Справа № 812/5109/13-а
Суддя: Голяшкін О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р.
м.Київ К/800/41508/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючий суддя Голяшкін
О.В. (доповідач),

судді Заяць В.С.,

Стрелець Т.Г.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Управління Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м.Луганська на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року у справі за позовом Управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м.Луганська до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м.Луганську про
визнання дій неправомірними, стягнення
виплаченої пенсії по втраті
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві у
розмірі 600 грн., -

ВСТАНОВИВ:

У травні 2013 року Управління Пенсійного
фонду України в Артемівському районі
м.Луганська звернулось до суду з
позовом до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Луганську, в
якому, з урахуванням уточнень до
позовної заяви, просило визнати дії
відповідача неправомірними та
стягнути суму виплаченої ОСОБА_2 пенсії
по втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві у розмірі 600 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначав, що Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Луганську
необґрунтовано відмовляється прийняти
зазначені витрати до відшкодування.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року, у задоволенні позовних вимог
відмовлено.

Рішення судів мотивовані тим, що на
момент настання страхового випадку
ОСОБА_2 не визнавалась непрацездатною,
не досягла пенсійного віку та не
знаходилася на утриманні померлого,
тому відсутні правові підстави для
відшкодування витрат, пов'язаних з
виплатою пенсії у зв'язку із втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що є
підставою для відмови у задоволенні
позовних вимог.

Не погоджуючись з ухваленими по справі
рішеннями, Управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі
м.Луганська звернулось до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, посилаючись
на порушення норм матеріального права,
просить скасувати судові рішення,
прийняти нове рішення про задоволення
позовних вимог.

У касаційній скарзі скаржник вказує, що
відповідач всупереч вимог ст.21 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності» не
відшкодовує йому виплачену пенсію по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання в розмірі 600 грн.

У поданих запереченнях Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м.Луганську
просить залишити касаційну скаргу без
задоволення, а рішення судів
попередніх інстанцій - без змін.

Заслухавши доповідача, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
правильність застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню,
виходячи з наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та матеріалами справи
підтверджено, що ОСОБА_2, ІНФОРМАЦІЯ_1,
отримує пенсію по втраті годувальника,
який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що
підтверджено актом про нещасний
випадок на виробництві від 05 грудня 1988
року №71, висновком МСЕК від 24 квітня 1999
року №72, а також свідоцтвом про смерть
від 04 листопада 1998 року серії НОМЕР_1.

Витрати Управління Пенсійного фонду
України в Артемівському районі
м.Луганська з виплати пенсії ОСОБА_2 по
втраті годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання за період з 01 січня 2013
року по 31 квітня 2013 року складають 600
грн.

Вищевказані виплати увійшли до актів
щомісячної звірки витрат по особовим
справам потерпілих, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які направлялись
відповідачу для погодження.

Відповідач суми витрат Управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м.Луганська на
виплату ОСОБА_2 пенсії по втраті
годувальника внаслідок нещасного
випадку на виробництві до
відшкодування не прийняв, зазначив
причину такого неприйняття - «особи
були працездатні та не перебували на
утриманні померлого на момент його
смерті».

Частиною 1 ст.36 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09 липня 2003 року №1058-IV
(далі - Закон №1058-IV) встановлено, що
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу.

Згідно п.1 ч.2 ст.36 Закону №1058-IV
непрацездатними членами сім'ї
вважаються чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону.

Відповідно до ч.8 ст.36 Закону № 1058-IV
пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
призначаються відповідно до Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Частиною 1 ст.21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон №1105)
встановлено, що у разі настання
страхового випадку Фонд соціального
страхування від нещасних випадків
зобов'язаний у встановленому
законодавством порядку своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачуючи йому або
особам, які перебували на його
утриманні: а) допомогу у зв'язку з
тимчасовою непрацездатністю до
відновлення працездатності або
встановлення інвалідності; б)
одноразову допомогу в разі стійкої
втрати професійної працездатності або
смерті потерпілого; в) щомісяця грошову
суму в разі часткової чи повної втрати
працездатності, що компенсує
відповідну частину втраченого
заробітку потерпілого; г) пенсію по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання; д) пенсію у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; є) допомогу дитині
відповідно до статті 9 цього Закону.

Згідно з вимогами ст.28 Закону № 1105
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку. Зазначені грошові суми
складаються із: 1) страхової виплати
втраченого заробітку (або відповідної
його частини) залежно від ступеня
втрати потерпілим професійної
працездатності (далі - щомісячна
страхова виплата); 2) страхової виплати
в установлених випадках одноразової
допомоги потерпілому (членам його сім'ї
та особам, які перебували на утриманні
померлого); 3) страхової виплати пенсії
по інвалідності потерпілому; 4)
страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника; 5) страхової
виплати дитині, яка народилася
інвалідом внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання її матері під час
вагітності; 6) страхових витрат на
медичну та соціальну допомогу.

Статтею 33 Закону №1105 встановлено, що у
разі смерті потерпілого право на
одержання щомісячних страхових виплат
(пенсій згідно з підпунктом «д» пункту 1
частини першої статті 21 цього Закону)
мають непрацездатні особи, які
перебували на утриманні померлого або
мали на день його смерті право на
одержання від нього утримання, а також
дитина померлого, яка народилася
протягом не більш як десятимісячного
строку після його смерті. Такими
непрацездатними особами, серед іншого,
є жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2, якій виплачено
пенсію у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, на час
смерті ОСОБА_3 не досягла встановленого
законом пенсійного віку, працювала до 18
липня 2003 року, що виключає можливість
її знаходження на утриманні у ОСОБА_3

За вказаних обставин, судова колегія
вважає обґрунтованим висновки судів
першої та апеляційної інстанції, що
заявлені позовні вимоги про стягнення
з відповідача виплаченого позивачем
розміру пенсій по втраті годувальника
не підлягають задоволенню, оскільки
ОСОБА_2, якій виплачується пенсія
пенсійним органом по втраті
годувальника в даному випадку, не має
права на одержання щомісячних
страхових виплат згідно Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування від нещасних
випадків на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності».

Доводи касаційної скарги встановлених
обставин справи та висновків суду
першої та апеляційної інстанції не
спростовують та не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

Відповідно до ч.1 ст.224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Керуючись ст.ст.220, 222, 223, 224, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Артемівському районі м.Луганська
залишити без задоволення.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 20 червня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 24 липня 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді