Справа № 2а/0470/13741/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/800/32500/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів на постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 03 грудня 2012
року та ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Державної інспекції України
з питань захисту прав споживачів,
Голови Державної інспекції України з
питань захисту прав споживачів -
Орєхова Сергія Миколайовича, Інспекції
з питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку, -

встановила:

У січні 2011 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Державної інспекції
України з питань захисту прав
споживачів, Голови Державної інспекції
України з питань захисту прав
споживачів - Орєхова Сергія
Миколайовича, Інспекції з питань
захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
грудня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09 квітня 2013 року, позовні вимоги
ОСОБА_2 задоволено частково. Визнано
протиправним та скасовано наказ голови
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики Матвійчук О.С. від 23 листопада
2010 року № 811-К та поновлено ОСОБА_2 на
посаді заступника начальника
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області - начальника управління по
контролю якості послуг та реклами.
Стягнуто з Інспекції з питань захисту
прав споживачів у Дніпропетровській
області на користь позивача середній
заробіток за час вимушеного прогулу з 23
листопада 2010 року до дня поновлення на
роботі у розмірі 114857,10 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
першої та апеляційної інстанцій,
Державна інспекція України з питань
захисту прав споживачів подала
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанції, ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів щодо правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушень судами першої та
апеляційної інстанції норм
матеріального і процесуального права
при прийнятті рішення, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій без змін, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з 01 липня 2010 року ОСОБА_2
призначено на посаду заступника
начальника Головного
Дніпропетровського обласного
управління у справах захисту прав
споживачів - начальника управління з
контролю якості послуг та реклами.

Наказом голови Державного комітету
України з питань технічного
регулювання та споживчої політики
Матвійчук О.С. від 23 листопада 2010 року №
811-К звільнено ОСОБА_2 із зазначеної
посади та згідно статті 4 та пункту 1
статті 30 Закону України «Про державну
службу» припинено перебування
позивача на державній службі.

Підставою для прийняття спірного
наказу слугував лист Управління Служби
безпеки України у Дніпропетровській
області від 14 листопада 2010 року № 55/3/9817,
яким повідомлялося про отриману в ході
проведення заходів з протидії корупції
в органах державної влади та місцевого
самоврядування інформацію щодо
незаконної видачі паспорту
громадянина України ОСОБА_2 в
результаті надання ним недостовірних
даних про отримання громадянства
України.

Приписами Положення про Державний
комітет України з питань технічного
регулювання та споживчої політики,
затвердженого Указом Президента
України від 18 березня 2003 року № 225/2003 та
Положення про Управління у справах
захисту прав споживачів в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі, затвердженого наказом
Державного комітету України з питань
технічного регулювання та споживчої
політики від 23 червня 2009 року № 229,
передбачено, що рішення про
призначення та звільнення з посади
заступника начальника Головного
Дніпропетровського обласного
управління у справах захисту прав
споживачів повинно було прийматися
головою Держспоживстандарту України
за умови подання начальника Головного
Дніпропетровського обласного
управління у справах захисту прав
споживачів.

Разом з тим, як вірно досліджено судами
попередніх інстанцій, спірний наказ
про звільнення було прийнято без
подання начальника Головного
Дніпропетровського обласного
управління у справах захисту прав
споживачів, а лише на підставі листа
Управління Служби безпеки України у
Дніпропетровській області від 14
листопада 2010 року № 55/3/9817.

Крім того, судами встановлено, що
рішенням Бабушкінського районного
суду м. Дніпропетровська від 24 грудня
2010 року у справі № 2о-343/2010, яке набрало
законної сили 05 січня 2011 року,
встановлено факт безперервного
проживання ОСОБА_2 на території України
з 04 травня 1998 року по 25 лютого 1997 року.

Тоді як, рішенням Кіровського
районного суду м. Дніпропетровська від
24 січня 2012 року у справі № 2о-115/2011
2-о/418/32/2012, яке набрало законної сили 06
лютого 2012 року, встановлено факт того,
що ОСОБА_2 набув належність до
громадянства України та є громадянином
України з 24 серпня 1991 року.

Враховуючи викладене, та з урахуванням
вимог частини 1 статті 71 та частини 1
статті 72 КАСУ, колегія суддів
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що
зазначеними судовими рішеннями
спростовуються обставини, які
слугували підставою для винесення
спірного наказу голови Державного
комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики
Матвійчук О.С. від 23 листопада 2010 року №
811-К.

Також, судами встановлено, що Державну
інспекцію України з питань захисту
прав споживачів було утворено
відповідно до Указу Президента України
від 06 квітня 2011 року № 370/2011 «Питання
оптимізації системи центральних
органів виконавчої влади», яким
одночасно ліквідовано Державну службу
технічного регулювання України,
поклавши її функції (крім функцій з
реалізації державної політики з питань
державного контролю у сфері захисту
прав споживачів) на Міністерство
економічного розвитку і торгівлі
України та Державну ветеринарну та
фітосанітарну службу України.

Законодавством встановлена можливість
ліквідації державної установи
(організації) з одночасним створенням
іншої, яка буде виконувати
повноваження (завдання) особи, що
ліквідується, не виключає, а включає
зобов'язання роботодавця (держави) по
працевлаштуванню працівників
ліквідованої установи.

Як вірно досліджено судами попередніх
інстанцій, відповідачем зазначене
зобов'язання виконано не було, і
відповідно, трудові гарантії позивача
як працівника, були порушені.

Наведене узгоджується з правовою
позицією колегії суддів Верховного
Суду України у постанові від 17 жовтня
2011 року.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновками судів першої
та апеляційної інстанцій про те, що
спірний наказ голови Державного
комітету України з питань технічного
регулювання та споживчої політики
Матвійчук О.С. від 23 листопада 2010 року №
811-К, прийнятий з порушенням вимог
чинного законодавства, і відповідно,
суди дійшли до обґрунтованого висновку
про наявність правових підстав для
задоволення позовних вимог ОСОБА_2 щодо
його скасування та поновлення позивача
на посаді заступника начальника
Інспекції з питань захисту прав
споживачів у Дніпропетровській
області - начальника управління по
контролю якості послуг та реклами.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими,
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу Державної інспекції
України з питань захисту прав
споживачів залишити без задоволення, а
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 03
грудня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09 квітня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів, Голови
Державної інспекції України з питань
захисту прав споживачів - Орєхова
Сергія Миколайовича, Інспекції з
питань захисту прав споживачів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
наказу, поновлення на роботі, стягнення
середнього заробітку - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко