Справа № 823/339/14
Суддя: Т.М. Чубар
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року
справа № 823/339/14

м. Черкаси

09 год. 05 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд в складі:

головуючого-судді Чубар Т.М.,

при секретарі - Шепель А.М.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представника позивача ОСОБА_1 ОСОБА_5 -
згідно договору № 24-02-14 від 24.02.2014р.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Київського апеляційного
господарського суду про визнання
незаконною відмови у наданні
інформації та зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернувся
ОСОБА_1, в якому просить визнати
незаконною відмову Київського
апеляційного господарського суду,
оформлену листом № Ф-25/72 від 10.01.2014р., у
наданні копії рішення (або іншого
документа), яким арбітражному
керуючому ОСОБА_1 відмовлено в
перегляді його спеціалізації; а також
зобов'язати Київський апеляційний
господарський суд надати арбітражному
керуючому ОСОБА_1 копію рішення (або
іншого документа), яким арбітражному
керуючому ОСОБА_1 відмовлено в
перегляді його спеціалізації.

Позивач та представник позивача в
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали повністю, обґрунтовуючи їх
тим, що Київським апеляційним
господарським судом фактично
відмовлено позивачу у наданні
інформації стосовно підстав відмови в
зміні йому спеціалізації. Позивач
вважає дану відмову незаконною, так як
запитувана інформація стосується його
особисто та його діяльності.
Відповідно до статті 34 Конституції
України кожний громадянин має право
знайомитися в органах державної влади,
органах місцевого самоврядування,
установах і організаціях з відомостями
про себе, які не є державною або іншою
захищеною законом таємницею.

Представник відповідача, належним
чином повідомлений про дату, час та
місце судового розгляду справи, в
судове засідання не з'явився, на адресу
суду направив заперечення проти
адміністративного позову, мотивовані
тим, що, по-перше, принципом організації
роботи щодо визначення спеціалізації
арбітражним керуючим є
неприпустимість контакту арбітражних
керуючих з судами апеляційних округів;
по-друге, оскаржуваний документ за
змістом повністю відповідає статті 9
Закону України «Про доступ до
публічної інформації», у зв'язку з чим
протоколи засідань комісії з
визначення спеціалізації арбітражних
керуючих мають всі ознаки, відповідно
яких його віднесено до документу, який
містить службову інформацію; і,
по-третє, законодавством не
передбачено обов'язку апеляційних
господарських судів звітувати перед
арбітражними керуючими щодо
визначених спеціалізацій.

Заслухавши пояснення та доводи
позивача і представника позивача,
розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 4 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
№ 2343-XII від 14.05.1992р. в редакції від
22.12.2011р. (далі по тексту - Закон № 2343)
право на здійснення діяльності
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією, ліквідатора)
надається особі, яка отримала
відповідне свідоцтво у порядку,
встановленому цим Законом, та внесена
до Єдиного реєстру арбітражних
керуючих (розпорядників майна,
керуючих санацією, ліквідаторів)
України.

Згідно зі статтею 104 Закону № 2343 Єдиний
реєстр арбітражних керуючих
(розпорядників майна, керуючих
санацією, ліквідаторів) України
формується державним органом з питань
банкрутства. У Єдиному реєстрі
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
України містяться відомості про:
прізвище, ім'я та по батькові
арбітражного керуючого; дату видачі та
номер свідоцтва про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора); дату
та номер протоколу рішення
кваліфікаційної комісії про складення
іспиту; дату та номер протоколу рішення
дисциплінарної комісії про накладення
на арбітражного керуючого
дисциплінарного стягнення; дату та
номер рішення про припинення
діяльності арбітражного керуючого
(розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора) тощо. Доступ до
інформації Єдиного реєстру
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
України здійснюється через мережу
Інтернет на офіційному веб-сайті
державного органу з питань банкрутства
із забезпеченням можливості пошуку,
перегляду, копіювання та роздрукування
на основі поширених веб-оглядачів та
редакторів без необхідності
застосування спеціально створених для
цього технологічних та програмних
засобів цілодобово і без обмежень та
стягнення плати.

Статтею 114 Закону № 2343, в свою чергу,
встановлено, що кандидатура
арбітражного керуючого (розпорядника
майна, керуючого санацією, ліквідатора)
для виконання повноважень
розпорядника майна визначається судом
самостійно із застосуванням
автоматизованої системи з числа осіб,
внесених до Єдиного реєстру
арбітражних керуючих (розпорядників
майна, керуючих санацією, ліквідаторів)
України. Положення про автоматизовану
систему з відбору кандидатів на
призначення розпорядника майна
господарським судом у справах про
банкрутство затверджується Пленумом
Вищого господарського суду України за
погодженням з державним органом з
питань банкрутства.

Так, постановою Пленуму Вищого
господарського суду України № 1 від
16.01.2013р. затверджено Положення про
автоматизовану систему з відбору
кандидатів на призначення
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство, погоджене з Міністерством
юстиції України листом № 13.2-20/120 від
15.01.2013р. (далі по тексту - Положення).
Положення згідно п. 1.2 визначає порядок
функціонування автоматизованої
системи з відбору кандидатів на
призначення господарським судом
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство.

Відповідно до п. 1.5 Положення відбір
кандидатів арбітражних керуючих для їх
призначення господарським судом у
справах про банкрутство здійснюється
автоматизованою системою з
додержанням принципів черговості,
вірогідності, рівної кількості справ
про банкрутство, з урахуванням
навантаження кожного арбітражного
керуючого та коефіцієнту складності
справ, спеціалізації,
територіальності, особливостей
провадження у справах про банкрутство
окремих категорій суб'єктів
підприємницької діяльності, у тому
числі державних підприємств або
підприємств, у статутному капіталі
яких частка державної власності
перевищує 50 відсотків, а також вимог
законодавства про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом.

З метою реалізації визначених
Положенням принципів відбору
кандидатів на призначення
арбітражного керуючого арбітражним
керуючим присвоюється рівень
кваліфікації відповідно до їх
професійних знань та визначається їх
спеціалізація згідно з їх досвідом
роботи та ефективністю виконання ними
повноважень арбітражного керуючого (п.
2.1 Положення).

Згідно з п. 2.6 Положення після
реєстрації в автоматизованій системі в
порядку, передбаченому розділом III
Положення, повідомлення арбітражного
керуючого про його участь в
автоматизованому відборі кандидатів
на призначення арбітражного керуючого
у справах про банкрутство
адміністратор автоматизованої системи
надсилає відомості стосовно такого
арбітражного керуючого відповідному
апеляційному господарському суду для
визначення спеціалізації арбітражного
керуючого.

Спеціалізація арбітражного керуючого
визначається апеляційними
господарськими судами, в яких
арбітражний керуючий виявив бажання
взяти участь у автоматизованому
відборі, на підставі статистичних
даних, наданих місцевими
господарськими судами, в яких
арбітражний керуючий виконував свої
повноваження, не пізніше місяця до
початку нового календарного року.

Спеціалізація арбітражного керуючого
визначається з урахуванням виконання
ним повноважень арбітражного
керуючого у справах про банкрутство,
виходячи з належності суб'єкта
підприємницької діяльності до видів
економічної діяльності, форми
власності, його категорії:

1) за видами економічної діяльності
(КВЕД):

- паливно-енергетичний комплекс та
водопостачання;

- хімічна промисловість;

- агропромисловий комплекс;

- металургійна промисловість;

- діяльність у сфері транспорту;

- будівництво;

- фінансова та страхова діяльність;

- оборонно-промисловий комплекс;

- харчова промисловість та організація
харчування;

- торгівля, надання побутових та інших
послуг;

- зовнішньоекономічна діяльність;

- інше.

2) за формою власності:

- державна власність;

- власність Автономної Республіки Крим;

- комунальна власність;

- приватна власність.

3) за окремими категоріями суб'єктів
підприємницької діяльності:

- суб'єкти підприємницької діяльності,
що мають суспільну або іншу цінність;

- містоутворюючі та особливо
небезпечні суб'єкти підприємницької
діяльності;

- сільськогосподарські підприємства;

- суб'єкти підприємницької діяльності -
страховики;

- суб'єкти підприємницької діяльності -
професійні учасники ринку цінних
паперів та інститутів спільного
інвестування;

- суб'єкти підприємницької діяльності -
емітенти чи управителі іпотечних
сертифікатів, управителі фонду
фінансування будівництва чи
управителі фонду операцій з
нерухомістю;

- фізичні особи - підприємці;

- фермерські господарства;

- суб'єкти підприємницької діяльності,
які здійснюють санацію своїм
керівником;

- суб'єкти підприємницької діяльності,
що ліквідуються власником;

- державні підприємства та
підприємства, у статутному капіталі
яких частка державної власності
перевищує 50 відсотків.

З урахуванням особливостей справ про
банкрутство у відповідному
апеляційному окрузі, апеляційним
господарським судом арбітражному
керуючому може визначатися інша
спеціалізація.

Інформація щодо спеціалізації
арбітражних керуючих в апеляційному
окрузі розміщується на офіційному
веб-сайті відповідного апеляційного
господарського суду в мережі Інтернет.

Відомості про спеціалізацію
арбітражного керуючого підлягають
передачі відповідними апеляційними
господарськими судами адміністратору
автоматизованої системи для внесення
до автоматизованої системи.

Спеціалізація арбітражного керуючого
може бути змінена один раз на півроку в
разі необхідності здійснення
оптимального навантаження арбітражних
керуючих щодо участі у справах про
банкрутство апеляційними
господарськими судами, в яких
арбітражний керуючий приймає участь в
автоматизованому відборі. Зміна
спеціалізації арбітражного керуючого
здійснюється в тому ж порядку, що й
визначення.

Судом встановлено, що 10 квітня 2013 року
ОСОБА_1 видано свідоцтво про право на
здійснення діяльності арбітражного
керуючого (розпорядника майна,
керуючого санацією, ліквідатора) № 563
(наказ Міністерства юстиції України №
371/5 від 05.03.2013р.).

Як зазначає позивач, у вересні після
ознайомлення з даними розділу
«Спеціалізація арбітражних керуючих»
офіційного веб-порталу «Судова влада
України» останнім виявлено
встановлену йому спеціалізацію: за
видами економічної діяльності -
металургійна промисловість, харчова
промисловість та організація
харчування, торгівля, надання
побутових та інших послуг; за формою
власності - приватна власність; за
окремими категоріями суб'єктів
підприємницької діяльності - фізичні
особи - підприємці, фермерські
господарства, суб'єкти підприємницької
діяльності, які мають заборгованість
перед державними фондами, благодійні
організації. В той же час, позивач
пояснює, що діяльність арбітражного
керуючого ним провадиться вже
дванадцять років, за вказаний період
він був розпорядником майна, керуючим
санацією, ліквідатором на більш ніж
шістдесяти суб'єктах господарської
діяльності з різними видами
економічної діяльності, форм власності
та різних категорій, що свідчить про
допущення невідповідності визначеної
йому спеціалізації видам економічної
діяльності, формам власності та
організаційно-правовим формам
суб'єктів господарювання, на яких
позивач виконував обов'язки
розпорядника майна, керуючого
санацією, ліквідатора.

25 вересня 2013 року ОСОБА_1 направив на
адресу державного підприємства
«Інформаційні судові системи» лист з
проханням внести відповідні зміни до
його спеціалізації по Київському
апеляційному округу. До листа був
доданий додаток № 1, в якому позивач
перерахував підстави для внесення змін
до його спеціалізації.

27 вересня 2013 року державним
підприємством «Інформаційні судові
системи» повідомлено позивача про
перенаправлення листа до Київського
апеляційного господарського суду для
прийняття відповідного рішення.

19 грудня 2013 року державним
підприємством «Інформаційні судові
системи» повідомлено позивача про
надходження листа Київського
апеляційного господарського суду №
09-19/4257 від 24.10.2013р., в якому пояснено, що
арбітражному керуючому ОСОБА_1
вирішено залишити спеціалізацію,
визначену 16.01.2013р.; новий запит на
визначення спеціалізації позивач може
здійснити не раніше 1 квітня 2014 року.

25 грудня 2013 року ОСОБА_1 звернувся до
голови Київського апеляційного
господарського суду Хрипуна О.О. з
запитом щодо надання копії рішення про
відмову в перегляді спеціалізації
арбітражного керуючого, керуючись при
цьому п. 1 статті 6 Закону України «Про
інформацію», статтями 1, 7, 20 Закону
України «Про звернення громадян»,
статтею 98 Закону України «Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»,
постановою Пленуму Вищого
господарського суду України № 1 від
16.01.2013р. Додатково позивач просив
письмово пояснити причини відмови у
внесенні змін до його спеціалізації.

Листом Київського апеляційного
господарського суду № 09-25/72 від 10.01.2014р.
ОСОБА_1 повідомлено про наступне. В
наказі Державної судової
адміністрації України № 138 від 23.10.2012р.
зазначено, що відомості, які становлять
внутрівідомчу службову кореспонденцію
віднесено до переліку документів, що
містять службову інформацію.
Відповідно до ч. 1 статті 21 Закону
України «Про інформацію» інформацією з
обмеженим доступом є конфіденційна,
таємна та службова інформація. Щодо
письмового пояснення причин відмови в
перегляді спеціалізації відповідач
зазначає, що ч. 2 п. 2.6 Положення про
автоматизовану систему з відбору
кандидатів на призначення
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство, затвердженого постановою
Пленуму Вищого господарського суду
України № 1 від 16.01.2013р., регламентує, що
спеціалізація арбітражного керуючого
визначається апеляційними
господарськими судами, в яких
арбітражний керуючий виявив бажання
взяти участь у автоматизованому
відборі, на підставі статистичних
даних, наданих місцевими
господарськими судами, в яких
арбітражний керуючий виконував свої
повноваження. Спеціалізацію за видами
економічної діяльності та за формою
власності було визначено 16.01.2013р. на
основі статистичних даних 2011-2012 років,
отриманих від місцевих господарських
судів Київського апеляційного округу з
урахуванням інформації про участь
арбітражних керуючих в конкретних
справах, прогнозованої кількості справ
про банкрутство, а також кількості
арбітражних керуючих, зареєстрованих в
автоматизованій системі. Відповідно до
ч. 9 п. 2.6 цього Положення спеціалізація
арбітражного керуючого може бути
змінена один раз на півроку в разі
необхідності здійснення оптимального
навантаження арбітражних керуючих
щодо участі у справах про банкрутство
апеляційними господарськими судами, в
яких арбітражний керуючий приймає
участь в автоматизованому відборі.
Враховуючи викладене, Київський
апеляційний господарський суд
повідомляє позивача про те, що перегляд
встановленої йому спеціалізації буде
здійснено після 16.01.2014р. за
результатами відповідних статистичних
досліджень з урахуванням інформації
про участь арбітражних керуючих в
конкретних справах, прогнозованої
кількості справ про банкрутство, а
також кількості арбітражних керуючих,
зареєстрованих в автоматизованій
системі.

Відповідно до статті 34 Конституції
України кожному гарантується право на
свободу думки і слова, на вільне
вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право вільно збирати,
зберігати, використовувати і
поширювати інформацію усно, письмово
або в інший спосіб - на свій вибір.
Здійснення цих прав може бути обмежене
законом в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Статтею 20 Закону України «Про
інформацію» № 2657-XII від 02.10.1992р.
встановлено, що за порядком доступу
інформація поділяється на відкриту
інформацію та інформацію з обмеженим
доступом. Будь-яка інформація є
відкритою, крім тієї, що віднесена
законом до інформації з обмеженим
доступом. Відповідно до ч. 1 статті 21
зазначеного Закону інформацією з
обмеженим доступом є конфіденційна,
таємна та службова інформація.
Частиною 3 цієї статті визначено, що
порядок віднесення інформації до
таємної або службової, а також порядок
доступу до неї регулюються законами.

Згідно статті 1 Закону України «Про
доступ до публічної інформації» № 2939-VI
від 13.01.2011р. (далі по тексту - Закон № 2939)
публічна інформація - це відображена та
задокументована будь-якими засобами та
на будь-яких носіях інформація, що була
отримана або створена в процесі
виконання суб'єктами владних
повноважень своїх обов'язків,
передбачених чинним законодавством,
або яка знаходиться у володінні
суб'єктів владних повноважень, інших
розпорядників публічної інформації,
визначених цим Законом. Публічна
інформація є відкритою, крім випадків,
встановлених законом.

Зокрема, статтею 6 Закону № 2939
встановлено, що інформацією з
обмеженим доступом є: конфіденційна
інформація; таємна інформація;
службова інформація.

Так, відповідно до ч. 2 статті 6 Закону №
2939 обмеження доступу до інформації
здійснюється відповідно до закону при
дотриманні сукупності таких вимог: 1)
виключно в інтересах національної
безпеки, територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя; 2)
розголошення інформації може завдати
істотної шкоди цим інтересам; 3) шкода
від оприлюднення такої інформації
переважає суспільний інтерес в її
отриманні.

Згідно статті 9 Закону № 2939 до
службової може належати така
інформація: 1) що міститься в документах
суб'єктів владних повноважень, які
становлять внутрівідомчу службову
кореспонденцію, доповідні записки,
рекомендації, якщо вони пов'язані з
розробкою напряму діяльності установи
або здійсненням контрольних,
наглядових функцій органами державної
влади, процесом прийняття рішень і
передують публічному обговоренню
та/або прийняттю рішень; 2) зібрана в
процесі оперативно-розшукової,
контррозвідувальної діяльності, у
сфері оборони країни, яку не віднесено
до державної таємниці. Перелік
відомостей, що становлять службову
інформацію, який складається органами
державної влади, органами місцевого
самоврядування, іншими суб'єктами
владних повноважень, у тому числі на
виконання делегованих повноважень, не
може бути обмеженим у доступі.

Закон України «Про доступ до публічної
інформації» не визначає вичерпного
переліку службової інформації. Перелік
відомостей, що становлять службову
інформацію, може бути затверджений
відповідними органами державної влади.

Так, наказом Державної судової
адміністрації України № 138 від 23.10.2012р.
затверджено Типовий перелік
відомостей, що становлять службову
інформацію та які можуть міститися в
документах з організації діяльності
місцевих та апеляційних судів, п. 10
якого до даного переліку віднесено
відомості, що можуть міститися в
документах суду:

які становлять внутрівідомчу службову
кореспонденцію (доповідні, службові
записки, накази тощо);

щодо організації та діяльності органів
суддівського самоврядування з питань
внутрішньої діяльності суду (протоколи
зборів суддів; протоколи оперативних
нарад тощо);

з організаційно-кадрової роботи суду
(особові справи суддів та працівників
апарату суду, з особового складу, щодо
чисельності, складу та руху кадрів,
надання відпусток, відрядження,
атестації державних службовців
апарату суду, дисциплінарні стягнення,
проходження медичного огляду тощо);

з адміністративно-господарських
питань діяльності суду (окрім
інформації про розпорядження
бюджетними коштами, володіння,
користування чи розпорядження
державним майном);

стосовно питань організації ведення
роботи з аналізу судової статистики,
вивчення та узагальнення судової
практики, що передує публічному
обговоренню та/або прийняттю рішень;

щодо внутрішньої організації ведення
обліку, реєстрації та зберігання
службових документів діяльності суду;

які містять матеріали службових
розслідувань.

Таким чином, запитувана позивачем
інформація є інформацією з обмеженим
доступом, використання якої
здійснюється з урахуванням
особливостей, визначених у чинному
законодавстві України.

Стосовно причин відмови позивачу у
перегляді його спеціалізації суд
зазначає, що згідно вищезазначеного
листа Київського апеляційного
господарського суду № 09-25/72 від 10.01.2014р.
ОСОБА_1 повідомлено, що згідно ч. 2 п. 2.6
Положення про автоматизовану систему з
відбору кандидатів на призначення
арбітражного керуючого у справах про
банкрутство, затвердженого постановою
Пленуму Вищого господарського суду
України № 1 від 16.01.2013р., спеціалізація
арбітражного керуючого визначається
апеляційними господарськими судами, в
яких арбітражний керуючий виявив
бажання взяти участь у
автоматизованому відборі, на підставі
статистичних даних, наданих місцевими
господарськими судами, в яких
арбітражний керуючий виконував свої
повноваження. Спеціалізацію за видами
економічної діяльності та за формою
власності було визначено 16.01.2013р. на
основі статистичних даних 2011-2012 років,
отриманих від місцевих господарських
судів Київського апеляційного округу з
урахуванням інформації про участь
арбітражних керуючих в конкретних
справах, прогнозованої кількості справ
про банкрутство, а також кількості
арбітражних керуючих, зареєстрованих в
автоматизованій системі.

За таких обставин суд не знаходить
підстав для задоволення
адміністративного позову.

На підставі викладеного,
керуючись статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Т.М. Чубар

Повний текст постанови виготовлений 17
березня 2014 року.