Справа № 2-а-02946/11
Суддя: Цибізова С. А.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"18" березня 2014 р. Суддя Полтавського
районного суду Полтавської області -
Цибізова С.А., розглянувши в порядку
скороченого провадження в приміщенні
суду м. Полтава адміністративну справу
за позовом ОСОБА_1 до Управління
Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області про зобов'язання здійснити
нарахування та забезпечити виплату
соціальної щомісячної допомоги «Дітям
війни» з 07.12.2010 року по 31.05.2011 року та в
подальшому довічно в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком, -

в с т а н о в и в :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області, в якому просив поновити строк
звернення до суду, визнати дії
відповідача неправомірними,
зобов'язати здійснити нарахування та
забезпечити виплату соціальної
щомісячної допомоги «Дітям війни» з
07.12.2010 року по 31.05.2011 року та в
подальшому довічно в розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком .

В обґрунтування своїх позовних вимог
позивач посилався на те, що він
належить до соціальної категорії
«Дитина війни» та відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» з 01 січня 2006 року має право
на отримання соціальної допомоги в
розмірі 30% від мінімального розміру
пенсії за віком. У 2011 році йому така
допомога виплачувалась в неповному
обсязі. Відповідач всупереч Рішення
Конституційного Суду України від 22
травня 2008р. №10-рп2008 року, яким були
визнані неконституційними окремі
положення ЗУ «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»,
в тому числі й щодо внесення змін до ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», не здійснив нарахування
та виплату відповідного підвищення до
пенсії.

Відповідно до п. 2 ч. 1 статті 183-2 КАС
України адміністративні справи про
оскарження фізичними особами рішень,
дій чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень щодо обчислення,
призначення, перерахунку, здійснення,
надання, одержання пенсійних виплат,
соціальних виплат, виплат та пільг
дітям війни, інших соціальних виплат та
доплат, допомоги розглядаються в
порядку скороченого провадження.
Справа в порядку скороченого
провадження розглядається без
проведення судового засідання та
виклику осіб, які беруть участь у
справі (ч.4 ст. 183-2 КАС України).

У встановлені статтею 183-2 КАС України
строки від відповідача не надійшли
заперечення проти позову або заява про
визнання позову. Таким чином, справа
підлягає розгляду на підставі наявних
доказів, що містяться в її матеріалах.

З матеріалів справи та наявних в ній
доказів, судом встановлено наступне.

Позивач має статус «Дитини війни», що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення серія НОМЕР_1 (а.с.5) та
довідкою Управління праці та
соціального захисту населення
Полтавської РДА (а.с.7).

Враховуючи зазначений статус позивача,
вона відповідно до ст.6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни»
має право на отримання державної
соціальної підтримки, а саме
підвищення до пенсії в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Виходячи із встановлених обставин
справи та досліджених доказів у їх
сукупності, суд приходить до висновку
про часткове задоволення позовних
вимог, з наступних підстав.

Відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», дітям
війни пенсії або щомісячне довічне
грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»,
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Що стосується вимог позивача про
зобов'язання відповідача виплачувати
йому з 07.12.2010 року по 31.05.2011 року
щомісячну надбавку до пенсії в розмірі
30 % мінімальної пенсії за віком, то суд
вважає такі вимоги підлягаючими
частковому задоволенню, виходячи з
наступного.

Ухвалою суду від 03.08.2011 року позовні
вимоги ОСОБА_1 про поновлення строку
звернення до

суду, визнання дій неправомірними,
зобов'язати здійснити нарахування та
забезпечити виплату соціальної
державної допомоги «Дітям війни» в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 01.07.2007 року до 06.12.2010 року
залишено без розгляду як такі, що
подані після закінчення строків,
встановлених ч.2 ст. 99 КАС України;
відкрито провадження в справі за
позовом ОСОБА_1 про визнання дій
неправомірними, зобов'язати здійснити
нарахування та забезпечити виплату
соціальної державної допомоги «Дітям
війни» з 07.12.2010р. по 31.05.2011р. в розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком.

Крім того, надаючи перевагу Законам
України «Про Державний бюджет України
на 2011 рік» N 2857-VI від 23.12.2010 року та «Про
внесення змін до Закону України „Про
Державний бюджет України на 2011 рік» від
14.06.2011 року, суд виходить з того, що
закони є актами єдиного органу
законодавчої влади - Верховної Ради
України. Конституція України не
встановлює пріоритету в застосуванні
того чи іншого закону, в тому числі
залежно від предмета правового
регулювання. Немає такого закону
України, який би регулював питання
подолання колізії норм законів, що
мають однакову юридичну силу.
Конституційний Суд України у п.3
мотивувальної частини рішення від
03.10.1997 року №4-зп (справа про набуття
чинності Конституцією) зазначив:
«Конкретна сфера суспільних відносин
не може бути водночас врегульована
однопредметними нормативними
правовими актами однакової сили, які за
змістом суперечать один одному.
Звичайною є практика, коли наступний у
часі акт містить пряме застереження
щодо повного або часткового скасування
попереднього. Загальновизнаним є те, що
з прийняттям нового акта, якщо інше не
передбачено самим цим актом,
автоматично скасовується
однопредметний акт, який діяв у часі
раніше».

З 07 грудня 2010 року по 31 травня 2011 року
позивачу було нараховане та виплачено
зазначене підвищення в розмірі 10 % від
прожиткового мінімуму для
непрацездатних громадян, що
підтверджується довідкою Управління
Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області (а.с. 8).

Посилання відповідача УПФУ
Полтавського р-ну Полтавської області
на те, що в 2011 році вони нараховують та
виплачують надбавку до пенсії в
розмірі 10 % від прожиткового мінімуму
для непрацездатних громадян та таким
чином діють відповідно до норм чинного
законодавства, не може бути взято судом
до уваги, оскільки відповідач
посилається на норми Закону, які
втратили чинність. Вказана норма, на
яку УПФУ посилається, як на підставу
нарахування та виплати в 2011 році
доплати в розмірі 10 % втратила чинність
22.05.08р., тобто з моменту прийняття
Рішення Конституційним судом України
за № 10-рп/2008р. Рішення Конституційного
Суду України є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним та не може бути оскаржене.

Дана норма діяла до 18.06.2011 року включно,
тобто до внесення змін до Закону
України „Про Державний бюджет України
на 2011 рік». А тому, УПФУ в Полтавському
р-ні, починаючи з 22.05.2008 року по 18.06.2011
року мав діяти у відповідності з
приписами діючої норми ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», нараховувати та здійснювати
позивачці доплату до пенсії у розмірі
30% мінімальної пенсії за віком.

Крім того, суд вважає за необхідне
застосувати принцип верховенства
права з урахуванням позиції
Європейського Суду з прав людини,
відповідно до якої держава не може
посилатися на відсутність певного
нормативного акту, який визначає
механізм реалізації прав та свобод
громадян, закріплених у конституційних
та інших актах, а громадяни повинні
мати змогу покладатися на зобов'язання
взяті державою, навіть якщо такі
зобов'язання містяться у законодавчому
акті, який загалом не має автоматичної
прямої дії (Yvonne van Duyn v. Home Office (Case 41/74 van Duyn
v. Home Office).

Також, відповідно до правових позицій,
висловлених Європейським Судом з прав
людини у рішенні від 08.11.2005 року, що
набрало законної сили 08.02.2006 року, у
справі Качко проти України, де
вказується, що реалізація особою права,
що пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яка базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актів національного законодавства, не
може бути поставлено у залежність від
бюджетних асигнувань, та у випадках,
коли набуття чинності певним законом,
його нормами призупиняється дія
положень закону, що був прийнятий
раніше, до спірних правовідносин,
застосовується закон, що діяв на момент
виникнення у особи відповідного права.
Європейський суд з прав людини
неодноразово наголошував в своїх
рішеннях, що держава не може посилатися
на відсутність коштів як на підставу
невиконання нею взятих на себе
зобов'язань, а також звертав увагу на
принцип відповідальності держави, який
полягає у тому, що держава не може
посилатися на власне порушення
зобов'язань для запобігання
відповідальності.

Виходячи із системного аналізу
зазначених норм законодавства, із
загальних засад пріоритету законів над
підзаконними актами, суд дійшов
висновку, що УПФУ в Полтавському р-ні,
починаючи з 01.01.2011р. по 31.05.2011р. повинен
був нараховувати та сплачувати
позивачу доплату до пенсії у розмірі 30%
мінімальної пенсії за віком у
відповідності з приписами діючої норми
ст.6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни».

Відповідно до статті 64
Конституції України конституційні
права і свободи людини і громадянина не
можуть бути обмежені, крім випадків,
передбачених Конституцією України. В
абз.6 п.4 описової частини

Рішення Конституційного Суду України
від 11.10.2005 року по справі № 1-21,
Конституційний Суд України визначив
зміст поняття "звуження змісту прав і
свобод" - це зменшення ознак, змістовних
характеристик можливостей людини, які
відображаються відповідними правами
та свободами, тобто якісних
характеристик права. Звуження обсягу
прав та свобод - це зменшення кола
суб'єктів, розміру території, часу,
розміру або кількості благ чи
будь-яких інших кількісно
вимірюваних показників використання
прав і свобод, тобто їх кількісної
характеристики.

Верховна Рада України надаючи
повноваження Кабінету Міністрів
України щодо приведення своїх
нормативно-правових актів у
відповідність із Законом України «Про
соціальний захист дітей війни», не
надавала йому права змінювати розмір
доплати в сторону зменшення.

Згідно ч.ч.3 та 4 ст.8 Кодексу
адміністративного судочинства України
звернення до адміністративного суду
для захисту прав і свобод людини і
громадянина безпосередньо на підставі
Конституції України гарантується.
Забороняється відмова в розгляді та
вирішенні адміністративної справи з
мотивів неповноти, неясності,
суперечливості чи відсутності
законодавства, яке регулює спірні
правовідносини

Сторонами по справі не заперечується,
що позивач, відповідно до ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» має право на отримання доплати
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком. За чинним
законодавством розмір мінімальної
пенсії за віком визначається лише за
правилами, передбаченими ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Пенсійний фонд України діє у
відповідності до Положення Про
Пенсійний фонд України, затвердженого
Указом Президента України від 01.03.2002
року за №1212001 і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Таким чином, обов'язок по
нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивачу, передбаченої ст.6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» покладено на УПФУ у
Полтавському районі Полтавської
області, за місцем перебування
позивача на обліку.

Статтею 22 Конституції України
визначено, що конституційні права і
свободи гарантуються. Таким чином,
держава взяла на себе зобов'язання
забезпечити реалізацію громадянами
своїх конституційних прав. За змістом
ч.1 ст.46 Конституції України громадяни
мають право на соціальний захист, що
включає право на забезпечення їх у
старості та в інших випадках,
передбачених законом. Законом України
«Про соціальний захист дітей війни»
реалізовано конституційне право на
соціальний захист громадян, які мають
статус «дитини війни», серед яких їм
надано право на отримання 30% доплати до
пенсії. Відповідно до ч.2 ст.6
Конституції України органи
законодавчої, виконавчої та судової
влади здійснюють свої повноваження у
встановлених Конституцією межах і
відповідно до законів України.

Пунктом 1.1 Положення про управління
Пенсійного фонду України в районах,
містах і районах у містах,
затвердженого постановою правління
Пенсійного фонду України від 30.04.2002
року за №8-2 управління Пенсійного
фонду України у районах, містах і
районах у містах є органами Пенсійного
фонду України, підвідомчими відповідно
головним управлінням цього фонду в
Автономній Республіці Крим, областях,
містах Києві та Севастополі, що разом з
цими управліннями утворюють систему
органів Пенсійного фонду України та
мають завданням - забезпечення
призначення та виплати пенсії. Отже,
обов'язок по нарахуванню та виплати
доплати до пенсії, яка передбачена
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни», покладено саме на органи
Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що держава взяла на себе
обов'язок щодо виплати позивачу 30%
доплати до пенсії та поклала виконання
цього обов'язку на центральний орган
виконавчої влади - Пенсійний фонд
України, який діє через свої місцеві
органи, що входять в систему його
органів, але вони не вчинили жодної дії
для нарахування цих коштів та їх
виплати, суд вважає, що вони не виконали
своїх повноважень без поважних
причини. Крім того, відповідачем, в
порушення ч.2 ст.71 КАС України не
доведено та не надано суду доказів щодо
вчинення будь-яких дій для
забезпечення виконання покладеного на
нього обов'язку щодо нарахування та
виплати позивачу доплати до пенсії у
розмірі 30% від мінімальної пенсії за
віком. Отже, відсутність коштів у
відповідача, який не вчинив жодної дії
щодо їх отримання для забезпечення
виконання своїх зобов'язань або
невиконання іншим органом виконавчої
влади свого обов'язку щодо виділення
коштів на здійснення позивачу виплат,
гарантованих йому Конституцією
України, не є підставою для відмови в
задоволенні позову та визнання
правомірними дій або бездіяльності
відповідача.

Порушення прав, за захистом яких особа
звернулась до суду, частково
припинилось лише 01.01.2008 року після
внесення змін до Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».
Бездіяльність відповідача носить
триваючий характер та діяло по 18.06.2011
року.

Позовні вимоги щодо зобов'язання
нараховувати щомісячну соціальну
державну допомогу в подальшому при
нарахуванні пенсії не підлягають
задоволенню, оскільки на час звернення
до суду права позивача не порушено в
цій частині відповідачем.

Судові витрати по справі підлягають
розподілу у відповідності до ч.3 ст.94
КАС України.

На підставі викладеного, керуючись ст.
64, 124, 152 Конституції України, ст.ст. 3, 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни», Законом України «Про
Державний бюджет України на 2011 рік» в
редакції змін від 14.06.2011р. № 3491, Законом
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» від 23.12.2006р. № 3477-IV,
ст.ст. 9, 11, 69-71, 86, 94, 97, 158-163, 167, 183-2, 186, 254, 256
ч.1 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

п о с т а н о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 - задовольнити .

Визнати протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України в
Полтавському районі Полтавської
області.

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Полтавському районі
Полтавської області здійснити
нарахування доплати до пенсії ОСОБА_1,
передбаченої ст.6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» в
розмірі 30% мінімальної пенсії за віком
з розміру, встановленого ч. 1 ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове пенсійне
страхування» та забезпечити виплату
ОСОБА_1 недоплачених сум доплати до
пенсії за 2010-2011 роки з 07.12.2010 року по
31.12.2010 року та з 01 січня 2011 року по 31
травня 2011 року включно з урахуванням
проведених виплат.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь ОСОБА_1 витрати зі сплати
судового збору у розмірі 1 грн. 70 коп.

Постанова, прийнята в скороченому
провадженні підлягає негайному
виконанню в межах суми стягнення за
один місяць.

Постанова може бути оскаржена до
Харківського апеляційного
адміністративного суду через
Полтавський районний суд Полтавської
області шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя:
С.А.Цибізова