Справа № 2а/1270/4755/12
Суддя: Мороз Л.Л.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/18871/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі

суддів: Мороз Л.Л.,

Горбатюка С.А.,

Логвиненка А.О.,

розглянула у порядку письмового
розгляду касаційну скаргу ОСОБА_3 на
постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 10.01.2013 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2013 року
у справі за позовом ОСОБА_3 до
Луганської міської ради, Міністерства
оборони України, виконавчого комітету
Луганської міської ради, Управління
житлово-комунального господарства
Луганської міської ради про визнання
дій протиправними та зобов'язання
вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_3 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Міністерства оборони України,
Луганської міської ради про визнання
бездіяльності незаконною, зобов'язання
забезпечити житлом.

Ухвалою Луганського окружного
адміністративного суду від 17.07.2012 року
до участі у справі у якості
відповідачів було залучено Виконавчий
комітет Луганської міської ради та
Управління житлово-комунального
господарства Луганської міської ради.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 10.01.2013 року
(дата з урахуванням ухвали про
виправлення описки), залишеною без змін
ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2013 року,
у задоволенні позову відмовлено
повністю.

ОСОБА_3 у касаційній скарзі,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до ухвалення незаконного
судового рішення, просить скасувати
судові рішення судів першої та
апеляційної інстанцій та прийняти нову
постанову, якою позов задовольнити.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги,
проаналізувавши правильність
застосування судом апеляційної
інстанції норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
таких підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 проходив
військову службу з 1964 по 1992 рік, має
статус ветерана війни - учасника
бойових дій. Звільнений в запас у
лютому 1992 року.

11.02.1992 року позивача складом сім'ї 2
особи було поставлено на квартирний
облік громадян, що мають право на
першочергове отримання житла у
виконавчому комітеті Артемівської
районної у м. Луганську ради. З червня
2010 року квартирний облік громадян
здійснює виконавчий комітет
Луганської міської ради.

На час розгляду справи судом номер
позивача у списку осіб, що перебувають
на квартирному обліку з правом
першочергового одержання житлових
приміщень за пільгою
військовослужбовців, звільнених в
запас або відставку - 41.

Відповідно до частини 1 статті 24
Конституції України громадяни мають
рівні конституційні права і свободи та
є рівними перед законом.

Положеннями абзацу 1 пункту 1 статті 12
Закону України «Про соціальний і
правовий захист військовослужбовців
та членів їх сімей» визначено, що
держава забезпечує
військовослужбовців жилими
приміщеннями на підставах, у порядку і
відповідно до вимог, встановлених
Житловим кодексом України та іншими
нормативно-правовими актами.

Відповідно до статті 43 Житлового
кодексу Української РСР громадянам,
які перебувають на обліку потребуючих
поліпшення житлових умов, жилі
приміщення надаються в порядку
черговості.

Порядок визначення черговості надання
громадянам жилих приміщень
встановлюється законодавством Союзу
РСР, цим Кодексом та іншими актами
законодавства Української РСР.

Пунктом 32 Порядку забезпечення
військовослужбовців та членів їх сімей
житловими приміщеннями, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 03 серпня 2006 року № 1081 визначено, що
військовослужбовцям житло надається
згідно з чергою.

Черговість надання житла визначається
за часом зарахування на облік
(включення до списків осіб, що
користуються правом першочергового
або позачергового одержання житлових
приміщень).

Відповідно до п.7 ст. 6 Закону України
«Про статус ветеранів військової
служби, ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх
соціальний захист» позачергово
забезпечуються житлом ветерани
військової служби, які при звільненні з
військової служби здали державним
органам займане ними у військових
містечках жиле приміщення та не були
забезпечені іншим жилим приміщенням
для постійного проживання та яким
виповнилося 60 і більше років, також
сім'ям померлих ветеранів.

Проте, суди, відмовляючи у позові,
зазначили лише, що право позивача на
першочергове отримання житла не
заперечується. При цьому,
бездіяльність відповідачів з
незабезпечення житлом позивача
відповідно до статті 12 Законі України
"Про соціальний і правовий захист
військовослужбовців та членів їх
сімей", що пов'язано з відсутністю
належного фінансування для
забезпечення житлом
військовослужбовців, не може бути
визнана протиправною. При цьому
судами було враховано, що в матеріалах
справи відсутні докази зловживань,
упередженого розподілу житла з боку
відповідачів.

Проте, позивач, обґрунтовуючи свої
вимоги, виходив з того, що він має право
на позачергове забезпечення житлом
відповідно до п.7 ст. 6 Закону України
«Про статус ветеранів військової
служби, ветеранів органів внутрішніх
справ і деяких інших осіб та їх
соціальний захист» у зв'язку з
досягненням 60 років.

Вказаним доводам суди попередніх
інстанцій не надали оцінки.

Крім того, суди попередніх інстанцій не
встановили усіх фактичних обставин
справи, що мають значення для
правильного вирішення спору, зокрема,
чи вживались відповідачем усі
необхідні заходи щодо забезпечення
позивача житлом відповідно до п.7 ст. 6
Закону України «Про статус ветеранів
військової служби, ветеранів органів
внутрішніх справ і деяких інших осіб та
їх соціальний захист».

Частинами 4 та 5 статті 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
на суд покладається обов'язок вживати
передбачені законом заходи, необхідні
для з'ясування всіх обставин у справі.

Проте, судами попередніх інстанцій в
порушення вказаних норм
процесуального права не було враховано
всіх обставин справи, що мають значення
для правильного вирішення спору.

Статтею 159 Кодексу адміністративного
судочинства України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Враховуючи, що передбачені
процесуальним законодавством межі
перегляду справи в касаційній
інстанції не дають їй права
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені
попередніми судовими інстанціями,
оскаржувані судові рішення у справі
підлягають скасуванню з направленням
справи на новий судовий розгляд до суду
першої інстанції відповідно до частини
2 статті 227 Кодексу адміністративного
судочинства України.

При новому розгляді справи суду слід
врахувати наведене і в залежності від
встановленого вирішити справу.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 227 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити
частково.

Постанову Луганського окружного
адміністративного суду від 10.01.2013 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 12.03.2013 року
у даній справі скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною і оскарженню не
підлягає.

Судді: