вимагав порушення кримінальної справи
щодо начальника слідчого відділу
податкової міліції Слов'янської ОДПІ
Шведи А.М. та інших осіб за ознаками
злочину, передбачених статтями 397, 162
Кримінального кодексу України.

По даній заяві протягом 2005- 2012 років
співробітниками прокуратури було
прийнято 19 постанов про відмову в
порушенні кримінальної справи за
фактом незаконного проведення обшуку
та вилученню документів, які складають
адвокатську таємницю. Зазначені
постанови скасовувалися як незаконні
судами різних інстанцій та
Прокуратурою Донецької області.

Рішенням Європейського суду з прав
людини від 05 липня 2012 року по справі
«ОСОБА_2 проти України» відносно
позивача встановлено порушення статті
8 та статті 13 Конвенції про захист прав
і основних свобод людини.

Відповідно до скарги ОСОБА_2
адресованої прокурору Донецької
області № 188104 від 26.07.2005 заявник просив
постанову про відмову у порушенні
кримінальної справи від 08.07.2005
скасувати; порушити кримінальну справу
та передати її для проведення
досудового слідства до Прокуратури
Ворошиловського району міста Донецька;
притягти до відповідальності осіб,
винних у незаконній відмові у
порушенні кримінальної справи.
Зазначену скаргу було отримано
відповідно до поштового повідомлення
Прокуратурою Донецької області 28.07.2005.

Крім того, скаргою № 400/104 від 28
листопада 2006 року адресованої
прокурору Донецької області, ОСОБА_2
просив провести службове
розслідування щодо тяганини та
незаконної відмови у порушенні
кримінальних справ стосовно
колишнього начальника СВ ПМ
Слов'янської ОДПІ Шведи А.М. та притягти
винних до відповідальності; порушити
кримінальні справи за вищенаведеними
фактами; повідомити про прийняте
рішення.

Згідно наданої відповіді Прокуратурою
Донецької області від 03.01.2007 № 4/5-9-12-/05
не вирішено питання службового
розслідування щодо тяганини та
незаконної відмови у порушенні
кримінальних справ та притягнення
винних осіб до відповідальності.

Встановлюючи обставини справи та
приймаючи рішення судами першої та
апеляційної інстанції було порушено
норми процесуального права,
передбачені статтею 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо законності і обґрунтованості
судового рішення.

Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Так суд першої інстанції відмовляючи у
задоволенні позову, а суд апеляційної
інстанції задовольняючи позовні
вимоги, в частині визнання незаконною
бездіяльності Прокуратури Донецької
області щодо ненадання відповіді на
заяви ОСОБА_2 № 188/104 від 26.07.2005; № 400/104
від 28.11.2006, щодо невжиття заходів
притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб, винних у
незаконних відмовах в порушенні
кримінальних справ та зобов'язанні
вчинити відповідні дії, не встановили
та не надали належну правову оцінку
строкам звернення до суду.

Відповідно до статті 99 Кодексу
адміністративного судочинства України
(в редакції чинній на момент звернення
позивача до суду першої інстанції) для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Наслідки пропущення строків звернення
до адміністративного суду, визна ченні
статтею 100 Кодексу адміністративного
судочинства України. Пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задово ленні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Позивач з приводу визнання незаконною
бездіяльність Прокуратури Донецької
області щодо ненадання відповіді на
заяви ОСОБА_2 № 188/104 від 26.07.2005; №400/104
від 28.11.2006, в частині невжиття заходів
притягнення до дисциплінарної
відповідальності осіб, винних у
незаконних відмовах в порушенні
кримінальних справ звернувся до суду
лише у вересні 2009 року, тобто з
пропущенням встановленого частиною 2
статті 99 Кодексу адміністративного
судочинства України (в редакції, чинній
на час звернення позивача до суду)
річного строку для звернення до
адміністративного суду. Суди,
відповідно до вимог статті 100 цього
Кодексу, не з'ясував ставлення
відповідача до пропущеного позивачем
строку та, відповідно, не обговорили
питання про наявність поважних причин
для поновлення пропущеного строку.

Крім того судами попередніх інстанцій
не було взято до уваги наступне.

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Згідно положень частини 2 вказаної
статті до адміністративного суду
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єкта владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльність
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Вимогами статей 99, 234, 235
Кримінально-процесуального кодексу
України (в редакції Кодексу на момент
виникнення спірних правовідносин)
встановлено, що дії слідчого, органу
дізнання, рішення прокурора по
результатам розгляду скарги можуть
бути оскарженні вищестоящому
прокуророві або до суду та
розглядаються судом в межах
повноваження у кримінальній справі у
порядку, визначеному нормами
Кримінально-процесуального кодексу
України.

Крім того, як зазначено в рішенні
Конституційного Суду України від 25
травня 2001 року № 6-рп/2001, кримінальне
судочинство - це врегульований нормами
кримінально-процесуального кодексу
України порядок діяльності органів
дізнання, попереднього слідства,
прокуратури і суду (судді) щодо
порушення, розслідування, розгляду і
вирішення кримінальних справ, а також
діяльність інших учасників
кримінального процесу, підозрюваних,
обвинувачених, підсудних, потерпілих,
цивільних позивачів і відповідачів, їх
представників та інших осіб з метою
захисту своїх конституційних прав,
свобод та законних інтересів.

Захист прав і свобод людини не може
бути надійним без надання їй
можливості оскаржити до суду
процесуальні акти, дій чи
бездіяльності органів дізнання,
слідства та прокуратури. Але таке
оскарження може здійснюватись у
порядку, встановленому
Кримінально-процесуальним кодексом
України, оскільки діяльність посадових
осіб вищенаведених органів має свої
особливості і не належить до
управлінської сфери.

До юрисдикції адміністративних судів
належать справи де визначені лише
вимоги про визнання неправомірними
рішень, дій та бездіяльності суб'єктів
владних повноважень при здійсненні
ними владних управлінських дій, не
пов'язаних з порушенням та
розслідуванням кримінальної справи.

Враховуючи наведене, колегія суддів
приходить до висновку, про
передчасність висновків судів першої
та апеляційної інстанцій, та вбачає
необхідність витребування та
дослідження нових доказів.

Відповідно до пункту 2 статті 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, підставою для скасування
судових рішень судів першої та
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм матеріального чи
процесуального права, які призвели або
могли призвести до неправильного
вирішення справи і не можуть бути
усунені судом касаційної інстанції.

Оскільки передбачені процесуальним
законодавством межі перегляду справи в
касаційній інстанції не дають права
встановлювати або вважати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
ухвала у справі підлягає скасуванню з
передачею справи на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції. Під час
нового розгляду справи необхідно
врахувати викладене, всебічно і повно
з'ясувати і перевірити всі фактичні
обставини справи, об'єктивно оцінити
докази, що мають юридичне значення для
її розгляду і вирішення спору по суті, і
в залежності від встановленого,
правильно визначити норми
матеріального права, що підлягають
застосуванню до спірних правовідносин,
та прийняти обґрунтоване і законне
судове рішення.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Прокуратури
Донецької області задовольнити
частково.

Постанову Донецького окружного
адміністративного суду від 02 квітня 2013
року та постанову Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 23 травня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Прокуратури Донецької
області про визнання бездіяльності
незаконною та зобов'язання вчинити
певні дії - скасувати.

Справу направити на новий судовий
розгляд до суду першої інстанції.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній