Справа № 821/643/14
Суддя: Кисильова О.Й.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
_________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 р. 11 год.00 хв.м.
ХерсонСправа № 821/643/14

Херсонський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді: Кисильової
О.Й.,

при секретарі: Дудар Е.І.,

за участю: представників
позивача - Малини С.В., Волошиної Т.О.,

представників відповідача -
Кузнєцової Н.В., Бєляєвої О.М., Борсук
Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державної фінансової
інспекції в Херсонській області до
комунального закладу "Херсонська
обласна інфекційна лікарня ім. Г.І.
Горбачевського" Херсонської обласної
ради про зобов'язання виконати пункт 3
вимоги від 13.01.2014 р. № 21-04-14-14/189,

встановив:

На виконання пункту 1.2.2.1. плану
контрольно-ревізійної роботи ДФІ в
Херсонській області на IV квартал 2013
року, на підставі направлення на
проведення ревізії від 11.11.2013 р. № 967
ревізійною групою проведено планову
ревізію фінансово - господарської
діяльності в комунальному закладі
"Херсонська обласна інфекційна лікарня
ім. Г.І. Горбачевського" за період з
01.12.2009 р. по 01.12.2013 р., за результатами
якої складено акт від 31.12.2013 р. № 04-17/17.

Ревізією встановлено порушення
Лікарнею фінансової дисципліни, у тому
числі щодо безпідставного
перерахування до ПФУ внесків, що
призвело до зайвих витрат коштів
загального фонду місцевого бюджету.

13.01.2014 року Державною фінансовою
інспекцією в Херсонській області
надіслано головному лікарю
комунального закладу "Херсонська
обласна інфекційна лікарня ім. Г.І.
Горбачевського" вимогу про усунення
порушень від 13.01.2014 р. № 21-04-14-14/189, якою
встановлено термін виконання - до 30.01.2014
р.

27.02.2014 р. Державна фінансова інспекція в
Херсонській області (далі - позивач,
ДФІ, Інспекція) звернулася до суду із
позовом до комунального закладу
"Херсонська обласна інфекційна лікарня
ім. Г.І. Горбачевського" (далі -
відповідач, Лікарня), в якому просить
зобов'язати відповідача виконати пункт
3 від 13.01.2014 р. № 21-04-14-14/189.

У судовому засіданні представники
позивача, підтримавши позовні вимоги,
пояснили, що ревізією правильності
нарахування та сплати внесків до
державних цільових фондів встановлено
нарахування Лікарнею збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на суми нарахованої та
виплаченої компенсації за
невикористані відпустки при
звільненні працівників, що суперечить
нормам законодавства, що регулює дані
правовідносини, оскільки Переліком
видів оплати праці та інших виплат, на
які не нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та які не враховуються при
обчисленні середньомісячної
заробітної плати для призначення
пенсій не передбачено нарахування
збору на обов'язкове державне пенсійне
страхування на суми компенсацій за
невикористані відпустки при
звільненні. Позивачем також
встановлено, що бухгалтерією Лікарні
протягом ревізійного періоду на фонд
оплати праці працівника вказаного
закладу, який має інвалідність, внески
до ПФУ на заробітну плату такого
праціника нараховувались по ставці 33,2
%, що суперечить пункту 4.1 Інструкції
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування та ст. 4
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування", так як,
виходячи з положень вказаних
нормативних актів, внески потрібно
було нараховувати по ставці 4%.
Унаслідок допущених порушень
відповідачем завищено касові та
фактичні видатки за КЕКВ 1120 на загальну
суму 28987,66 грн.

Представники відповідача заперечували
проти задоволення позову. Суду
пояснили, що законодавством України,
яке регулює питання нарахування
внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування, чинного
на час здіснення таких нарахувань,
передбачено, що суми грошових
компенсацій у разі невикористання
щорічних основних та додаткових
відпусток входять до фонду оплати
праці у складі фонду додаткової
заробітної плати. У свою чергу, базою
нарахування збору є заробітна плата
працівника. Щодо пільгової ставки у
розмірі 4% для обчислення суми внесків
до ПФУ на заробітну плату особи, що має
інвалідність, то така ставка
застосовується після отримання
установою копії довідки МСЕК про
встановлення групи інвалідності. Така
довідка працівником Лікарні була
надана тільки під час проведення
ревізії (листопад 2013 року), а тому
відрахування до ПФУ за пільговою
ставкою здійснювалось відповідачем
після отримання довідки, тобто
починаючи з листопада 2013 року.

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступні обставини.

За актом ревізії від 31.12.2013 р. № 04-17/17,
ревізією правильності нарахування та
сплати Лікарнею внесків до державних
цільових фондів встановлено, що
протягом періоду з 01.12.20009 р. по 31.12.2010 р.
відповідачем нараховувався збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування на суми нарахованої та
виплаченої компенсації за
невикористані відпустки при
звільненні працівників, у зв'язку із
чим КЗ "Херсонська обласна інфекційна
лікарня ім. Г.І. Горбачевського"
безпідставно нараховані та сплачені
внески на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування на загальну суму
8939,22 грн., чим порушено пункт 2 Переліку
видів оплати праці та інших виплат, на
які не нараховується збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування та які не враховуються при
обчисленні середньомісячної
заробітної плати для призначення
пенсій. Операції з відповідного
нарахування в бухгалтерському обліку
відображено в м/о № 5 за 2010 рік за
дебетом рахунку 802 та кредитом рахунку
651. Внаслідок допущених порушень у
формі № 2-м за 2010 рік касові та фактичні
видатки за КЕКВ 1120 завищені Лікарнею на
8939,22 грн.

ДФІ дійшла висновку про порушення
відповідачем пункту 2 наведеного вище
Переліку та ч. 1 ст. 3 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні", що призвело до
матеріальної шкоди загального фонду
Лікарні на суму 8939,22 грн.

Пунктом 3 вимоги від 13.01.2014 р. № 21-04-14-14/189
позивач зобов'язує відповідача
провести перерахунок та відповідну
звірку суми компенсацій звільненим
протягом 2010 року працівникам Лікарні
та провести коригування по зайво
сплачених коштах на суму 8939,22 грн. (або
зарахувати в рахунок майбутніх
платежів). В іншому випадку відобразити
дебіторську заборгованість за органом
ПФУ та стягнути вказані кошти в
судовому порядку.

Надаючи оцінку обгрунтованості вимог
ДФІ, частково викладених у пункті 3
вимоги, суд вважає за необхідне
врахувати наступні обставини та
положення законодавства.

Статтями 19 та 20 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 р. №
1058-ІV (далі - Закон № 1058-IV), в редакції, що
діяла на час перерахування
відповідачем суми внесків, визначено,
що обчислення страхових внесків
застрахованих осіб здійснюється
страхувальниками на підставі
бухгалтерських та інших документів,
відповідно до яких провадиться
нарахування (обчислення) або які
підтверджують нарахування (обчислення)
заробітної плати (доходу), на які
відповідно до Закону нараховуються
страхові внески. Страхові внески до
солідарної системи нараховуються на
суми фактичних витрат на оплату праці
(грошового забезпечення) працівників,
що включають витрати на виплату
основної і додаткової заробітної плати
та інших заохочувальних та
компенсаційних виплат, у тому числі в
натуральній формі, які визначаються
згідно з нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до Закону
України "Про оплату праці".

Відповідно до ст. 2 Закону України "Про
оплату праці" від 24.03.1995 р. № 108/95-ВР
структура заробітної плати
складається з основної заробітної
плати, додаткової заробітної плати та
інших заохочувальних та
компенсаційних виплат. Відповідно до
положень зазначеного Закону основна
заробітна плата - винагорода за
виконану роботу відповідно до
встановлених норм праці (норми часу,
виробітку, обслуговування, посадові
обов'язки). Вона встановлюється у
вигляді тарифних ставок (окладів) і
відрядних розцінок для робітників та
посадових окладів для службовців.
Додаткова заробітна плата - винагорода
за працю понад установлені норми, за
трудові успіхи та винахідливість і за
особливі умови праці. Вона включає
доплати, надбавки, гарантійні і
компенсаційні виплати, передбачені
чинним законодавством премії,
пов'язані з виконанням виробничих
завдань і функцій.

Слід відмітити, що порядок визначення
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії визначено статтею 41
Закону № 1058-ІV, якою передбачено, що до
заробітної плати (доходу) для
обчислення пенсії ураховуються:

1) суми виплат (доходу), які отримані за
застрахованої особою після вступу в
силу указаного Закону з яких були
фактично обчислені та сплачені
страхові внески в Пенсійний фонд в
межах встановленої законодавством
максимальної величини заробітної
плати (доходу), з якої сплачуються
страхові внески;

2) суми виплат (доходу), отримані до
вступу в силу цього Закону, в межах сум,
на які згідно законодавства, яке діяло
раніше, нараховувались внески на
державне соціальне страхування або
збір на обов'язкове державне пенсійне
страхування, а за періоди до введення
обмеження максимального розміру
заробітної плати (доходу), з якої
сплачувались вказані внески (збір), - в
межах сум, які згідно з раніше діючим
законодавством включались в заробітну
плату, з якою обчислювались пенсії
згідно законодавства с Законом України
"Про пенсійне забезпечення" і не
перевищує 5,6 розміру середньої
заробітної плати по Україні на день
отримання вказаних сум.

Пунктом 4.4 Інструкції про порядок
обчислення і сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, яка затверджена постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 р. 21-1 та зареєстрована в
Міністерстві юстиції України 16.01.2004 р.
за № 64/8663 визначено, що базою для
нарахування збору в Пенсійний фонд
України громадян є заробітна плата
платника.

Таким чином, виходячи із системного
аналізу наведених вище правових норм
слідує, що об'єктом нарахування збору
до Пенсійного фонду України є виплати,
які включають основну та додаткову
заробітну плату, інші заохочувальні та
компенсаційні виплати.

Оскільки, компенсація за невикористані
відпустки належить до додаткової
заробітної плати, суд дійшов висновку,
що нарахування збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування на суми
компенсацій за невикористані
відпустки проводилося відповідачем на
законних підставах.

Щодо тверджень позивача про порушення
відповідачем пункту 2 Переліку видів
оплати праці та других виплат, на які не
нараховувався збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування і які не
враховувались при обчислені
середньомісячної заробітної плати для
призначення пенсій, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 18.05.1998 р. № 697 (далі - Перелік № 697),
слід зазначити наступне.

Статтею 66 Закону України "Про пенсійне
забезпечення" від 05.11.1991 р. № 1788-XII (далі -
Закон № 1778-XII), в редакції, яка діяла до
внесення змін Законом України № 854-IV
від 22.05.2003 р. було передбачено, що у
заробіток для обчислення пенсій
включається всі види оплати праці, на
які за діючими правилами нараховуються
страхові внески, крім виплат
одноразового характеру, не обумовлених
діючою системою оплати праці
(компенсація за невикористану
відпустку, вихідна допомога та інші),
перелік яких затверджується Кабінетом
Міністрів України.

Таким чином, у період дії статті 66
Закону № 1778-XII в зазначеній вище
редакції, в заробіток для обчислення
пенсій не включались виплати, які
передбачені Переліком № 697.

З прийняттям 22 травня 2003 року Закону
України № 854-IV "Про внесення змін до
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", змінено загальний
порядок визначення заробітку для
обчислення пенсій, що передбачено
новою редакцією ст. 65, яка вступила в
силу з 1 липня 2003 року і порядок
визначення видів оплати праці при
призначені пенсії, що реалізовано
новою редакцією ст. 66, яка вступила в
силу з 10 червня 2003 року, згідно якої в
заробіток для призначення пенсії
включаючи всі види оплати праці, на які
згідно з Законом України "Про збір на
обов'язкове державне пенсійне
страхування" нараховується внески
(збір) на загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування".

За приписами ч. 4 ст. 9 КАС України у разі
невідповідності нормативно-правового
акта Конституції України, закону
України, міжнародному договору, згода
на обов'язковість якого надана
Верховною Радою України, або іншому
правовому акту суд застосовує правовий
акт, який має вищу юридичну силу.

Отже, вирішуючи даний спір, суд
застосовує норми Закону № 854-IV та
Закону 1788-XII, оскільки вказані
нормативні акти маєть вищу юридичну
силу, ніж Перелік № 697, на який
посилається ДФІ.

Також ревізією встановлено, що
бухгалтерією Лікарні протягом
ревізійного періоду на фонд оплати
праці працівника лікарні, який має
інвалідність в порушення вимог п. 4.1
Інструкції про порядок обчислення і
сплати страхувальниками та
застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
Правління ПФУ від 19.12.2003 р. № 21-1, п. 1 ст. 34
Закону України "Про збір на обов'язкове
державне пенсійне страхування" від
26.06.21997 р. № 400/97-ВР та ч. 13 с. 8 Закону
України "Про збір та облік єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування" від 02.12.2010 р. №
2755-VI (в періодах їх дії) внески до ПФУ на
заробітну плату 1 працівника
нараховувались протягом 2009-2010 років по
ставці не 4,0 %, а 33,2 %, а у 2011-2013 роках
нараховувались та сплачувались не по
ставці 8,41 %, а 36,3 % , що призвело до
зайвого перерахування внесків до ПФУ
за рахунок коштів загального фонду
обласного бюджету на загальну суму
20048,44 грн. Внаслідок допущених порушень
у формі № 2-м за період з 01.12.2009 р. по
01.12.2013 р. відповідачем завищені касові
та фактичні видатки за КЕКВ 1120,2120 на
20048,44 грн., що призвело до матеріальної
шкоди Лікарні на суму 20048,44 грн.

Пунктом 3 вимоги від 13.01.2014 р. № 21-04-14-14/189
позивач зобов'язує відповідача
провести перерахунок та відповідну
звірку щодо сум єдиного внеску на
загальнообовязкове державне соціальне
страхування на фонд заробітної плати
працюючих інвалідів та провести
коригування по зайво сплачених коштах
на суму 20048,44 грн. (або зарахувати в
рахунок майбутніх платежів). В іншому
випадку відобразити дебіторську
заборгованість за органом ПФУ та
стягнути вказані кошти в судовому
порядку.

Надаючи оцінку обгрунтованості вимог
ДФІ, частково викладених у пункті 3
вимоги, суд вважає за необхідне
врахувати наступні обставини та
положення законодавства.

Правові та організаційні засади
забезпечення збору та обліку єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку визначено
Законом України "Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування" від
08.07. 2010 р. № 2464-VI (далі - Закон № 2464-VI), ч. 5
ст. 8 якого визначено, що для бюджетних
установ єдиний внесок встановлюється у
розмірі 36,3 відсотка визначеної бази
нарахування.

Відповідно до ч. 13 ст. 8 Закону № 2464-VI
єдиний внесок для підприємств, установ
і організацій, в яких працюють
інваліди, встановлюється у розмірі 8,41%
визначеної п. 1 ч. 1 ст. 7 цього Закону
бази нарахування єдиного внеску для
працюючих інвалідів.

Відповідно до п. 3.13 Інструкції про
порядок нарахування і сплати єдиного
внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
затверджено постановою Пенсійного
фонду України від 27.09.2010 р. № 21-5
підтвердженням встановлення
працівнику інвалідності є завірена
копія довідки з акта огляду в
медико-соціальній експертній комісії
про встановлення групи інвалідності.
Завірення копії довідки здійснюється
безпосередньо підприємством,
установою або організацією,
зазначеними у пунктах 3.11-3.13 цієї
Інструкції.

Таким чином, підставою для
застосування 8,41% при нарахування
єдиного соціального внеску та інших
внесків до органів Пенсійного фонду
України на заробітну плату працюючих
інвалідів, є завірена копія документа
про встановлення особі відповідної
групи інвалідності, а отже нарахування
у таких розмірах здійснюється з
моменту надання особою підприємству
документу про інвалідність.

У судовому засіданні представники
позивача та відповідача не
заперечували того, що факт наявності у
працівника інвалідності був виявлений
під час проведення ревізії. До того
часу працівник Лікарні, якому
встановлено інвалідність, не надав
будь-якої інформації щодо цього.
Працівником довідка МСЕК була надана
22.11.2013 р., що визнається сторонами у
справі. У звязку із зазначеним,
відрахування Лікарнею внесків
протягом 2009-2010 років здійснювалось по
ставці 33,2 % та у 2011-2013 роках 36,3 % - на
загальних підставах. З моменту
отримання довідки МСЕК відрахування
здійснювались ставками відповідно до
вимог законодавства. Отже, суд
погоджується із твердженнями
відповідача щодо правомірності
перерахування внесків по ставці 33,2 % та
36,3 %, тобто на загальних підставах, до
отримання довідки МСЕК.

За таких осбавин суд дійшов висновку
про відсутність підстав для
задоволення позовних вимог ДФІ в
Херсонській області щодо зобов'язання
відповідача виконати пункт 3 вимоги
від 13.01.2014 р., а відтак - про відмову в
задоволенні позову.

Керуючись ст.ст. 41, 128, 160-163, 167 КАС
України, суд, -

постановив:

Відмовити Державній фінансовій
інспекції в Херсонській області у
задоволенні позовних вимог до
комунального закладу "Херсонська
обласна інфекційна лікарня ім. Г.І.
Горбачевського" Херсонської обласної
ради про зобов'язання виконати пункт 3
вимоги від 13.01.2014 р. № 21-04-14-14/189.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення, а в разі
складення постанови у повному обсязі
відповідно до ст. 160 КАС України чи
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після закінчення апеляційного
розгляду справи.

Повний текст постанови виготовлений та
підписаний 24 березня 2014 р.

Суддя
Кисильова
О.Й.

кат. 9.3