Справа № 466/8691/13-а 2а/466/342/13
Суддя: Курилець А.Р.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

19 березня 2014 року Справа № 876/951/14

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Курильця
А.Р.,

суддів: Кушнерика
М.П., Мікули О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в Шевченківському районі м.
Львова на постанову Шевченківського
районного суду м. Львова від 18 грудня 2013
року в справі за адміністративним
позовом ОСОБА_1 до управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова про
зобов'язання провести нарахування
підвищення до пенсії як дитині війни, -

ВСТАНОВИЛА:

В грудні 2008 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова про
зобов'язання здійснити нарахування
щомісячного підвищення до пенсії за
період з 01.01.2007 року по 31.10.2008 року,
зазначивши, що відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» передбачено виплату такої
у розмірі 30% мінімальної пенсії за
віком. Незважаючи на це, відповідач її
не виплачує.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2009
року позов задоволено частково.
Зобов'язано відповідача здійснити
нарахування та виплату позивачу
підвищення до пенсії як дитині війни в
розмір 30% мінімальної пенсії за віком
за період з 09.07.2007 року по 31.12.2007, з 22.05.2008
року по 31.10.2008 року з урахуванням
проведених виплат.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09.09.2011 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
відповідача нарахувати та виплатити на
користь позивача підвищення до пенсії
як дитині війни в розмір 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 09.07.2007 року
по 31.12.2007 року, з 22.05.2008 року по 31.12.2008
року.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 16 жовтня 2013 року постанову
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 09 вересня
2011 року скасовано, постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 28 січня 2009
року в частині, що стосується позовних
вимог про нарахування і виплату
державної соціальної підтримки дітей
війни за 2007 рік скасовано, а справу в
цій частині направлено на новий
розгляд до суду першої інстанції.

Постановою Шевченківського районного
суду м. Львова від 18 грудня 2013 року
позов задоволено частково. Зобов'язано
відповідача здійснити нарахування та
виплату позивачу підвищення до пенсії
як дитині війни в розмір 30% мінімальної
пенсії за віком за період з 09.07.2007 року
по 31.12.2007. в задоволенні решти позовних
вимог відмовлено.

Не погоджуючись з таким рішенням суду,
управління Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова
подало апеляційну скаргу, в якій
просить відмовити в задоволенні
позову.

Свою апеляційну скаргу апелянт мотивує
тим, що постанова суду першої інстанції
прийнята з порушенням норм
процесуального та матеріального права.
Вказує про те, що норма ч.3 ст.28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування» не
застосовується для перерахунків або
підвищень до пенсії, оскільки питання
величини мінімальної пенсії за віком,
що застосовується для обчислення
підвищення пенсії особам, яким
встановлено статус «дитина війни» не
вирішено у законодавчому порядку.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України апеляційний суд
прийшов до висновку про можливість
розгляду справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
до часткового задоволення з наступних
підстав.

Задовольняючи частково позовні вимоги,
суд першої інстанції виходив з того, що
позивач є дитиною війни, а відтак, має
право на підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».
Рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року № 6-рп/2007 та від
22.05.2008 року №10-рп/2008 положення Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2007 рік», Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік»,
якими обмежується дія ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» визнано неконституційними та
такими, що втрачають чинність з дня
ухвалення Конституційним Судом
України цих Рішень. При цьому згідно
п.п. 5,6 резолютивної частини такого це
рішення має преюдиційне значення для
судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними та є обов'язковим до
виконання на території України,
остаточним і не може бути оскаржене.

З такими висновками суду першої
інстанції колегія суддів погоджується
частково з наступних підстав.

Безспірно встановлено, що позивач є
дитиною війни та відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни»(у редакції, що була чинною
на час виникнення спірних
правовідносин) мав право на отримання
підвищення виплачуваної йому пенсії за
віком.

Разом з тим, при зверненні до суду
позивачем пропущено річний строк
звернення до суду, передбачений ч. 2 ст.
99 КАС України (в редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин) та не наведено поважних
причин його пропуску, на що звернув
увагу у своїй ухвалі Вищий
адміністративний суд України.

Згідно ч.1 ст.100 КАС України, в редакції,
яка була чинна на момент звернення
позивачів до суду, пропущення строку
звернення до адміністративного суду є
підставою для відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

Пропущення строків звернення до
адміністративного суду і заява сторони
про застосування наслідків пропущення
строків звернення до
адміністративного суду не може бути
безумовною підставою для відмови у
задоволенні позову, оскільки суд може
визнати причину пропуску таких строків
поважною і в такому випадку справа
розглядається і вирішується в порядку,
встановленому КАС України.

Обставини, з якими сторона пов'язує
поважність причин пропуску строків
звернення до суду, доводяться стороною
і встановлюються судом тільки у
випадку, якщо заявлена вимога про
застосування цих строків.

Суд першої інстанції помилково поновив
строк звернення до суду, оскільки в
матеріалах справи відсутні будь-які
підтвердження того, що позивач не міг
вчасно звернутись до суду за захистом
своїх прав через хворобу і перебування
на лікуванні.

З урахуванням наведеного та фактичної
дати звернення позивача за захистом
своїх порушених прав (про що свідчить
штемпель на поштовому конверті),
виходячи із передбаченого законом
строку звернення до адміністративного
суду, на застосуванні якого наполягав
відповідач, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку про відсутність
підстав для задоволення позовних вимог
позивача у частині зобов'язання
відповідача провести нарахування та
виплату підвищення до пенсії за період
з 01.01.2007 року по 23.11.2007 року включно.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх положення, що визнані
неконституційними втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним судом
України рішення про їх
неконституційність.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити про те, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбачених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», доплат до пенсії не може бути
причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі "Кечко проти України").

Оскільки правові положення, які
передбачають виплату доплат до пенсії
дітям війни є чинними, а позивач
належить до вказаної групи осіб і має
право на її отримання, органи державної
влади не можуть свідомо зменшувати
розмір такої допомоги.

Стосовно посилань апелянта на те, що
законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункової величини для
підвищення пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни», то колегія вважає за необхідне
вказати про наступне.

За чинним законодавством України
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Однак, згідно ч.3 ст. 28
цього Закону мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом, однак, оскільки
законодавством інший мінімальний
розмір пенсії за віком не визначений,
то слід застосовувати цей розмір,
зокрема і при нарахуванні та виплаті
підвищення до пенсії згідно ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни».

З огляду на вищевикладене, доводи
апеляційної скарги є суттєвими і
складають підстави для висновку про
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, через
що постанова суду підлягає скасуванню
з прийняттям нового рішення про
часткове задоволення заявленого
позову з вищевикладених мотивів.

Керуючись ст.ст. 99, 100, 195, 197, 198, 202, 205, 207, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Шевченківському районі м. Львова
задоволити частково.

Постанову Шевченківського районного
суду м. Львова від 18 грудня 2013 року у
справі № 466/8691/13-а скасувати та прийняти
нову, якою позов ОСОБА_1 задоволити
частково.

Адміністративний позов в частині
позовних вимог про визнання
протиправними дій відповідача щодо
обмеження виплати державної
соціальної допомоги як дитині війни;
зобов'язання пенсійний орган провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30% мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" за період з 01.01.2007 року по 23.11.2007
року включно - залишити без розгляду.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Львова щодо нездійснення
нарахування та виплати на користь
ОСОБА_1 підвищення до пенсії в розмірі 30
% мінімальної пенсії за віком
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» за
період починаючи з 24.11.2007 року по 31.12.2007
року, із урахуванням вимог ст. 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»,
протиправними.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Шевченківському районі
м. Львова провести на користь ОСОБА_1
нарахування і виплату підвищення до
пенсії в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» за період починаючи з 24.11.2007 року
по 31.12.2007 року, із урахуванням вимог ст.
28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» та проведених виплат за
вказаний період.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подання касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий :
А.Р. Курилець

Судді :
М.П. Кушнерик

О.І. Мікула