Справа № 826/1596/13-а
Суддя: Файдюк В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
826/1596/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Клименчук Н.М.
Суддя-доповідач: Файдюк В.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді
Файдюка В.В.

суддів:
Старової Н.Е.

Чаку
Є.В.

При секретарі:
Бібко А.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Р-БТЛ" на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 14 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Р-БТЛ" до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі Головного управління
Міністерства доходів і зборів України
у місті Києві визнання протиправним та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В :

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
14 листопада 2013 року в задоволенні
адміністративного позову ТОВ "Р-БТЛ" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень - відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеною
постановою, позивач звернувся до суду з
апеляційною скаргою, в якій просить її
скасувати та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги.

Суд, дослідивши матеріали справи,
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
вірно встановлено судом першої
інстанції, ТОВ "Р-БТЛ" є юридичною
особою та перебуває на обліку в ДПІ у
Печерському районі м. Києва ГУ
Міндоходів.

Головним державним податковим
ревізором-інспектором відділу
спеціальних перевірок управління
податкового контролю ДПІ у Печерському
районі м. Києва відповідно до наказу
ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС
№1335 від 14 вересня 2012 року на підставі
пп. 78.1.1 п. 78.1 статті 78, пп. 75.1.2 п. 75.1
статті 75, статті 79 Податкового кодексу
України проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку ТОВ
«Р-БТЛ» з питань дотримання вимог
податкового законодавства при
здійсненні фінансово-господарських
відносин з ТОВ «ТПК «Салтіс» та ТОВ «КБ
«Оксідон» за період з 01 січня 2010 року по
31 березня 2012 року.

За результатами проведеної перевірки
ДПІ у Печерському районі м. Києва ДПС
складено акт від 05 жовтня 2012 року №
№805/22-08/36386177, згідно висновків якого за
позивачем встановлені порушення пп. 5.1,
пп. 5.3.9 п. 5.3 статті 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств» в
результаті чого занижено податок на
прибуток на загальну суму 166 093 грн.; пп.
7.4.1, пп. 7.4.5 п. 7.4 статті 7 Закону України
«Про податок на додану вартість» в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на загальну суму 132 874
грн.

На підставі складеного акту перевірки,
18 жовтня 2012 року відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість на загальну суму 199 311 грн., у
тому числі за штрафними (фінансовими)
санкціями - 66 437 грн.; № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток на загальну суму
249 140 грн., у тому числі за штрафними
(фінансовими) санкціями - 83 047 грн.

Не погоджуючись з вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями,
позивач оскаржив їх в судовому порядку.

Спірні правовідносини, що стали
предметом розгляду даної справи
регулюються податковим
законодавством, яке діяло на момент їх
виникнення, зокрема Законом України
«Про податок на додану вартість»
№168/97-ВР від 03 квітня 1997 року, Законом
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» в редакції Закону України
від №283/97-ВР 22 травня 1997 року та Законом
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» №996-XIV
від 16 липня 1999 року.

З матеріалів справи вбачається, що ТОВ
"Р-БТЛ" мало взаємовідносини з ТОВ
"ТПК"Салтіс" за договором про надання
послуг № 24-12 від 24 грудня 2010 року та ТОВ
"КБ Оксідон" за договором № 031/11 від 16
листопада 2010 року.

Так, відповідно до п. 5.1 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» валові витрати
виробництва та обігу (далі - валові
витрати) - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Підпунктом 5.2.1 пункту 5.2 статті 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» зазначено, що до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

Згідно з пп. 5.3.9 п. 5.3 статті 5 вказаного
Закону не належать до складу валових
витрат будь-які витрати, не
підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку.

Відповідно до п. 1.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» податковий
кредит - сума, на яку платник податку
має право зменшити податкове
зобов'язання звітного періоду,
визначена згідно з цим Законом.

Відповідно до підпункту 11.2.1 пункту 11.2
статті 11 Закону датою збільшення
валових витрат виробництва (обігу)
вважається дата, яка припадає на
податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше: або дата списання
коштів з банківських рахунків платника
податку на оплату товарів (робіт,
послуг), а в разі їх придбання за
готівку - день їх видачі з каси платника
податку; або дата оприбуткування
платником податку товарів, а для робіт
(послуг) - дата фактичного отримання
платником податку результатів робіт
(послуг).

Підпунктом 7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону
Країни "Про податок на додану вартість"
встановлено, що податкова накладна
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача, та є підставою для
нарахування податкового кредиту.

Згідно із підпунктом 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону Країни "Про податок на
додану вартість" податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 81 цього Закону, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підпунктом 7.4.4 пункту 7.4 статті 7
зазначеного Закону, встановлено, що
якщо платник податку придбаває
(виготовляє) матеріальні та
нематеріальні активи (послуги), які не
призначаються для їх використання в
господарській діяльності такого
платника, то сума податку, сплаченого у
зв'язку з таким придбанням
(виготовленням), не включається до
складу податкового кредиту.

Відповідно до підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону Країни "Про податок на
додану вартість" не підлягають
включенню до складу податкового
кредиту суми сплаченого (нарахованого)
податку у зв'язку з придбанням товарів
(послуг), не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті 7
зазначеного Закону, встановлено, що
датою виникнення права платника
податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг).

Відповідно до статті 1 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинний
документ - це документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Частинами 2 та 3 статті 9 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

При поставці товарів (робіт) такими
первинними документами можуть бути
видаткова накладна постачальника
або акт здачі-приймання виконаних
робіт.

Таким чином, з вищенаведеного
вбачається, що підставою для
формування податкового кредиту, є саме
наявність у платника податку - покупця
належно оформленої податкової
накладної, та здійснення операції з
метою досягнення господарської мети.

За змістом наведених правових норм
податковий кредит для визначення
об'єкта оподаткування ПДВ має бути
сформований за наявності фактично
здійснених і підтверджених належним
чином господарських операцій разом із
складеними при їх проведенні
первинними документами, які
відображають реальність тієї операції,
яка є підставою для обліку платника
податків.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач на підтвердження виконання
сторонами вказаних договорів надав до
суду копії таких документів: договори
про надання послуг, акти надання
послуг, податкові накладні, виписки з
банківського рахунку, фотографії.

В оскаржуваній постанові суд першої
інстанції зазначає, що зазначені
виписки не засвідчені належним чином
установою банку, а тому не можуть
вважатися допустимими доказами у
розумінні статті 70 Кодексу
адміністративного судочинства
України. Однак позивачем в судовому
засіданні надано для огляду оригінали
вказаних виписок.

Суд першої інстанції в постанові, а
відповідач в акті перевірки
зазначають, щодо ТОВ «КБ «Оксідон»
наступне: свідоцтво платника ПДВ
даного підприємства анульовано 28
квітня 2011 року у зв'язку із внесенням до
ЄДР запису про відсутність за
місцезнаходженням.

Однак, колегія суддів з таким
твердженням не погоджується, оскільки
на момент укладення господарських
договорів контрагенти позивача були
зареєстровані як юридичні особи,
перебували на обліку в органах
державної податкової служби і мали
свідоцтва про реєстрацію платника ПДВ.

Відмовляючи в задоволенні позову,
Окружний адміністративний суд м. Києва
зазначає, що саме рахунки-фактури є
належними та допустимими доказами, які
підтверджують факт отримання
Позивачем послуг від TOB «КБ Оксідон» та
TOB «ТПК «Салтіс» та посилається на їх
відсутність.

Проте, фактично рахунок-фактура є
розрахунково-платіжним документом, що
передбачає тільки виставлення певних
сум до оплати покупцям за поставлені
(фактично поставлені) товари чи надані
(фактично надані) послуги, а сам факт
отримання товарів (послуг) повинен бути
підтверджений видатковими накладними
постачальника або актами
прийому-передачі виконаних робіт
(послуг).

Аналогічної думки дотримується і
Мінфін у листах від 27 листопада 2006 року
№ 31-34000-20-23/25136, ВІД 09 липня 2007 року №
31-34000-20/23-4579/4800, від 30 травня 2011 року №
31-08410-07-27/13794.

Під час огляду та дослідження
первинних документів, поданих
позивачем на підтвердження його
взаємовідносин з контрагентами, судом
не встановлено їх невідповідності
вимогам чинного податкового
законодавства.

Отже позивачем правомірно було
сформовано податковий кредит, оскільки
наведена вище первинна документація
чітко відображає операції які були
здійсненні між позивачем та його
контрагентами.

Також необхідно зазначити, що
невиконання контрагентом зобов'язання
по сплаті податку до бюджету не
являється підставою для позбавлення
платника податку права на отримання
податкового кредиту та відшкодування
податку на додану вартість.

Крім цього, невиконання контрагентом
позивача власних податкових
зобов'язань перед бюджетом, тягне
відповідну відповідальність саме для
нього, і не може вважатися підставою
для відповідальності позивача.

Судом на момент прийняття рішення у
справі не встановлено наявність
постановлених у судовому порядку
обвинувальних вироків стосовно
посадових осіб контрагентів за фактом
фіктивного підприємництва.

Враховуючи зазначене, та оскільки
судом не було встановлено ознак
фіктивності укладених між позивачем та
його контрагентами правочинів,
необґрунтованими є висновки викладені
відповідачем в акті перевірки про
порушення позивачем податкового
законодавства

А як наслідок, колегія суддів приходить
до висновку про неправомірність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідача.

Отже, враховуючи, що апелянтом
доведений реальний характер
зазначених договорів, колегія судів
приходить до висновку про наявність у
позивача права на спірні суми
податкового кредиту з ПДВ та на
віднесення вказаних сум витрат до
валових витрат підприємства.

Таким чином протиправним є висновок
суду першої інстанції про відмову в
задоволенні даного адміністративного
позову.

Отже при винесенні оскаржуваної
постанови судом першої інстанції було
допущено порушення норм матеріального
права, що призвело до невірного по суті
вирішення справи.

Згідно до статті 202 КАС України -
підставами для скасування постанови
або ухвали суду першої інстанції та
ухвалення нового рішення є, зокрема,
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Керуючись ст. ст. 160, 198, 202, 205, 207, 212, 254 КАС
України суд,

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю "Р-БТЛ" -
задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 14 листопада 2013 року -
скасувати та ухвалити нову.

Адміністративний позов Товариства з
обмеженою відповідальністю "Р-БТЛ" до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень - задовольнити.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Печерському районі Головного
управління Міністерства доходів і
зборів України у місті Києві 18 жовтня
2012 року №, №.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому статтею 254 КАС
України та може бути оскаржена
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції в порядку і
строки, встановлені статтею 212 КАС
України.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Файдюк В.В.

Судді:

Чаку Є.В.

Старова Н.Е.