Справа № 804/1632/14
Суддя: Конєва Світлана Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-02-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 лютого 2014 р. Справа № 804/1632/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Конєвої С.О. при
секретарі судового
засіданняБезрученко К.В. за участю
представників сторін: Від позивача Від
відповідача Григоріва О.Ю. Гоцуленко
І.В. розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом Публічного
акціонерного товариства «Дизельний
завод» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 10.01.2014р., -

ВСТАНОВИВ:

23.01.2014р.Публічне акціонерне товариство
«Дизельний завод» звернувся з
адміністративним позовом до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів та просить визнати
протиправним та скасувати податкове
повідомлення-рішення № від
10.01.2014р. яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 214500,00 грн. та
визначено штраф у розмірі 107250,00 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що вказане податкове
повідомлення-рішення є незаконним,
необґрунтованим, винесеним з
порушенням норм чинного законодавства
та таким, що підлягає скасуванню з
огляду на те, що позивачем правомірно
було віднесено до податкового кредиту
в травні 2012р. податкову накладну №16
від 06.03.2012р. отриману від ТОВ «Спецвагон
Транслізинг» з датою виписки - березень
2012р. та не зареєстрованої в Єдиному
реєстрі податкових накладних шляхом
подання позивачем додатку 8 «Заява про
відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних)» до податкової
декларації з ПДВ за травень 2012р., що є
цілком правомірним та не суперечить
п.201.10 ст.201 ПК України. Окрім того,
позивач зазначає, що згідно до п.198.6
ст.198 ПК України право на включення сум
ПДВ до податкового кредиту
зберігається за позивачем протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної, а тому вважає
включення податкової накладної №16 за
березень 2012р. - у травні 2012р. на суму
ПДВ у розмірі 214500,00 грн., яка отримана
позивачем від продавця 30.05.2012р., вважає
правомірним.

Представник позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримав та
просив їх задовольнити.

Представники відповідача в судовому
засіданні проти позову заперечував,
просив відмовити в задоволенні позову
в повному обсязі посилаючись на те, що
перевіркою позивача було встановлено,
що позивачем у травні 2012р. включено до
додатку 8 «Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)»
до податкової декларації з ПДВ за
травень 2012р. податкову накладну №16 від
06.03.2012р., виписану контрагентом
позивача - ТОВ «Спецвагон Транслізинг»
з датою виписки - березень 2012р. у
періоді відмінному від звітного, що є
порушенням п.201.10 ст. 201 Податкового
кодексу України, що призвело до
завищення податкового кредиту у травні
2012р. на суму ПДВ - 214500,00 грн. За
викладеного, відповідач вважає, що
висновки, викладені в акті перевірки є
цілком обґрунтованими, правомірними, а
прийняте податкове
повідомлення-рішення ґрунтується на
вимогах чинного податкового
законодавства.

У судовому засіданні оголошувалася
перерва до 24.02.2014р.

У ході судового розгляду справи судом
встановлені наступні обставини у
справі.

Публічне акціонерне товариство
«Дизельний завод» зареєстроване як
юридична особа 04.11.1995р. розпорядженням
виконкому Криворізької міської ради за
адресою: м. Кривий Ріг, вул.
Електрозаводська, 34, перебуває на
обліку у Спеціалізованій ДПІ з
обслуговування великих платників у м.
Дніпропетровську МГУ Міндоходів та є
платником податку на додану вартість,
що підтверджується даними, наведеними
в акті від 30.07.2013р. (а.с.11).

19.06.2012р. позивачем було подано
податкову декларацію з податку на
додану вартість за травень 2012р. разом з
додатком 8 «Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)»
в якій позивачем було включено до
податкового кредиту податкову
накладну № 16 від 06.03.2012р. на суму ПДВ
214500,00 грн. виписану контрагентом
позивача - ТОВ «Спецвагон Транслізинг»,
яка не була вказаним контрагентом
зареєстрована в Єдиному державному
реєстрі податкових накладних та
вказана податкова накладна була
отримана позивачем лише 30.05.2012р.
(а.с.47-51).

Вказана вище податкова декларація
разом з додатком 8 та реєстром виданих
та отриманих податкових накладних була
прийнята податковою інспекцією про що
видано було квитанцію № 2 від
19.06.2012р.(а.с.51).

Надалі, податковою інспекцією у період
з 03.06.2013р. по 23.07.2013р. згідно зі ст.ст.20,77,
81, 82 Податкового кодексу України була
проведена документальна планова
виїзна перевірка позивача з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.10.2011р. по
31.12.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2011р. по
31.12.2012р. за результатами якої було
складено акт від 30.07.2013р. №75/32.4-35/1/00190957
яким встановлено порушення позивачем,
зокрема, п.14.1.36 ст.14, п.185.1 ст.185, п.188.1 ст.188
п.198.1 п.198.3 п.198.6 ст.198, п. 201.10 ст.201
Податкового кодексу України в
результаті чого завищено бюджетне
відшкодування на загальну суму 1 121 066
грн. (а.с.9-28).

На підставі вищевказаного акту
перевірки від 30.07.2013р. та рішення
податкового органу за результатами
розгляду скарги позивача від 11.12.2013р.
податковим органом 10.01.2014р. було
прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «В1» №
за яким позивачеві зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість по податковій
декларації № від 19.07.2012р., яка
поданій 19.07.2012р. у розмірі 214500,00 грн. -
сума завищення бюджетного
відшкодування, 107250 грн. - штрафні
(фінансові) санкції (а.с.7).

Позивач оспорює вказане вище
податкове повідомлення-рішення та
просить його визнати протиправним і
скасувати посилаючись на те, що
висновок контролюючого органу про
неправомірність включення позивачем у
травні 2012р. до податкового кредиту
податкової накладної № 16 від 06.03.2012р. в
періоді відмінному від звітного не
відповідає вимогам податкового
законодавства, так як таке право
позивача передбачено п.198.6 ст.198 ПК
України та зберігається за ним
протягом 365 календарних днів з дати
складання податкової накладної.

Заслухавши представників сторін, які
брали участь у судовому засіданні,
дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача є такими, що
підлягають задоволенню, виходячи з
наступного.

Як вбачається зі змісту акту перевірки
від 30.07.2013р. підставою для прийняття
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення стало те, що
позивачем було включено до складу
податкового кредиту за травень 2012р.
податкову накладну №16 від 06.03.2012р.
отриману від контрагента ТОВ
«Спецвагон Транслізінг» на загальну
суму 1287000 грн., в т.ч. ПДВ 214500,грн., яка не
зареєстрована у Єдиному реєстрі
податкових накладних, а саме:
зазначену податкову накладну включено
до додатку 8 «Заява про відмову
постачальника надати податкову
накладну (порушення ним порядку
заповнення та/або порядку реєстрації в
Єдиному реєстрі податкових накладних)»
податкової декларації з ПДВ за травень
2012р., тоді як дата її виписки є березень
2012р., тобто звітним періодом в якому
вона повинна була бути включена на
думку податкової інспекції є березень
2012р.

Однак, такі висновки податкового
органу є помилковими та не ґрунтуються
на нормах чинного податкового
законодавства України з наступних
підстав.

Пунктом 201.10 ст.201 Податкового кодексу
України (у редакції, чинній на травень
2012р.) податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

При здійсненні операцій з постачання
товарів/послуг платник податку -
продавець товарів/послуг зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну та
зареєструвати її в Єдиному реєстрі
податкових накладних.

У разі відмови продавця товарів/послуг
надати податкову накладну або в разі
порушення ним порядку її заповнення
та/або порядку реєстрації в Єдиному
реєстрі покупець таких товарів/послуг
має право додати до податкової
декларації за звітний податковий
період заяву із скаргою на такого
постачальника, яка є підставою для
включення сум податку до складу
податкового кредиту. До заяви
додаються копії товарних чеків або
інших розрахункових документів, що
засвідчують факт сплати податку у
зв'язку з придбанням таких
товарів/послуг або копії первинних
документів, складених відповідно до
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", що підтверджують факт
отримання таких товарів/послуг.

Пунктом 198.2 ст.198 Податкового кодексу
України визначено, що датою виникнення
права платника податку на віднесення
сум податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

За приписами п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України передбачено, що разі
якщо платник податку не включив у
відповідному звітному періоді до
податкового кредиту суму податку на
додану вартість на підставі отриманих
податкових накладних, таке право
зберігається за ним протягом 365
календарних днів з дати складання
податкової накладної.

Отже, з аналізу наведених норм можна
дійти висновку, що право платника
податку на віднесення до складу
податкового кредиту зберігається за
ним протягом 365 календарних днів з дати
складання податкової накладної.

За викладених обставин, суд приходить
до висновку, що законодавством надано
право платнику податку віднести суму
податку на додану вартість до
податкового кредиту у разі, якщо він її
не вніс у звітному періоді протягом 365
календарних днів з моменту її
складання, а отже, виходячи з
наведеного позивачем правомірно було
включено до складу податкового кредиту
суму 214500,00 грн. за податковою накладною
№16 від 06.03.2012р. у травні 2012р. у межах 365
календарних днів з дати складання
такої податкової накладної за
податковою декларацією з ПДВ, поданою
19.06.2012р.разом з додатком 8 «Заява про
відмову постачальника надати
податкову накладну (порушення ним
порядку заповнення та/або порядку
реєстрації в Єдиному реєстрі
податкових накладних)», оскільки у
відповідності до вимог п.201.10 ст. 201
Податкового кодексу України подання
такого додатку №8 до податкової
декларації є підставою для включення
сум податку до складу податкового
кредиту.

Також, судом приймається до уваги і те,
що податковим органом фактично була
проведена перевірка показників
податкової декларації з ПДВ за травень
2012р.поданої 19.06.2012р., тоді як зі змісту
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення видно, що воно
прийнято щодо податкової звітності
позивача поданої 19.07.2012р. за звітний
період - 06.2012р., що суперечить
обставинам справи та висновкам,
викладеним в акті перевірки від
30.07.2013р.(а.с.7).

Частина 1 статті 71 КАС України
встановлює, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
ч. 2 ст. 71 КАС України визначає, що в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дій чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст. 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Представник відповідача в ході
судового розгляду справи не надав
жодних доказів та не навів жодних
підстав, які б свідчили про
обґрунтованість прийнятого ним
податкового повідомлення-рішення від
10.01.2014р. або спростовували надані
докази та твердження позивача.

Не можуть бути прийняті до уваги доводи
податкової інспекції про те, що позивач
повинен був включити до складу
податкового кредиту податкову
накладну №16 від 06.03.2012р. у звітному
податковому періоду, тобто у березні
2012р. разом з додатком 8 до податкової
декларації з ПДВ за березень 2012р., а не у
травні 2012р. з огляду на те, що зазначена
податкова накладна отримана позивачем
лише 30.05.2012р. та згідно з нормами п.198.6
ст.198 Податкового кодексу України право
на віднесення сум до податкового
кредиту зберігається за позивачем
протягом 365 календарних днів з дати
складання податкової накладної.

Відповідно до ст.19 Конституції України
органи державної влади та місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно до ч.3 ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють, чи
прийняті (вчинені) вони на підставі, у
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України; з використанням повноважень з
метою, з якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення ( вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення ( дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Перевіривши правомірність прийняття
оспорюваного податкового
повідомлення-рішення у відповідності
до вимог ч.3 ст.2 вищевказаного Кодексу,
суд приходить до висновку, що
відповідачем прийнято оспорюване
податкове повідомлення-рішення від
10.01.2014р. не у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України та
без урахування всіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення
(вчинення дії), а тому оспорюване
податкове повідомлення-рішення є
протиправним і підлягає скасуванню.

Вирішуючи питання щодо розподілу
судових витрат, суд виходить із того, що
відповідно до ч.1 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

За таких обставин, слід стягнути з
Державного бюджету України на користь
позивача понесені ним судові витрати
по сплаті судового збору за платіжним
дорученням №1928 від 16.01.2014р. в розмірі 487
грн. 20 коп. (а.с.56).

Керуючись ст.ст. 2-10, 11, 12, 71, 86, 94, 122, 160, 161,
162, 163,167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов Публічного
акціонерного товариства «Дизельний
завод» до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками у
м.Дніпропетровську Міжрегіонального
головного управління Міндоходів про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№ від 10.01.2014р.- задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкове повідомлення-рішення
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками у м.Дніпропетровську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів № від 10.01.2014р.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства «Дизельний завод» (50106, м.
Кривий Ріг, вул. Електрозаводська, 34,
ІНН 52) - витрати по сплаті судового
збору у розмірі 487 грн. 20 коп. ( чотириста
вісімдесят сім грн. 20 коп.).

Постанова може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд шляхом подання
апеляційної скарги до суду першої
інстанції з одночасним направленням
копії апеляційної скарги до суду
апеляційної інстанції протягом десяти
днів з дня проголошення постанови або
протягом десяти днів з моменту
отримання копії постанови відповідно
до вимог ст. 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова суду набирає законної сили у
порядку та у строки, визначені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Повний текст постанови складений
03.03.2014р.

Суддя С.О. Конєва