Справа № 803/467/14
Суддя: Андрусенко Оксана Орестівна
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року Справа № 803/467/14

Волинський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого - судді Андрусенко О. О.,

при секретарі судового засідання
Брудовській Н. В.,

за участю позивача ОСОБА_1,

представників відповідача Ковальчука
А Д., Румпік Г. М.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Луцьку
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Державної фінансової
інспекції у Волинській області про
визнання незаконним та скасування
пункту 5 листа-вимоги від 10.01.2014 року №
810-13/16,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся з адміністративним
позовом до Володимир-Волинської
об'єднаної Державної фінансової
інспекції про визнання незаконним та
скасування пункту 5 листа-вимоги від
10.01.2014 року № 810-13/16.

Ухвалою Волинського окружного
адміністративного суду від 21.03.2014 року
замінено неналежного відповідача -
Володимир-Волинську об'єднану Державну
фінансову інспекцію на належного -
Державну фінансову інспекцію у
Волинській області.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що в
період з 02.09.2013 року по 22.11.2013 року
Володимир-Волинською ОДФІ проведено
планову ревізію фінансово -
господарської діяльності Державного
підприємства «Турійське лісове
господарство» (далі - ДП «Турійське
лісове господарство») за період з 01.01.2011
року по 01.09.2013 року, за результатами
якої складений акт від 22.11.2013 року №
810-14-13. На підставі вищезазначеного акту
Володимир-Волинською ОДФІ винесено
лист-вимогу від 10.01.2014 року № 810-13/16,
пунктом 5 якої зобов'язано ДП
«Турійське лісове господарство»
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість по фізичній особі
ОСОБА_1, щодо якого здійснено
безпідставні витрати у сумі 22260,00 грн.,
провести претензійно-позовну роботу з
цим контрагентом щодо відшкодування
коштів, в іншому випадку стягнути з
осіб, винних у проведенні зайвих
виплат, шкоду у порядку та у розмірі
встановленому статтями 130-136 Кодексу
законів про працю України. Позивач не
погоджується з висновками викладеними
у акті та у пункті 5 листа-вимоги,
оскільки працівниками
Володимир-Волинської ОДФІ в ході
проведеної ревізії надано суб'єктивну
оцінку окремим умовам договору від
03.01.2012 року, тому просить визнати
незаконним та скасувати пункт 5
листа-вимоги від 10.01.2014 року № 810-13/16.

Позивач у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав та просив позов
задовольнити повністю.

Відповідач у письмових запереченнях
адміністративний позов не визнав,
посилаючись на правомірність
висновків посадових осіб органу ДФІ,
зроблених при проведенні ревізії,
вважає, що оскаржувана вимога винесена
ДП «Турійське лісове господарство»
відповідно до вимог чинного
законодавства, у зв'язку з чим просить у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Представники відповідача у судовому
засіданні позов не визнали, просили
відмовити у задоволенні позову, з
підстав викладених у письмових
запереченнях. Додатково зазначили що
лист-вимога від 10.01.2014 року № 810-13/16, про
скасування пункту 5 якого просить
позивач, є документом, який адресований
ДП «Турійське лісове господарство» та
стосується усунення та відшкодування
порушень, виявлених під час перевірки
саме ДП «Турійське лісове
господарство».

Заслухавши пояснення представників
сторін, дослідивши подані суду
письмові докази, суд встановив
наступне.

Відповідно до частин 1, 2 статті 2 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» головними завданнями органу
державного фінансового контролю є:
здійснення державного фінансового
контролю за використанням і
збереженням державних фінансових
ресурсів, необоротних та інших активів,
правильністю визначення потреби в
бюджетних коштах та взяттям
зобов'язань, ефективним використанням
коштів і майна, станом і достовірністю
бухгалтерського обліку і фінансової
звітності у міністерствах та інших
органах виконавчої влади, державних
фондах, фондах загальнообов'язкового
державного соціального страхування,
бюджетних установах і суб'єктах
господарювання державного сектору
економіки, а також на підприємствах, в
установах та організаціях, які
отримують (отримували у періоді, який
перевіряється) кошти з бюджетів усіх
рівнів, державних фондів та фондів
загальнообов'язкового державного
соціального страхування або
використовують (використовували у
періоді, який перевіряється) державне
чи комунальне майно (далі -
підконтрольні установи), за
дотриманням законодавства на всіх
стадіях бюджетного процесу щодо
державного і місцевих бюджетів,
дотриманням законодавства про
державні закупівлі, діяльністю
суб'єктів господарської діяльності
незалежно від форми власності, які не
віднесені законодавством до
підконтрольних установ, за рішенням
суду, винесеним на підставі подання
прокурора або слідчого для
забезпечення розслідування
кримінальної справи. Державний
фінансовий контроль забезпечується
органом державного фінансового
контролю через проведення державного
фінансового аудиту, перевірки
державних закупівель та інспектування.

Згідно із частиною 1 статті 11 Закону
України «Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» плановою виїзною ревізією
вважається ревізія у підконтрольних
установах, яка передбачена у плані
роботи органу державного фінансового
контролю і проводиться за
місцезнаходженням такої юридичної
особи чи за місцем розташування об'єкта
права власності, стосовно якого
проводиться така планова виїзна
ревізія.

Судом встановлено, що відповідно до
Плану контрольно-ревізійної роботи на
ІІІ квартал 2013 року
Володимир-Волинською ОДФІ на підставі
направлень на проведення ревізії від
30.08.2013 року № 89, від 0.09.2013 року № 93, № 94,
виданих начальником
Володимир-Волинської ОДФІ Юзефовичем
С. Б., з 02.09.2013 року по 22.11.2013 року
проведено планову ревізію
фінансово-господарської діяльності ДП
«Турійське лісове господарство» за
період з 01.01.2011 року по 01.09.2013 року.

За результатами проведеної перевірки
складено акт від 22.11.2013 року № 810-14-13,
яким встановлено, що для забезпечення
виконання правової роботи укладання
договорів та ведення
претензійно-позовної роботи ДП
«Турійське лісове господарство»
укладено цивільно-правовий договір від
03.01.2012 року з громадянином ОСОБА_1,
згідно пункту 2.1 якого щомісячна оплата
за виконану роботу складає 500,00 грн.,
крім того за кожну задоволену судом
цивільну справу додаткова винагорода
становить 25 відсотків від ціни позову.
Проведеною ревізією відповідності
сплаченої вартості наданих послуг
умовам цивільно-правового договору від
03.01.2012 року встановлено, що в період, що
підлягав ревізії ОСОБА_1 за виконану
роботу щомісячно здійснювалось
нарахування і виплата винагороди у
розмірі 500,00 грн. Також встановлено, що
протягом зазначеного періоду до суду
направлено лише один позов. Проте,
всупереч договору, на підставі поданих
актів виконаних робіт і наданих
юридичних послуг ОСОБА_1 підприємством
додатково здійснювалось нарахування і
виплата ОСОБА_1 винагороди у розмірі 25
відсотків від суми надходження
заборгованості від суб'єктів
господарювання, яким надсилались
претензії, чим порушено пункт 2.1
договору, яким передбачена така
винагорода за задоволену судом
цивільну справу. Всього у період, що
підлягав ревізії, ОСОБА_1 безпідставно
нараховано винагороди за невиконанні
роботи (ненадані послуги) у розмірі
22259,53 грн., за які проведено розрахунок у
сумі 10427,93 грн.

З урахуванням зазначених обставин
Володимир-Волинською ОДФІ зроблений
висновок про те, що внаслідок
нарахування та оплати завищеної
вартості наданих послуг ДП «Турійське
лісове господарство» завдано
матеріальної шкоди на загальну суму
10427,93, крім того завищено кредиторську
заборгованість по розрахунках з ОСОБА_1
на суму безпідставно нарахованої та не
сплаченої винагороди у сумі 11831,60 грн.

На підставі акту ревізії від 22.11.2013
року № 810-14-13 Володимир-Волинською ОДФІ
винесено лист-вимогу від 10.01.2014 року №
810-13/16, пунктом 5 якої зобов'язано ДП
«Турійське лісове господарство»
відобразити в обліку дебіторську
заборгованість по фізичній особі
ОСОБА_1, щодо якого здійснено
безпідставні витрати у сумі 22260,00 грн.,
провести претензійно-позовну роботу з
цим контрагентом щодо відшкодування
коштів, в іншому випадку стягнути з
осіб, винних у проведенні зайвих
виплат, шкоду у порядку та у розмірі
встановленому статтями 130-136 Кодексу
законів про працю України.

Відмовляючи позивачу у задоволенні
позовних вимог, суд виходить з
наступного.

Частиною 1 статті 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Пунктом 1 частини 2 статті 17 КАС України
передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Під рішенням суб'єкта владних
повноважень у контексті положення
пункту 1 частини 2 статті 17 КАС України
необхідно розуміти нормативно-правові
акти та правові акти індивідуальної
дії.

Правовим актом індивідуальної дії є
виданий суб'єктом владних повноважень
офіційний письмовий документ,
прийнятий на виконання
нормативно-правового акта, дію якого
поширено на конкретних осіб та/або які
стосуються конкретної ситуації і є
актами одноразового застосування норм
права.

Так, предметом оскарження в даній
справі є акт індивідуальної дії, а саме
пункт 5 листа-вимоги від 10.01.2014 року №
810-13/16, дія якого поширюється лише на
осіб, яких він стосується, тобто ДП
«Турійське лісове господарство».

Конституційний суд України у рішенні
від 23.06.1997 по справі щодо відповідності
Конституції України (конституційності)
положення підпункту 2 пункту 3 розділу IV
Закону України «Про Конституційний Суд
України» стосовно правових актів
органів Верховної Ради України
установив, що за своєю природою
ненормативні правові акти, на відміну
від нормативних, встановлюють не
загальні правила поведінки, а
конкретні приписи, звернені до
окремого індивіда чи юридичної особи,
застосовуються одноразово й після
реалізації вичерпують свою дію.

Отже, лист-вимога від 10.01.2014 року № 810-13/16
є правовим актом індивідуальної дії
відносно ДП «Турійське лісове
господарство», так як зазначений акт
індивідуальної дії встановлює
обов'язок саме ДП «Турійське лісове
господарство» відобразити в обліку
дебіторську заборгованість по
фізичній особі ОСОБА_1, щодо якого
здійснено безпідставні витрати у сумі
22260,00 грн., та провести з ним
претензійно-позовну роботу щодо
відшкодування цих коштів. Тобто, пункт 5
листа-вимоги від 10.01.2014 року № 810-13/16
створює певні юридичні наслідки для ДП
«Турійське лісове господарство», а не
для позивача, оскільки не створює для
нього обов'язкових правових наслідків.

Звернення до суду з позовом особи, якій
не належить право вимоги (неналежний
позивач), є підставою для відмови у
задоволенні такого позову оскільки
права, свободи чи інтереси цієї особи у
сфері публічно-правових відносин не
порушено.

Судом не приймаються до уваги доводи
позивача наведені у позовній заяві та в
засіданні суду, оскільки такі доводи
можуть бути предметом розгляду судом в
порядку цивільного судочинства при
розгляді справи про стягнення
заборгованості, і не можуть
досліджуватись в межах даної
адміністративної справи, враховуючи
те, що позивач не є особою, якій
адресовано вимоги, викладені в
оскаржуваному рішенні суб'єкта владних
повноважень.

Враховуючи викладене, ОСОБА_1 не довів
обставин, які б свідчили про порушення
його прав свобод чи інтересів у сфері
публічно-правових відносин, тому і
підстави для задоволення позову
відсутні.

Керуючись частиною 3 статті 160, статтею,
163 Кодексу адміністративного
судочинства України та на підставі
Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні», суд

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо таку апеляційну скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку повністю або
частково шляхом подання апеляційної
скарги до Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Волинський окружний адміністративний
суд. Апеляційна скарга на постанову
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови, повний
текст якої складено 26.03.2014 року. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду.

Головуючий-суддя О. О. Андрусенко