Справа № 2а-15482/09/2670
Суддя: Карась О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

04 березня 2014 року
м. Київ К/9991/755/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Карася О.В. (головуючого), Голубєвої
Г.К., Рибченка А.О.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Фізичної
особи - підприємця ОСОБА_4 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 15.03.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010 по
справі № 2а-15482/09/2670

за позовом Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4

до Державної податкової
інспекції у Подільському районі м.
Києва

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Підприємець в судовому порядку
оскаржив податкові повідомлення -
рішення від 06.11.2009 № /0, яким
позивачу державним податковим органом
донараховано 137 254,41 грн. податку з
доходів фізичних осіб, від 06.11.2009 №
/0, яким позивачу визначено суму
податкового зобов'язання з врахуванням
штрафних санкцій з податку на додану
вартість в сумі 325 875,00 грн. та від 06.11.2009
№ /0, яким позивачу (з урахуванням
штрафних (фінансових) санкцій)
донараховано податок з доходів
фізичних осіб у сумі 1 857,54 грн.

Постановою суду першої інстанції,
залишеною без змін ухвалою
апеляційного суду, у позові відмовлено.

Ухвалюючи рішення, суди попередніх
інстанцій виходили з того, що
оподаткування доходів, отриманих
платником єдиного податку з порушенням
умов перебування на спрощеній системі
оподаткування (перевищення граничного
розміру виручки платником єдиного
податку), повинно здійснюватися з
урахуванням загальної системи
оподаткування.

Не погодившись із судовими рішеннями
першої та апеляційної інстанцій,
позивач подав касаційну скаргу, де
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить зазначені судові рішення
скасувати та задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі.

У поданих запереченнях на скаргу
Державна податкова адміністрація
України просить у задоволенні скарги
відмовити через її необґрунтованість.

Перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, юридичної оцінки обставин
справи, доводи касаційної скарги та
заперечення на неї, колегія суддів
дійшла висновку, що касаційну скаргу
необхідно відхилити з наступних
підстав.

Судами першої і апеляційної інстанцій
встановлено та підтверджено
матеріалами справи, що Державною
податковою інспекцією з 01.07.2006 по 30.06.2009
проведена виїзна перевірка Підприємця,
який у 2007 році перебував на спрощеній
системі оподаткування, з приводу
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів) за вказаний
період.

У ході вказаної перевірки фахівці
Державної податкової інспекції дійшли
висновку, викладеному в акті перевірки
від 26.10.2009 № 99-17-405-, про допущене
позивачем порушення вимог ст. 13 Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 "Про прибутковий податок з
громадян", ст.1 Указу Президента України
від 03.07.1998 №727 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва", п. 19.1
ст. 19 Закону України від 22.05.2003 № 889-IV
"Про податок з доходів фізичних осіб",
внаслідок чого занижено чистий
оподатковуваний дохід, що, в свою чергу
призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб на загальну суму
137 254,41 грн., та не утримано та не
перераховано до бюджету в повному
обсязі податку з доходів фізичних осіб
із заробітної плати найманих
працівників у сумі 619,18 грн. Крім того
перевіркою встановлено порушення
позивачем пп. 2.3.1 п. 2.3 ст. 2 та пп. 3.1.1 п. 3.1
ст. 3 Закону України від 03.04.1997 № 168/97-ВР
"Про податок на додану вартість", в
результаті чого занижено податок на
додану вартість (далі - ПДВ) в сумі 217 250,00
грн.

Такий висновок фахівців контролюючого
органу мотивовано зокрема тим, що
перебуваючи на спрощеній системі
оподаткування Підприємцем було
отримано виручку у розмірі 660 533,00 грн.,
що перевищує 500 тис. грн.

На підставі вказаного акту перевірки
податковою інспекцією винесено
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення.

Судами також встановлено, що
перевищення граничної суми єдиного
податку відбулося внаслідок отримання
позивачем грошових коштів у межах
договору комісії.

Так, спеціальним нормативним актом, що
визначає правила оподаткування
доходів суб'єктів підприємницької
діяльності - фізичних осіб, які
здійснюють підприємницьку діяльність
без створення юридичної особи є Указ
Президента України від 03.07.1998 №727/98 "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" (далі - Указ №727/98).

Статтею 1 Указу № 727/98 встановлено, що
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для
суб'єктів малого підприємництва
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис. грн.

Виручкою від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) вважається
сума, фактично отримана суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг)
(абзац 5 вказаної статті).

Статтею 5 вказаного Указу передбачено,
що у разі порушення вимог, установлених
ст. 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду (кварталу).

Таким чином, суди попередніх інстанцій,
цілком обґрунтовано дійшли висновку,
що сума виручки платника єдиного
податку - комісіонера від продажу
товарів, що передані йому на реалізацію
комітентом, у повному обсязі
зараховується до складу виручки такого
платника - комісіонера, а тому ця сумі
враховується при визначенні
граничного обсягу виручки, при
перевищенні якого Підприємець
зобов'язаний перейти на загальну
систему оподаткування.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та не заперечувалось
позивачем, Підприємець не переходила
на загальну систему оподаткування, що є
порушення вимог вищезазначеного Указу.

Оподаткування доходів, отриманих
платником податків єдиного податку з
порушенням умов перебування на
спрощеній системі оподаткування,
здійснюватися з урахуванням загальної
системи оподаткування, зокрема, доходи
(виручка), отримані таким суб'єктом,
підлягають оподаткуванню у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України від 26.12.1992 №
13-92 "Про прибутковий податок з
громадян", який діє у частині
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю.

Абзацом 1 ст. 13 Декрету № 13-92 визначено,
що оподаткуванню підлягають доходи
громадян, одержані протягом
календарного року від здійснення
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також інші
доходи громадян, не передбачені як
об'єкти оподаткування у розділах II та III
цього Декрету.

Оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву (абзац
2 вказаної статті).

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає обов`язок
оподаткування суми такого перевищення
за ставкою, передбаченою ст. 7 Закону №
889-IV.

За таких обставин податкове
повідомлення - рішення від 06.11.2009
№/0, яким позивачу донараховано 137
254,41 грн. податку з доходів фізичних
осіб, відповідає вимогам чинного
законодавства України.

Крім того, як було зазначено вище
Підприємець при порушенні вимог
перебування на спрощеній системі
оподаткування зобов'язаний перейти на
загальну систему оподаткування, а
відповідно до вимог пп. 2.3.1 п.2.3 ст.2
Закону України "Про податок на додану
вартість" і в обов'язковому порядку
зареєструватись платником ПДВ.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій позивач платником ПДВ не
реєструвалась.

Згідно пп. 3.1 п. 3.1 ст. 3 Закону України
"Про податок на додану вартість"
об'єктом оподаткування є операції
платників податку з поставки товарів
та послуг, місце надання яких
знаходиться на митній території
України, в тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору) для
погашення заборгованості
заставодавця, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу у
користування лізингоодержувача.

Судами попередніх інстанцій
встановлено та вбачається з акту
перевірки від 26.10.2009, який відповідно до
п. 1.3 Порядку оформлення результатів
невиїзних документальних, виїзних
планових та позапланових перевірок з
питань дотримання податкового,
валютного та іншого законодавства,
затвердженого Наказом Державної
податкової адміністрації України від
10.08.2005 № 327, є носієм доказової
інформації про виявлені порушення
вимог законодавства суб'єктом
господарювання, що в порушення ст. 3
Закону України "Про податок на додану
вартість" позивачем занижено податкові
зобов'язання з ПДВ на загальну суму 217
259,00 грн.

Таким чином, враховуючи абз. 4 п. 9.4 ст. 9
Закону України "Про податок на додану
вартість", згідно якого особа, що не
надсилає заяву про реєстрацію
платником податку на додану вартість,
несе відповідальність за
ненарахування або несплату цього
податку на рівні зареєстрованого
платника, судова колегія, погоджується
з правомірністю визначення позивачеві
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість у сумі 325 875,00 грн., у
тому числі: 217 250,00 грн. - основне
зобов'язання, 108 625,00 грн. - штрафні
(фінансові) санкції.

Суди також дійшли вірного висновку про
законність оскарженого податкового
повідомлення-рішення, яким визначено
позивачеві податкове зобов'язання з
прибуткового податку із працівників у
сумі 1 857,54 грн. (619,18 грн. - основне
зобов'язання та 1 238,36 грн. - фінансові
(штрафні) санкції), оскільки відповідно
до пп. 8.1.1 п. 8.1 ст. 8 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб"
податковий агент, який нараховує
(виплачує) оподатковуваний дохід на
користь платника податку, утримує
податок від суми такого доходу за його
рахунок, використовуючи ставку
податку, визначену у відповідних
пунктах ст. 7 цього Закону, проте
всупереч зазначеній нормі Підприємцем
не було утримано прибутковий податок у
обсязі визначеному законодавством.

Аналізуючи вище наведені норми та
фактичні обставини справи, колегія
судів Вищого адміністративного суду
дійшла висновку про обґрунтованість
висновків судів першої та апеляційної
інстанцій щодо відмови у задоволенні
позовних вимог Підприємця.

Доводи касаційної скарги зазначених
висновків суду не спростовують і не
дають підстав для висновку, що судами
попередніх інстанції при розгляді
справи неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права.

З урахуванням викладеного
передбачених законом підстав для
скасування оскаржуваних судових
рішень першої та апеляційної інстанцій
не вбачається.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 210 - 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_4 відхилити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 15.03.2010 та ухвалу
Київського апеляційного
адміністративного суду від 14.12.2010 по
справі № 2а-15482/09/2670 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і оскарженню не підлягає,
крім як з підстав, у строк та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий
О.В. Карась

Судді
Г.К.Голубєва

А.О. Рибченко