Справа № 804/307/14
Суддя: Павловський Дмитро Павлович
Дата ухвалення: 2014-02-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 лютого 2014 р. Справа № 804/307/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Павловського Д. П.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровського обласного центру
зайнятості про визнання протиправними
дій та стягнення коштів, -

ВСТАНОВИВ:

09 січня 2014р. до суду надійшов даний
адміністративний позов, у якому
позивач просить: визнати незаконними
дії Дніпропетровського обласного
центру зайнятості з приводу невиплати
ОСОБА_2 грошової допомоги державним
службовцям при виході на пенсію в
розмірі 10 місячних посадових окладів
згідно ст. 37 Закону України «Про
державну службу»; стягнути з
Дніпропетровського обласного центру
зайнятості на користь ОСОБА_2 грошову
допомогу державним службовцям при
виході на пенсію, що передбачена ст.37
Закону України « Про державну службу» в
розмірі 10 500 грн., (десять тисяч п'ятсот
грн.) на пластикову карту №186341.

Позовні вимоги обґрунтовано
адміністративним позовом від 09.01.2014р.

Позивач та представник відповідача не
заперечували проти розгляду даної
справи у порядку письмового
провадження.

Відповідно до ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи вищевказане, суд ухвалив
розглянути справу у письмовому
провадженні.

Дослідивши матеріали справи, суд
встановив наступні обставини.

ОСОБА_2 - позивач згідно даних паспорту
громадянина України ,1957 року
народження, зареєстрована у АДРЕСА_1

Згідно наказу Дніпропетровського
обласного центру зайнятості від
17.07.1989р., №25-ЛС позивача було прийнято
на роботу на посаду головного
економіста відділу планування та
координації робіт по перерозподілу
трудових ресурсів Дніпропетровського
обласного центру зайнятості.

Наказом директора Дніпропетровського
обласного центру зайнятості від 05.08.2011
року № 99-ОС останню було звільнено з
посади відповідно до п.2 ст.40 КЗпП
України зв'язку з виявленням
невідповідності працівника займаній
посаді за станом здоров'я, що
перешкоджає продовженню даної роботи.

Невідповідність займаній посаді за
станом здоров'я підтверджується
Довідкою №2198 КУ «Городская
поликлиника №4» м. Дніпропетровська
від 27.07.2011 року.

Згідно висновку вказаної Довідки
зазначено, що за станом здоров'я
позивач потребує звільнення від
роботи що пов'язана з психоемоційним
та розумовим перенавантаженням,
роботою за комп'ютером, відрядженнями
строком на постійно.

Згідно п. 1.2 Витягу з наказу від 05.08.2011
року ОСОБА_2 звільнено з посади
головного спеціаліста відділу
статистики, моніторингу та
прогнозування Дніпропетровського
обласного центру зайнятості 10 серпня
2011 року за станом здоров'я, який
перешкоджає продовженню роботи.

Наказом було визначено виплатити
ОСОБА_2 вихідну допомогу у розмірі
середньомісячної заробітної плати,
відповідно до ст. 44 КЗпП України а також
виплатити компенсацію за 13 календарних
днів невикористаної додаткової
відпустки за стаж державної служби за
2011 рік та за 2 календарні дні
невикористаної щорічної відпустки за
період роботи з 12.07.2011 р. до 10.08.2011 р.

На день звільнення з займаної посади
позивач мала вислугу державної служби
понад 20 років.

Згідно з Довідкою Пенсійного фонду
України у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська від 23.08.2011р., № 2302/12-10,
позивачці призначено пенсію
державного службовця з 11.08.2011 року.

Однак, при виході на пенсію позивачці
не було виплачено грошову допомогу в
розмірі 10 місячних посадових окладів,
яка належить держаним службовцям при
виході на пенсію, як це передбачено ст.
37 Закону №3723.

З метою отримання вказаної допомоги
позивач направила на адресу
відповідача заяву від 04.10.2011 року.

На вказану заяву позивач отримала
листа від Дніпропетровського
обласного центру зайнятості від 05.10.2011
p., вих., №12/10-3057, в якому Центр повідомив,
що ОСОБА_2 не має права на отримання
такої допомоги на підставі роз'яснень
Головного управління державної служби
України та Головного управління праці
та соціального захисту населення
Дніпропетровської обласної державної
адміністрації.

На підставі рішення Конституційний суд
України від 26 листопада 2013 року №
11-рп/2013, з метою отримання вказаної
допомоги, позивач вдруге направила
відповідачу заяву від 04.12.2013 року.

Невдовзі позивач отримала листа від
24.12.2013 року № 12/11-4879, в якому відповідач
повідомив, що виплатити позивачу
грошову допомогу на теперішній час не є
можливим та порекомендував звернутися
до суду.

В матеріалах справи містяться письмові
заперечення відповідача проти позову.

В запереченнях представник
відповідача зазначив, що при виході на
пенсію ОСОБА_2 відмовлено у виплаті
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
посадових окладів на підставі
роз'яснень Головного управління
державної служби України від 22.03.2011 р.№
1960/13-11.

Відповідно до Роз'яснення, обов'язковою
умовою для виплати вказаної допомоги є
звільнення працівника з посади
держаного службовця у зв'язку з виходом
на пенсію державного службовця. Вихід
на пенсію визначається як підстава
припинення трудового договору
відповідно п. 3 ст. 30 Закону України «Про
державну службу» у зв'язку із
досягненням граничного віку
перебування на державній службі та
відповідно до ст. 38 КЗпП України
виходом на пенсію.

Позивачу припинено державну службу на
підставі п.2 ст. 40 КЗпП України, у зв'язку
з виявленням невідповідності
працівника займаній посаді за станом
здоров'я, що перешкоджає продовженню
даної роботи, а не у зв'язку із виходом
на пенсію.

Враховуючи той факт, що на момент
звільнення, а саме 05.08.2011 р, у позивача
було відсутнє право на отримання
грошової допомоги в розмірі 10 окладів,
відповідно до роз'яснень Головного
управління державної служби України
від 22.03.2011 р. № 1960/13-11, представник
відповідача просив відмовити у
задоволенні позову.

Відповідно до ст.37 Закону України «Про
державну службу» № 3723 державним
службовцям у разі виходу на пенсію при
наявності стажу державної служби не
менше 10 років виплачується грошова
допомога в розмірі 10 місячних
посадових окладів.

Відповідно до ч.1 ст.21 - Закону України
«Про основні засади соціального
захисту ветеранів праці та інших
громадян похилого віку в Україні» від 6
грудня 1993 року № 3721 -XII - особам перед
пенсійного віку, трудовий договір з
якими було розірвано з ініціативи
власника або уповноваженого ним органу
в зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, в тому числі
ліквідацією, реорганізацією,
перепрофілюванням підприємств,
установ, організацій, скороченням
чисельності або штату працівників, а
також виявленою невідповідністю
працівника займаній посаді за станом
здоров'я, гарантується право на
достроковий вихід на пенсію за півтора
року до встановленого законодавством
строку, якщо вони мають страховий стаж
для чоловіків - 25 років, для жінок - 20
років, а для осіб, які мають право на
пенсію на пільгових умовах, - стаж
роботи, який дає право на цей вид
пенсії.

Відповідно до рішення Конституційний
суд України від 26 листопада 2013 року №
11-рп/2013 у справі за конституційним
зверненням громадянки ОСОБА_3 щодо
офіційного тлумачення положення
частини 13 ст. 37 Закону України «Про
державну службу» в системному зв'язку з
положеннями п. 2 ч. 1, 2 ст. 40 Кодексу
законів про працю України, статті 21
Закону України «Про основні засади
соціального захисту ветеранів праці та
інших громадян похилого віку в Україні
вирішено, що грошова допомога в розмірі
10 місячних посадових окладів
виплачується державному службовцю за
умов виходу на пенсію з посади
державного службовця та наявності
страхового стажу, у тому числі стажу
державної служби не менше 10 років. Тому
розірвання трудового договору з
державним службовцем з підстав,
визначених у пункті 2 частини першої
статті 40 Кодексу (зокрема, виявленої
невідповідності працівника займаній
посаді або виконуваній роботі
внаслідок стану здоров'я, який
перешкоджає продовженню даної роботи),
не може нівелювати право державного
службовця на отримання зазначеної
грошової допомоги за умови наявності
стажу державної служби не менше 10
років.

Таким чином, дії відповідача, що
виразилися у відмові виплатити
грошову допомогу в розмірі 10 місячних
посадових окладів, яка належить
державним службовцям при виході на
пенсію згідно ст.37 Закону №3723, не
ґрунтуються на нормах Закону та
значною мірою порушують її права.

Згідно зі штатним розписом
Дніпропетровського обласного центру
зайнятості середньомісячний
посадовий оклад позивача на дату
звільнення складав 1 050,00 грн.

Таким чином, для отримання державним
службовцем права на виплату йому
грошової допомоги в розмірі 10 місячних
окладів закон передбачає одночасного
настання сукупності наступних
юридичних фактів, а саме вихід на
пенсію та наявність стажу державної
служби не менше як 10 років. Як
вбачається з матеріалів справи усім
вказаним умовам позивач відповідає.

Враховуючи все вищевикладене суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача підлягають
задоволенню.

Керуючись ст.ст.158-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
повністю.

Визнати незаконними дії
Дніпропетровського обласного центру
зайнятості з приводу невиплати ОСОБА_2
грошової допомоги державним
службовцям при виході на пенсію в
розмірі 10 місячних посадових окладів
згідно ст. 37 Закону України «Про
державну службу».

Зобов'язати Дніпропетровський
обласний центр зайнятості виплатити на
користь ОСОБА_2 грошову допомогу
державним службовцям при виході на
пенсію, що передбачено ст. 37 Закону
України «Про державну службу» в
розмірі 10 500 (десять тисяч п'ятсот грн.).

Постанова суду набирає законної сили
відповідно до ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена в порядку та у
строки, встановлені ст.186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна,
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Д.П. Павловський