Справа № 813/405/14
Суддя: Качур Роксолана Петрівна
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2014 року
№ 813/405/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого судді -
за участю секретаря судового засідання
представника позивача Кузьменко А.В.,
представник відповідача Кельбас Р.А.
розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Третій легіон» до
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -
17 січня 2014 року на розгляд Львівського
окружного адміністративного суду
надійшла позовна заява товариства з
обмеженою відповідальністю «Третій
легіон» до Державної податкової
інспекції у Пустомитівському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення прийнято з порушенням норм
законодавства, оскільки право позивача
на податковий кредит підтверджується
усіма необхідними первинними
документами, а висновки відповідача
стосовно не підтвердження первинними
документами господарських операцій
позивача з контрагентом ТзОВ «Ферко» є
необґрунтованими та не підтвердженими
доказами. На підтвердження розміру
податкового кредиту з податку на
додану вартість під час проведення
перевірки були надані всі первинні
документи, які відповідачем не були
взяті до уваги. Відтак позивач вважає
оскаржуване податкове повідомлення -
рішення протиправним та таким, що
підлягає скасуванню.

Представник позивача у судовому
засіданні позов підтримав, просив
задовольнити у повному обсязі.

Позиція відповідача викладена в
запереченні на позовну заяву, поданому
представником відповідача у судовому
засіданні 18.02.2014 року, де вказано, що під
час проведення перевірки встановлено
завищення податкового кредиту ТзОВ
«Третій легіон» на загальну суму 204600
грн. по взаєморозрахунках з ТзОВ
«Ферко». Відповідач стверджує, що
продукцію, придбану позивачем у ТзОВ
«Ферко», ним реалізовано за ціною,
нижчою від ціни придбання з метою
отримання податкової вигоди. Зазначає,
що наявність у позивача лише отриманої
податкової накладної без фактичного
здійснення господарської операції не
може бути підставою для включення
визначених у такій накладній сум
податку на додану вартість до
податкового кредиту. Відповідач
вважає, що при формуванні даних
податкового обліку не повинні
враховуватись первинні документи, які
вказують на проведення господарських
операцій із контрагентом ТзОВ «Ферко».

Представник відповідача проти позову
заперечив, надав пояснення, аналогічні
викладеним у запереченні на позов,
просив у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Дослідивши надані суду докази в межах
заявлених вимог, суд встановив
наступні факти та відповідні їм
правовідносини.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Третій легіон»
зареєстровано Пустомитівською
районною державною адміністрацією
26.02.1996 року; узято на облік в органах ДПС
11.03.1996 року за № 7204.

У період з 14.11.2013 року по 20.11.2013 року
Державною податковою інспекцією у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області проведено позапланову
невиїзну документальну перевірку
товариства з обмеженою
відповідальністю «Третій легіон», про
що складено Акт № 352/2210/23958763 від 26.11.2013
року про результати позапланової
невиїзної документальної перевірки з
питань правомірності формування
податкового кредиту та податкових
зобов'язань по взаєморозрахунках з
ТзОВ «Ферко» за березень-квітень 2013
року. Перевіркою встановлено порушення
позивачем вимог п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст.
198 Податкового кодексу України, в
результаті чого встановлено заниження
податку на додану вартість в сумі 204600
грн.

Позивач не погодився з висновками Акта
податкової перевірки, оскаржив його в
адміністративному порядку. У
задоволенні скарги позивача
податковим органом було відмовлено.

16.12.2013 року відповідачем на підставі
акта перевірки № 352/2210/23958763 від 26.11.2013
року прийнято податкове повідомлення -
рішення форми «Р» № , яким за
порушення п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198
Податкового кодексу України збільшено
суму грошового зобов'язання позивача
за платежем податок на додану вартість
в сумі 306900 грн., у тому числі основний
платіж 204600 грн., штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) 102300 грн.

Із прийнятим податковим
повідомленням-рішенням позивач не
погодився, оскаржив його в
адміністративному порядку. Станом на
момент подання позивачем
адміністративного позову рішення
стосовно скарги на податкове
повідомлення-рішення податковим
органом не прийнято.

Приймаючи рішення суд виходив з
наступного.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті вони: на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення,
добросовісно.

Згідно з п. п. 14.1.179. п. 14.1. ст. 14
Податкового кодексу України податкове
зобов'язання для цілей розділу V цього
Кодексу - загальна сума податку на
додану вартість, одержана (нарахована)
платником податку в звітному
(податковому) періоді.

Згідно з п. п. 14.1.181. п. 14.1. ст. 14 ПК України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з п. 44.1. ст. 44 ПК України для цілей
оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з п. п. 54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК України
контролюючий орган зобов'язаний
самостійно визначити суму грошових
зобов'язань, зменшення (збільшення)
суми бюджетного відшкодування та/або
зменшення (збільшення) від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків,
передбачених цим Кодексом або іншим
законодавством, якщо дані перевірок
результатів діяльності платника
податків свідчать про заниження або
завищення суми його податкових
зобов'язань, суми бюджетного
відшкодування та/або від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість платника податків, заявлених
у податкових (митних) деклараціях,
уточнюючих розрахунках.

Згідно з п. 57.3. ст. 57 ПК України у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Згідно з п. 123.1. ст. 123 ПК України у разі
якщо контролюючий орган самостійно
визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, - тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування.

Згідно з п. 185.1. ст. 185 ПК України об'єктом
оподаткування є операції платників
податку з постачання товарів, місце
постачання яких розташоване на митній
території України, відповідно до
статті 186 цього Кодексу, у тому числі
операції з передачі права власності на
об'єкти застави позичальнику
(кредитору), на товари, що передаються
на умовах товарного кредиту, а також з
передачі об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю.

Згідно з п. 188.1. ст. 188 ПК України база
оподаткування операцій з постачання
товарів/послуг визначається виходячи з
їх договірної (контрактної) вартості,
але не нижче звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів, крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів, і збору
на обов'язкове державне пенсійне
страхування на послуги стільникового
рухомого зв'язку).

Згідно з п. 198.1. ст. 198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Згідно з п. 198.2. ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Згідно з п. 198.3. ст. 198 ПК України
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Згідно з п. 198.4. ст. 198 ПК України якщо
платник податку придбає (виготовляє)
товари/послуги та необоротні активи,
які призначаються для їх використання
в операціях, що не є об'єктом
оподаткування або звільняються від
оподаткування, то суми податку,
сплачені (нараховані) у зв'язку з таким
придбанням (виготовленням), не
відносяться до податкового кредиту
зазначеного платника.

Згідно з п. 198.6. ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Згідно з п. 201.1. ст. 201 ПК України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно з п. 201.4. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця.
Оригінал податкової накладної
видається покупцю, копія залишається у
продавця товарів/послуг.

Згідно з п. 201.6. ст. 201 ПК України
податкова накладна є податковим
документом і одночасно відображається
у податкових зобов'язаннях і реєстрі
виданих податкових накладних продавця
та реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Органи державної податкової служби за
даними реєстрів виданих та отриманих
податкових накладних, наданих в
електронному вигляді, повідомляють
платника податку про наявність у
такому реєстрі розбіжностей з даними
контрагентів. При цьому платник
податку протягом 10 днів після
отримання такого повідомлення має
право уточнити податкові зобов'язання
без застосування штрафних санкцій,
передбачених розділом II цього Кодексу.

Згідно з п. 201.7. ст. 201 ПК України
податкова накладна виписується на
кожне повне або часткове постачання
товарів/послуг, а також на суму коштів,
що надійшли на поточний рахунок як
попередня оплата (аванс).

Згідно з п. 201.10. ст. 201 ПК України
податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

На підтвердження дотримання вимог п.
198.3. ст. 198 Податкового кодексу України
позивачем надано копії:

- договору поставки № 29031 від 29.03.2013
року, укладеного ТзОВ «Ферко»
(постачальник) та ТзОВ «Третій легіон»
(покупець) про поставку товару на
умовах договору з Додатком № 1 до
договору;

- видаткових накладних № 3253 від
15.04.2013 року на суму 613800 грн., № 3227 від
31.03.2013 року на суму 613800 грн.;

- податкових накладних № 142 від
15.04.2013 року на суму 613800 грн., № 361 від
31.03.2013 року на суму 613800 грн.;

- актів прийому-передачі товару
від 15.04.2013 року на суму 613800 грн., від
31.03.2013 року на суму 613800 грн.;

- виписок із банківського рахунку
від 19.06.2013 року, від 20.06.2013 року та
платіжних доручень № 3191 від 19.06.2013 року
та № 3192 від 20.06.2013 року про оплату
товару за договором № 29031 від 29.03.2013
року.

Надані сторонами докази вказують на
відсутність порушень позивачем
податкового законодавства, зазначених
у Акті податкової перевірки №
352/2210/23958763 від 26.11.2013 року. Позивачем
представлено Суду всі відповідні
розрахункові, платіжні та інші
документи, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку та які
вказують на товарність господарських
операцій, їх відповідність основній
меті господарської діяльності
контрагентів.

Суд дійшов висновку, що твердження
відповідача про заниження податку на
додану вартість на суму 204600 грн. не
обґрунтовані належними та допустимими
доказами.

На підтвердження використання у своїй
господарській діяльності товарів,
придбаних у контрагента ТзОВ «Ферко»,
позивачем долучено до матеріалів
справи копії договору комісії № К03291
від 29.03.2013 року з Додатком № 1 (а. с. 39-42),
укладених ТзОВ «Вторметекспорт»
(комісіонер) та ТзОВ «Третій легіон»
(комітент) про реалізацію товару на
експорт, а також первинних документів
на підтвердження виконання згаданого
договору комісії - актів
прийому-передачі, міжнародного
контракту, рахунків-фактур,
вантажно-митної декларації, звітів
комісіонера, актів здачі-приймання
робіт (надання послуг), кінцевих звітів
комісіонера, договору зберігання,
актів звірки (а. с. 49-60, 88-100). Вказані
докази в сукупності свідчать про
використання позивачем у своїй
господарській діяльності товарів,
придбаних у контрагента ТзОВ «Ферко».

Суд вважає необґрунтованим твердження
відповідача про те, що позивачем не
отримано прибутку від здійснення
господарських операцій з придбання у
ТзОВ «Ферко» товару (соєві боби) та його
реалізації комісіонером ТзОВ
«Вторметекспорт». Вартість товару,
придбаного у ТзОВ «Ферко» становить
1023000 грн. (без ПДВ), вказаний товар
реалізовано ТзОВ «Вторметекспорт» за
1045484,40 грн. (без ПДВ). Крім того,
позивачем понесено витрати за послуги
комісіонера в сумі 14520 грн. Відтак,
дохід позивача від вказаних
господарських операцій становить 7964,40
грн. (1045484,40 грн. - (1023000 грн. + 14520 грн.) =
7964,40 грн.)

Відповідно до договору комісії та
доданих до нього документів реалізація
товару (соєві боби) відбувалась з місця
його знаходження, тобто
транспортування товару позивачем не
здійснювалось.

Необґрунтованими, на думку Суду, є
покликання відповідача у акті
податкової перевірки на обставини,
встановлені у Акті податкової
перевірки ТзОВ «Ферко», складеному
посадовими особами ДПІ у
шевченківському районі ГУ Міндоходів у
м. Києві, стосовно відсутності у ТзОВ
«Ферко» трудових ресурсів, виробничого
обладнання, складських приміщень, що
необхідне для здійснення
фінансово-господарської діяльності
підприємства. Згідно з п. 110.1 ст. 110
Податкового кодексу України платники
податків, податкові агенти та/або їх
посадові особи несуть
відповідальність у разі вчинення
порушень, визначених законами з питань
оподаткування та іншим законодавством,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи. Із
наведеного випливає, що сама по собі
несплата податку продавцем (у тому
числі внаслідок ухилення від сплати) в
разі фактичного здійснення
господарської операції не впливає на
формування податкового кредиту
покупцем та суму бюджетного
відшкодування чи податкового кредиту.
Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це спричиняє
відповідальність та негативні
наслідки саме для цієї особи. Зазначені
обставини не є підставою для
позбавлення платни ка податку права на
відшкодування ПДВ у випадку, коли
останній виконав усі передбачені
законом умови стосовно отримання
такого відшкодування та має необхідні
документальні підтвердження розміру
свого податкового кредиту.

Обставини, викладені у Акті перевірки
№ 352/2210/23958763 від 26.11.2013 року стосовно
порушення позивачем п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6.
ст. 198 Податкового кодексу України
відповідачем належними та допустимими
доказами підтверджені не були.

Крім того, згідно з практикою
Європейського суду з прав людини у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський суд з прав
людини у своєму рішенні від 22.01.2009 року
зазначив, що платник податку не повинен
нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ вдруге. На думку Суду,
такі вимоги стали надмірним тягарем
для платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Вказана правова позиція викладена у
Постанові Верховного Суду України від
31 січня 2011 року справа №21-47а10.

Суд оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності. Докази подані
позивачем переконують у підставності
позовних вимог.

Згідно з ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 49, 70 КАС України
сторони зобов'язані добросовісно
користуватися належними їм
процесуальними правами, а відтак
зобов'язані обґрунтовувати належність
та допустимість доказів для
підтвердження своїх вимог або
заперечень, що відповідачем зроблено
не було.

Таким чином, з врахуванням змісту ст. 162
КАС України, податкове повідомлення -
рішення Державної податкової
інспекції у Пустомитівському районі
Головного управління Міндоходів у
Львівській області № від 16.12.2013
року є протиправним і підлягає
скасуванню, оскільки судом встановлено
відсутність порушень позивачем вимог
п. 198.2., п. 198.3., п. 198.6. ст. 198 Податкового
кодексу України.

Суд присуджує з Державного бюджету
України, у відповідності до вимог ч. 1
ст. 94 КАС України, всі здійснені
стороною, яка не є суб'єктом владних
повноважень, та документально
підтверджені судові витрати, на
користь якої ухвалене судове рішення.

Керуючись ст.ст. 17-19, 94, 160-163, 167 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В :

1. Адміністративний позов задовольнити
повністю.

2. Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення - рішення
Державної податкової інспекції у
Пустомитівському районі Головного
управління Міндоходів у Львівській
області № від 16.12.2013 року.

3. Стягнути з Державного бюджету
України на користь товариства з
обмеженою відповідальністю «Третій
легіон» () 487 (чотириста
вісімдесят сім) грн. 20 коп. сплаченого
судового збору.

Постанова суду першої інстанції може
бути оскаржена до Львівського
апеляційного адміністративного суду.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

Постанова може бути оскаржена в
порядку і строки, встановлені ст. 186 КАС
України.

Повний текст постанови складено та
підписано 26 березня 2014 року.

Суддя
Качур Р.П.