Справа № 804/705/14
Суддя: Бондар Марина Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
28 січня 2014 р. Справа № 804/705/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого судді
представників позивача
Самолевич О.В., Вовченко О.В.,
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовною заявою Приватного
акціонерного товариства «Делос» до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області про скасування податкового
повідомлення-рішення, -
Приватне акціонерне товариство
«Делос» (далі - ПрАТ «Делос», позивач)
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області (далі - ДПІ у Бабушкінському
районі, відповідач), в якому просить
визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення від
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
результатами перевірки ПрАТ «Делос»
відповідачем було складено акт
перевірки № 158/223/33325373 від 31.07.2013 року,
згідно висновку якого були встановлені
порушення норм Податкового кодексу
України (далі - ПК України), а саме: не
реальність здійснення господарських
відносин ПрАТ «Делос» з ТОВ «Лігран» та
ПП «Транс-Атлантіка Сервіс», в
результаті чого позивачу донараховано
податок на додану вартість в сумі 4629,70
грн. та штрафні фінансові санкції в
сумі 1157,50 грн. На підставі зазначеного
акту перевірки відповідачем було
повідомлення-рішення від 18.09.2013 року
погоджується, виходячи з наступного.
Позивачем були надані всі первинні
документи, що свідчать про здійснення
господарських операцій з ТОВ «Лігран»
та ПП «Транс-Атлантіка Сервіс»,
виписані податкові накладні були
включені до Єдиного державного
реєстру. Для виконання
будівельно-монтажних робіт для ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» було придбано
будівельні матеріали, відповідно до
чого складені акти приймання-передачі
цих матеріалів. Щодо товару, придбаного
позивачем у ТОВ «Лігран» слід
зазначити, що цей товар був введений в
експлуатацію позивачем і складено акт
приймання-передачі основних засобів
від 01.08.2012 року та на сьогоднішній день
використовується позивачем. Висновки
перевірок ТОВ «Лігран» та ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» визнані
протиправними в судовому порядку.
Таким чином, оскаржуване податкове
повідомлення-рішення підлягає
скасуванню. Представники позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали та просили суд задовольнити
Представник відповідача в судовому
засіданні просила відмовити в
задоволенні позову, надала суду
письмові заперечення з наступним
обґрунтуванням. Згідно актів перевірок
контрагентів позивача ТОВ «Лігран» та
ПП «Транс-Атлантіка Сервіс»
встановлено, що вони здійснювали
діяльність, спрямовану на здійснення
операцій, пов'язаних з наданням
податкової вигоди третіх осіб. В ході
перевірки встановлено, що ПрАТ «Делос»
здійснювало господарські операції з
використанням підприємств з ознаками
фіктивності, а отже його діяльність
була спрямована на отримання
податкової вигоди, що виразилось в
декларуванні незаконно сформованого
податкового кредиту. Перевіркою
встановлено відсутність об'єктів
оподаткування ПрАТ «Делос» по ланцюгу
постачання: ТОВ «Лігран», ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» - ПрАТ
Дослідивши письмові докази по справі
та заслухавши пояснення представників
сторін, суд приходить до висновку, що
адміністративний позов підлягає
Судом встановлено, що ПрАТ «Делос»
зареєстровано 16.12.2004 року, перебуває на
обліку платників податків у ДПІ у
Бабушкінському районі, зареєстровано
ДПІ у Бабушкінському районі проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку фінансово-господарської
діяльності з питань дотримання вимог
податкового законодавства України з
податку на додану вартість ПрАТ
«Делос» під час здійснення
взаємовідносин з ТОВ «Лігран» за
період серпень 2012 року, ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» за період
травень 2012 року, їх реальності та
повноти відображення в обліку. За
наслідком перевірки відповідачем
31.07.2013 року складено акт №158/223/33325373, в
якому встановлені наступні порушення:
- не реальність здійснення
господарських відносин з ПрАТ «Делос»,
а саме: встановлено відсутність
об'єктів оподаткування та неможливість
реального здійснення ПрАТ «Делос»
операцій по ланцюгу з постачальниками
ТОВ «Лігран» за період серпень 2012 року,
ПП «Транс-Атлантіка Сервіс» за період
- порушення п. 198.2, п. 198.3, п. 198.6 ст. 198,
п. 201.1 ст. 201 ПК України, в результаті
чого занижено податок на додану
вартість на загальну суму 4629,70 грн., в
тому числі по періодам: у травні 2012 року
на суму 3509,70 грн., у серпні 2012 року на
18.09.2013 року ДПІ у Бабушкінському районі
на підставі акту №158/223/33325373 від 31.07.2013
року винесено податкове
збільшено суму грошового зобов'язання
позивача за платежем - податок на
додану вартість: за основним платежем в
сумі 4629,70 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями (штрафами) в
Позивач оскаржував прийняте податкове
року в адміністративному порядку до
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області. Проте,
рішенням Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 26.11.2013 року № 4154/10/04-36-10-08-09
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення було залишено без
змін, а скаргу позивача - без
задоволення.

З установчих документів позивача
вбачається, що ПрАТ «Делос» здійснює
діяльність зі складського
господарства, оптової торгівлі іншими
офісними машинами й устаткуванням,
неспеціалізованої оптової торгівлі,
транспортного оброблення вантажів,
надання в оренду й експлуатацію
власного чи орендованого нерухомого
майна.

Судом встановлено, що ПрАТ «Делос» було
придбано у серпні 2012 року у ТОВ
«Лігран» осушувач повітря у кількості 2
шт. на загальну суму 6720 грн., в тому
числі ПДВ в сумі 1120 грн. Підтвердженням
факту виконання поставки товару
свідчать досліджені в судовому
засіданні копії видаткової накладної,
товарно-транспортної накладної,
рахунку-фактури, банківської виписки.
01.08.2012 року ТОВ «Лігран» було виписано
позивачу податкову накладну №81 з сумою
ПДВ - 1120,00 грн., яку позивачем було
віднесено до складу податкового
кредиту з ПДВ в податковій декларації
за серпень 2012 року.

Товар, отриманий від ТОВ «Лігран» було
використано позивачем у власній
господарській діяльності, про що
складено акт приймання-передачі
внутрішнього переміщення) основних
засобів.

З витягу з Державного реєстру речових
прав на нерухоме майно про реєстрацію
права власності №8304904, вбачається, що
позивач є власником нежитлових
приміщень, розташованих за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Героїв
Сталінграду, 147Т.

Між ПрАТ «Делос» (замовник) та ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» (підрядник)
укладено договір підряду на виконання
робіт № 010312 від 01.03.2012 року. Згідно п. 1.1
договору замовник поручає, а підрядник
зобов'язується виконати
будівельно-ремонтні роботи на об'єкті,
розташованому за адресою: м.
Дніпропетровськ, вул. Героїв
Сталінграду, 147Т, а замовник
зобов'язується прийняти ці роботи та
оплатити їх вартість. Строк виконання
робіт встановлений у п. 2.2 договору
01.06.2012 року. Підтвердженням факту
виконання робіт свідчать досліджені в
судовому засіданні копії актів
приймання виконаних будівельних робіт,
договірної ціни на будівництво,
локальних кошторисів, відомостей
ресурсів витрат замовника та
підрядника, остаточної відомості
ресурсів, розрахунків, довідки про
вартість виконаних будівельних робіт
та витрат, актів приймання-передачі
матеріалів, банківської виписки. 31.05.2012
року ПП «Транс-Атлантіка Сервіс» було
виписано позивачу податкові накладні
№1011 з сумою ПДВ - 675,56 грн. та №1010 з сумою
ПДВ - 2834,14 грн., які позивачем було
віднесено до складу податкового
кредиту з ПДВ в податковій декларації
за травень 2012 року.

На виконання зазначених будівельних
робіт ПП «Транс-Атлантіка Сервіс»
отримано ліцензію серії АВ № 588322,
видану Інспекцією державного
архітектурно-будівельного контролю у
Дніпропетровській області, строк дії
ліцензії з 14.09.2011 року по 14.09.2014 року.

Висновок про нікчемність угод,
укладених з ТОВ «Лігран» та ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс», зроблено
відповідачем на підставі актів
перевірок ДПІ у Бабушкінському районі
від 28.12.2012 року № 7250/224/34656476 та від 21.12.2012
року № 7204/224/34694389 відповідно.

Відповідно до частин 1 та 5 ст.203 ЦК
України зміст правочину не може
суперечити цьому Кодексу, іншим актам
цивільного законодавства, а також
інтересам держави і суспільства, його
моральним засадам. Правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним.

Як зазначено в ч.2 ст.207 ГК України
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Згідно частин 1 та 2 ст.215 ЦК України
підставою недійсності правочину є
недодержання в момент вчинення
правочину стороною (сторонами) вимог,
які встановлені частинами першою -
третьою, п'ятою та шостою статті 203
цього Кодексу. Недійсним є правочин,
якщо його недійсність встановлена
законом (нікчемний правочин). У цьому
разі визнання такого правочину
недійсним судом не вимагається. У
випадках, встановлених цим Кодексом,
нікчемний правочин може бути визнаний
судом дійсним.

На підставі ст.228 ЦК України правочин
вважається таким, що порушує публічний
порядок, якщо він був спрямований на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина, знищення,
пошкодження майна фізичної або
юридичної особи, держави, Автономної
Республіки Крим, територіальної
громади, незаконне заволодіння ним;
правочин, який порушує публічний
порядок, є нікчемним.

Пленум Верховного Суду України в
постанові „Про судову практику
розгляду цивільних справ про визнання
правочинів недійсними" № 9 від 06.11.2009,
зокрема, визначив перелік правочинів,
які є нікчемними як такі, що порушують
публічний порядок, визначений статтею
228 ЦК України: правочини, спрямовані на
порушення конституційних прав і свобод
людини і громадянина; правочини,
спрямовані на знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Такими є правочини, що посягають на
суспільні, економічні та соціальні
основи держави, зокрема: правочини,
спрямовані на використання всупереч
закону комунальної, державної або
приватної власності; правочини,
спрямовані на незаконне відчуження або
незаконне володіння, користування,
розпорядження об'єктами права
власності українського народу - землею
як основним національним багатством,
що перебуває під особливою охороною
держави, її надрами, іншими природними
ресурсами (стаття 14 Конституції
України); правочини щодо відчуження
викраденого майна; правочини, що
порушують правовий режим вилучених з
обігу або обмежених в обігу об'єктів
цивільного права тощо.

Усі інші правочини, спрямовані на
порушення інших об'єктів права,
передбачені іншими нормами публічного
права, не є такими, що порушують
публічний порядок.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК має враховуватися вина, яка
виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Згідно зі ст.204 ЦК України, правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Необхідними умовами для висновку про
нікчемність угоди згідно до ст.207 ГК
України та ст.228 ЦК України є доведення
факту наявності завідомо суперечної
інтересам держави та суспільства мети
укладення угоди сторонами, а також
наявність вини у формі умислу хоча б у
однієї із сторін щодо настання
відповідних наслідків. Інтерес держави
і суспільства у сплаті суб'єктами
оподаткування податків випливає з
обов'язку кожного сплачувати податки і
збори, закріпленому в ст. 67 Конституції
України та ст. 16 ПК України.

Отже, суб'єктний склад правопорушення
повинен бути встановлений
компетентним державним органом і
підтверджений законодавчо визначеними
належними засобами доказування.

З огляду на встановлені обставини у
справі та наведені норми
законодавства, угоди, які укладені між
ПрАТ «Делос» та ТОВ «Лігран» і ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс» оформлені
належним чином; спірні правочини не
визнані судом недійсними і їх
недійсність прямо не встановлена
законом, у зв'язку з чим існує
презумпція правомірності правочину;
правочини з виконання робіт та
поставки товару виконані сторонами в
повному обсязі.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Представником відповідача в судовому
засіданні не доведено, що вчинені
правочини є нікчемними, порушують
публічний порядок та суперечать
інтересам держави і суспільства.

Суд критично оцінює посилання
представника відповідача на акти ДПІ у
Бабушкінському районі від 28.12.2012 року №
7250/224/34656476 та від 21.12.2012 року №7204/224/34694389
про результати перевірок ТОВ «Лігран»
та ПП «Транс-Атлантіка Сервіс»,
оскільки вони не спростовують
дійсність укладених між ПрАТ «Делос»
та ТОВ «Лігран» і ПП «Транс-Атлантіка
Сервіс» правочинів щодо поставки
товарів та виконання робіт та не можуть
вважатись судом безспірним доказом
порушення податкового законодавства з
боку позивача.

Згідно абз."а" п.198.1 ст.198 ПК України
право на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з придбання та
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

У відповідності до п.198.2 ст. 198 ПК
України датою виникнень права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податково накладною.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України
передбачено, що податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Пунктом 201.10 ст.201 ПК України визначено,
що податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

Відповідно до п. 198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними або оформлені з порушенням
вимог чи не підтверджені митними
деклараціями (іншими подібними
документами згідно з пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу).

ПК України виникнення у платника
податку на додану вартість права на
податковий кредит не ставить у
залежність від дотримання вимог
податкового законодавства іншими
суб'єктами господарювання. Положення
щодо надмірної сплати податку, як
необхідної умови його повернення з
бюджету платникові, стосується саме
цього платника і сплати ним податку в
ціні товарів (послуг) постачальникам.
Несплата продавцем податку на додану
вартість до бюджету, у разі фактичного
здійснення господарської операції, не
впливає на формування податкового
кредиту покупцем та не є підставою для
позбавлення останнього права на
відшкодування цього податку, якщо він
виконав усі передбачені законом умови
отримання такого відшкодування і має
всі документальні підтвердження
розміру заявленого податкового
кредиту. Така правова позиція
викладена, зокрема, в постановах
Верховного Суду України від 22.10.2010 р.,
від 31.01.2011 р.

Зазначена правова позиція
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі „БУЛВЕС" АД проти Болгарії"
(заява №3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22.01.2009 р.
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватись між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту прав власності.

Статтею 1 «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року №996-ХІV (далі Закон №996)
визначено, що первинний документ - це
документ, який містить відомості про
господарську операцію та підтверджує
її здійснення.

Згідно ч.2 ст.3 Закону № 996
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством; фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
грунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Як зазначено в ч.1 ст.9 Закону № 996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій;
первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення.

В судовому засіданні представником
відповідача не спростовано факт
належного оформлення первинних
документів, на підставі яких позивачем
сформовано податковий кредит з ПДВ по
операціям з ТОВ «Лігран» і ПП
«Транс-Атлантіка Сервіс»: на час
виписки податкових накладних ТОВ
«Лігран» і ПП «Транс-Атлантіка Сервіс»
були зареєстровані платниками ПДВ і
виписані податкові накладні мають всі
необхідні реквізити, інші досліджені
первинні документи підтверджують факт
здійснення господарських операцій.

Таким чином, за наслідком розгляду
справи не знайшло підтвердження
заниження податку на додану вартість
ПрАТ «Делос» по операціям з поставки
товарів від ТОВ «Лігран» та виконання
робіт ПП «Транс-Атлантіка Сервіс», що
виключає правомірність визначення
позивачу оскаржуваним податковим
повідомленням-рішенням від 18.09.2013 року
№ грошових зобов'язань та
застосування до позивача штрафних
(фінансових) санкцій.

Отже, суд приходить до висновку про
задоволення позовних вимог.

Відповідно до ч.1 ст.94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Таким чином, документально
підтверджені позивачем судові витрати
- судовий збір, сплачений згідно
платіжного доручення № 376 від 17.12.2013
року в сумі 172,06 грн., підлягає стягненню
з Державного бюжету України на користь
позивача.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 158-163 КАС України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська Головного управління
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 18.09.2013 року № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного акціонерного
товариства «Делос» судовий збір у
розмірі 172 (сто сімдесят дві) гривні 06
копійок.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку та
строки, визначені ст. 186 КАС України та
набирає законної сили відповідно до ст.
254 КАС України.

Постанова в повному обсязі виготовлена
03 лютого 2014 року.

Суддя М.В. Бондар