Справа № 2а-114/10
Суддя: Сорока М.О.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
У Х В А Л А

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/70464/12

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Сороки М.О.,Стрелець Т.Г.,Чумаченко
Т.А.,

розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом ОСОБА_4 до Департаменту праці
та соціального захисту населення
виконкому Миколаївської міської ради,
Міністерства фінансів України,
міністерства праці та соціальної
політики України, міністерства юстиції
України, Державного казначейства
України про визнання дій
неправомірними та стягнення щорічної
разової допомоги, за касаційною
скаргою ОСОБА_4 на постанову Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 22 березня 2012 року, -

в с т а н о в и в:

У вересні 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовом, у якому з урахуванням
уточнених позовних вимог просив:

- визнати неправомірними дії
Міністерства фінансів України,
Міністерства праці та соціальної
політики України та Міністерства
юстиції України щодо невиплати йому в
2008-2010 роках разової грошової допомоги у
розмірі п'яти мінімальних пенсій, що
передбачено частиною 5 статті 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту»;

- стягнути на його користь з
Міністерства Фінансів України шляхом
списання з рахунку Державного
казначейства України суму недоплати
разової грошової допомоги за 2008-2010 роки
в розмірі 6972 грн., а саме - за 2008 рік - 2095
грн., 2009 рік - 2105 грн., 2010 рік - 2772 грн.;

- зобов'язати Державне казначейство
України списати з розрахункового
рахунку Головного управління
Державного казначейства України суму
недоплати разової грошової допомоги за
2008-2010 роки в розмірі 6972 грн. та
зобов'язати перерахувати їх
Департаменту праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради;

- зобов'язати Департамент праці та
соціального захисту населення
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради здійснити виплату сум
недоплати разової грошової допомоги за
2008-2010 роки в розмірі 6972 грн.

В обґрунтування позовних вимог
посилався на те, що є учасником бойових
дій, а тому відповідно до статті 12
Закону України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» має право на отримання
разової щорічної грошової допомоги до 5
травня у розмірі 5 мінімальних пенсій
за віком. Однак відповідачі у 2008-2010
роках згідно із Законами України «Про
Державний бюджет України» на
відповідні роки здійснили виплату
вказаної допомоги в розмірі, нижчому,
ніж передбачено статтею 12 Закону
України «Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту».

Постановою Корабельного районного
суду міста Миколаєва від 29 листопада 2010
року позов задоволено. Зобов'язано
Департамент праці та соціального
захисту населення Виконавчого
комітету Миколаївської міської ради
провести розрахунок невиплаченої
ОСОБА_4 матеріальної допомоги за 2008-2010
роки у відповідності до Закону України
«Про статус ветеранів війни, гарантії
їх соціального захисту» та виплатити
йому вказану допомогу у розмірі 6972 грн.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 березня
2012 року постанову суду першої
інстанції скасовано. Прийнято нову
постанову про відмову у задоволенні
позову.

У касаційній скарзі ОСОБА_4,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального та процесуального права,
просить Вищий адміністративний суд
України скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

У запереченні на касаційну скаргу
Департамент праці та соціального
захисту населення виконавчого
комітету Миколаївської міської ради,
посилаючись на законність судового
рішення, просить залишити його без
змін.

Перевіривши за наявними у справі
матеріалами доводи, викладені у
касаційній скарзі, правильність
застосування судом норм матеріального
та процесуального права і правової
оцінки обставин у справі у межах,
визначених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(КАС України), колегія суддів прийшла до
висновку про часткове задоволення
касаційної скарги з огляду на наступне.

Встановлено, що ОСОБА_4 є учасником
бойових дій і має право на щорічну
одноразову допомогу до 5 травня.

Частиною 5 статті 12 Закону України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» (далі - Закон №
3551-ХІІ) передбачено, що учасникам
бойових дій виплачується щорічна
одноразова допомога до 5 травня в
розмірі 5 мінімальних пенсій за віком.

При цьому відповідачі на протязі 2008-2010
років виплачували позивачу зазначену
допомогу згідно із Законами України
«Про Державний бюджет України» на
відповідні роки.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та відмовляючи у задоволенні
позову, апеляційний суд виходив з того,
що виплачуючи позивачу разову грошову
допомогу до 5 травня як учаснику
бойових дій у розмірі, визначеному
Кабінетом Міністрів України в межах
бюджетних призначень, встановлених
законом про Державний бюджет України,
відповідачі діяли на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Однак колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає
такий висновок суду передчасним з
огляду на наступне.

Частиною 1 статті 8 Конституції України
передбачено, що в Україні визнається і
діє принцип верховенства права. При
прийнятті нових законів або внесенні
змін до чинних не допускається
звуження змісту та обсягу існуючих
прав і свобод (частина третястатті 22
Конституції України).

Згідно зі статтею 5 Закону № 3551-XII
учасниками бойових дій є особи, які
брали участь у виконанні бойових
завдань по захисту Батьківщини у
складі військових підрозділів,
з'єднань, об'єднань всіх видів і родів
військ Збройних Сил діючої армії
(флоту), у партизанських загонах і
підпіллі та інших формуваннях як у
воєнний, так і у мирний час.

Відповідно до частини 2 статті 2 Закону
№ 3551-XII нормативні акти органів
державної влади і органів місцевого
самоврядування, які обмежують права і
пільги ветеранів війни, передбачені
цим Законом, є недійсними.

Встановлено, що ОСОБА_4 як учасник
бойових дій у 2009 року отримав грошову
допомогу в розмірі 340 гривень
відповідно до постанови Кабінету
Міністрів України № 211 від 18.03.2011 «Про
розміри разової грошової допомоги, що
виплачується в 2009 році відповідно до
Законів України «Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту» та «Про жертв нацистських
переслідувань».

У 2009 році правовідносини щодо виплати
позивачу грошової допомоги, а також
розмір цієї виплати регулювалися
Законом № 3551-XII. Частиною п'ятою статті
12 Закону № 3551-XII було передбачено, що
щорічно до 5 травня учасникам бойових
дій виплачується разова грошова
допомога у розмірі п'яти мінімальних
пенсій за віком.

Натомість Кабінет Міністрів України у
постанові № 211 установив, що у 2009 році
виплата разової грошової допомоги,
передбаченої Законами України «Про
статус ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту» та «Про жертви
нацистських переслідувань», зокрема,
учасникам бойових дій, здійснюється у
розмірі 340 гривень (пункт 1 постанови №
211), тобто у розмірі меншому, ніж це було
передбачено частиною п'ятою статті 12
Закону № 3551-XII.

Водночас редакція частини п'ятої
статті 12 Закону № 3551-XII, якою розмір
грошової допомоги визначено у розмірі
п'яти мінімальних пенсій за віком, на
час виникнення спірних відносин була
чинною та іншими законодавчими актами,
в тому числі Законом України «Про
Державний бюджет України на 2009 рік», не
призупинялась і зміни до неї не
вносились (на відміну від 2007 і 2008 років).

За таких обставин, суд повинен був
звернути увагу на те, що правовідносини
щодо виплати грошової допомоги
учасникам бойових дій у 2009 році
регулюються положеннями Закону № 3551-XII,
а тому застосування до таких
правовідносин положень Закону України
«Про Державний бюджет України на 2009
рік» та підзаконного нормативного акта
- постанови № 211, який суперечить Закону
3551-XII, є помилковим.

У 2010 році зміни до статті 13 Закону №
3551-XII також не вносилися.

Як видно із матеріалів справи, судом
апеляційної інстанції досліджувались
лише позовні вимоги про стягнення
одноразової грошової допомоги до 5
травня за 2008-2009 роки. У решті позовних
вимог, а саме - стягнення такої допомоги
за 2010 рік, обставини справи судом не
встановлені.

З врахуванням повноважень суду
касаційної інстанції у неї відсутня
можливість прийняти остаточне рішення
у справі, у зв'язку з чим судове рішення
підлягає скасуванню, а справа
направленню на новий розгляд до суду
апеляційної інстанції, під час якого
суду слід ретельно дослідити всі
обставини справи і в залежності від
встановленого прийняти відповідне
рішення.

Згідно з частиною 2 статті 227 КАС
України підставою для скасування
судових рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.

Керуючись ст. ст. 220, 222, 227, 230, 231 КАС
України, суд, -

у х в а л и в:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 - задовольнити
частково.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 22 березня
2012 року - скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
може бути переглянута з підстав, у
строк та у порядку, визначених ст.ст.
235-244-2 КАС України.

Судді: