Справа № 826/20190/13-а
Суддя: Скочок Т.О.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
21 березня 2014 року 09:15
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії суддів:
головуючого судді Скочок Т.О., суддів
Клочкової Н.В., Саніна Б.В., розглянувши
у порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовомГромадського об'єднання
«Український суспільно-правовий рух:
Демократія через право» до 3-ті
особиМіністерства охорони здоров'я
України Державне підприємство
«Державний експертний центр
Міністерства охорони здоров'я України»
(третя особа-1) ОСОБА_1 (третя особа-2)
провизнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язання
вчинити дії, - ВСТАНОВИВ:
До Окружного адміністративного суду
міста Києва звернулося Громадське
об'єднання «Український
суспільно-правовий рух: Демократія
через право» (надалі - позивач) з
позовом до Міністерства охорони
здоров'я України (надалі - відповідач
або МОЗ України), треті особи, які не
заявляють самостійних вимог на предмет
спору, - Державне підприємство
«Державний експертний центр
Міністерства охорони здоров'я України»
(надалі - третя особа-1 або ДП «Державний
експертний центр Міністерства охорони
здоров'я України»), ОСОБА_1 (надалі -
третя особа-2), в якому просить:
- визнати протиправним та скасувати
наказ Міністерства охорони здоров'я
України №771 від 02.09.2013 року «Про
державну реєстрацію (перереєстрацію)
лікарських засобів та внесення змін у
реєстраційні матеріали» в частині п. 1 -
реєстрації та внесення до Державного
реєстру лікарських засобів України
лікарського засобу ДЕМАКС (таблетки,
вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг №100
(20х5) у блістерах) виробництва ОСОБА_1,
Туреччина (реєстраційне посвідчення
НОМЕР_1) (- п. 4 Додатку 1 до Наказу МОЗ
України від 02.09.2013 року №771 (п. 4 Додатку 1
до наказу МОЗ України №771 від 02.09.2013
року "Про державну реєстрацію
(перереєстрацію) лікарських засобів та
внесення змін у реєстраційні
- зобов'язати Міністерство охорони
здоров'я України вилучити лікарський
засіб ДЕМАКС (таблетки, вкриті
плівковою оболонкою, по 10 мг №100 (20х5) у
блістерах) виробництва ОСОБА_1,
Туреччина, номер реєстраційного
посвідчення НОМЕР_1 з Переліку
зареєстрованих лікарських засобів, які
відносяться до Державного реєстру
лікарських засобів України;
- припинити дію реєстраційного
посвідчення НОМЕР_1 на лікарський засіб
ДЕМАКС (таблетки, вкриті плівковою
оболонкою, по 10 мг №100 (20х5) у блістерах)
виробництва ОСОБА_1, Туреччина;
- зобов'язати Міністерство охорони
здоров'я вилучити номер реєстраційного
посвідчення НОМЕР_1 з Державного
реєстру лікарських засобів України
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 23.12.2013 року
відкрито провадження у справі,
залучено до участі у справі третіх
осіб, закінчено підготовче провадження
та призначено справу до судового
В обґрунтування позовних вимог,
представник позивача зазначає, що
належних клінічних випробувань
лікарського засобу ДЕМАКС не
проводилося, а надані на експертизу
документи містять значну кількість
недоліків і як результат було надано
недостовірні позитивні висновки щодо
ефективності, безпечності та якості
вищезазначеного лікарського засобу.
У судове засідання 10.02.2014 року з'явилися
представник відповідача та
представники третіх осіб.
Представник позивача у судове
засідання 10.02.2014 року не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
дату, час та місце судового розгляду,
відповідно до положень ст. 35 Кодексу
адміністративного судочинства України
(надалі - КАС України). Разом з тим, у
матеріалах справи міститься
клопотання від 04.02.2014 року, в якому
представник позивача просив слухати
справу за його відсутності із
зазначенням, що останній підтримує
позовні вимоги у повному обсязі.
В свою чергу, представники відповідача
та третіх осіб проти позову
заперечували, вказуючи, що
оскаржуваним наказом №771 від 02.09.2013
року не відбулося порушення прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача. Крім того, останні
стверджували, що державна реєстрація
лікарського засобу ДЕМАКС відбулася у
відповідності з положеннями Закону
України «Про лікарські засоби»,
Постанови Кабінету Міністрів України
№376 від 26.05.2005 року та наказу
Міністерства охорони здоров'я України
від 26.08.2005 року №426.
Суд у судовому засіданні 10.02.2014 року на
підставі ч. 6 ст. 128 КАС України,
враховуючи неприбуття у судове
засідання представника позивача та
відсутність потреби заслухати свідка
чи експерта, ухвалив про перехід до
розгляду справи у порядку письмового
Розглянувши наявні в матеріалах справи
документи і матеріали, заслухавши
пояснення осіб, які з'явилися у судове
засідання, всебічно і повно з'ясувавши
всі фактичні обставини справи, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, суд зазначає
Згідно положень наказу Міністерства
охорони здоров'я України від 02.09.2013 року
№771 «Про державну реєстрацію
(перереєстрацію) лікарських засобів та
внесення змін до реєстраційних
матеріалів» (надалі - наказ №771), п. 1
якого наказано зареєструвати та внести
до Державного реєстру лікарських
засобів України лікарські засоби
згідно з переліком (додаток 1) (п. 1
наказу №771).
Відповідно до п. 4 переліку
зареєстрованих лікарських засобів, які
вносяться до державного реєстру
лікарських засобів України,
затвердженого додатком 1 до наказу №771,
здійснено державну реєстрацію
лікарського засобу ДЕМАКС (форма
випуску - таблетки, вкриті плівковою
оболонкою, по 10 мг N 100 (20 х 5) у блістерах;
заявник - ОСОБА_1; країна - Туреччина;
виробник - ОСОБА_1; країна - Туреччина;
реєстраційна процедура - реєстрація на
5 років; умови відпуску - за рецептом;
рекламування - не підлягає; номер
реєстраційного посвідчення - НОМЕР_1).
На підставі вищевикладеного, МОЗ
України 03.09.2013 року видано реєстраційне
посвідчення на лікарський засіб НОМЕР_1
щодо лікарського засобу ДЕМАКС
(таблетки, вкриті плівковою оболонкою,
по 10 мг), зареєстрованого в Україні
терміном на 5 років.
Вважаючи оскаржуваний наказ №771 в
частині державної реєстрації
лікарського засобу ДЕМАКС (таблетки,
вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг)
протиправним, позивач звернувся з
позовом до суду.
Розглядаючи справу по суті, суд
виходить з наступного.
Приписами ч. 1 ст. 6 КАС України
визначено, що кожна особа має право в
порядку, встановленому цим Кодексом,
звернутися до адміністративного суду,
якщо вважає, що рішенням, дією чи
бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень порушені її права, свободи
При цьому, положеннями ч.ч. 1 та 2 ст. 2 КАС
України закріплено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ. До
адміністративних судів можуть бути
оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
В ч. 1 ст. 17 КАС України зазначено, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку із здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій, а також у
зв'язку з публічним формуванням
суб'єкта владних повноважень шляхом
виборів або референдуму. Під суб'єктом
владних повноважень пункт 7 частини 1
статті 3 КАС України розуміє орган
державної влади, їхня посадова чи
службова особа, інший суб'єкт при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
Водночас, право на звернення до суду як
складова права на судовий захист
гарантується статтею 55 Конституції
України та пов'язується з переконанням
самої особи про наявність порушень її
прав, свобод або інтересів і бажанням
звернутися до суду.
Офіційне тлумачення поняття
«охоронюваний законом інтерес» надано
в рішенні Конституційного Суду України
№18-рп/2004 від 01.12.2004 року «У справі за
конституційним поданням 50 народних
депутатів України щодо офіційного
тлумачення окремих положень ч. 1 ст. 4
Цивільного процесуального кодексу
України (справа про охоронюваний
Так, в даному рішенні Конституційного
Суду України вказано, що поняття
«охоронюваний законом інтерес», яке
вживається в ч. 1 ст. 4 Цивільного
процесуального кодексу України та
інших законах України у
логічно-смисловому зв'язку з поняттям
«права», треба розуміти як прагнення до
користування конкретним матеріальним
та/або нематеріальним благом, як
зумовлений загальним змістом
об'єктивного і прямо не
опосередкований у суб'єктивному праві
простий легітимний дозвіл, що є
самостійним об'єктом судового захисту
та інших засобів правової охорони з
метою задоволення індивідуальних і
колективних потреб, які не суперечать
Конституції і законам України,
суспільним інтересам, справедливості,
добросовісності, розумності та іншим
загально правовим засадам.
Оскільки згідно п. 2.1 Статуту
Громадського об'єднання «Український
суспільно-правовий рух: Демократія
через право», однією із основних цілей
вказаної організації є захист прав та
інтересів громадян України від
протиправних дій, бездіяльності
суб'єктів владних повноважень,
оскарження протиправного, на думку
позивача, наказу №771 є його обов'язком.
Пунктом 2.2 Статуту Громадського
об'єднання «Український
суспільно-правовий рух: Демократія
через право» передбачено, що для
досягнення зазначеної мети Об'єднання
ставить перед собою такі завдання:
брати участь у громадсько-політичній
діяльності, звертатись до відповідного
уповноваженого суду для зобов'язання
суб'єктів владних повноважень (або/та
їх посадових осіб) дотримуватись
демократичних принципів, положень
чинного законодавства України,
технічних/екологічних/санітарних
стандартів України під час прийняття
рішення, вчинення дії або
бездіяльності; вступати стороною в
судові процеси (в порядку
адміністративного, цивільного,
господарського, кримінального
судочинства) (як позивач, третя особа із
самостійними вимогами або третя особа
без самостійних вимог) та приймати
безпосередню участь в судових
засіданнях (будь-яких судових
інстанцій), в яких розглядаються справи
щодо дій, бездіяльності або рішень
суб'єктів владних повноважень (або/та
їх посадових осіб) тощо.

Підпунктом 2.3.6 та підпунктом 2.3.7 пункту
2.3 Статуту позивача визначено, що для
досягнення зазначеної мети та
виконання визначених завдань
Об'єднання в установленому
законодавством порядку на всіх
структурних рівнях (в разі наявності)
здійснює свою діяльність у таких
напрямах (формах): звертається до
відповідного суду для зобов'язання
суб'єктів владних повноважень (або/та
їх посадових осіб) дотримуватись
положень чинного законодавства
України,
технічних/екологічних/санітарних
стандартів України під час прийняття
рішення, вчинення дії або
бездіяльності; звертається до
відповідного суду (в порядку
адміністративного, цивільного,
господарського, кримінального
судочинства) для оскарження дій,
рішень, бездіяльності суб'єктів
владних повноважень (або/та їх
посадових осіб), якщо вони порушують
(недотримуються) Конституцію України,
демократичні принципи, міжнародні
договори/угоди/конвенції/тощо (які
ратифіковані Україною), положень
чинного законодавства України,
технічні/екологічні/санітарні
стандарти України тощо.

З наведеного вбачається, що позивач має
право звертатись до адміністративного
суду для оскарження протиправних
рішень суб'єктів владних повноважень,
оскільки існування в Україні можливих
протиправних рішень органів влади може
порушувати права позивача та його
членів на правову державу та
демократичне суспільство, а також
порушувати конституційний інтерес
позивача у правовій державі, а, відтак,
суд вважає необґрунтованими
твердження представників відповідача
та третіх осіб, що оскаржуваним
рішенням не порушено прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача.

Суд звертає увагу на те, що оскаржуване
рішення майнові права позивача не
порушує. Разом з тим, на думку позивача,
порушено законний інтерес членів
позивача щодо функціонування
державних органів виключно в межах
вимог законодавства. Крім цього, суд
звертає увагу, що позивач, керуючись
статтями 6, 8, 19 Конституції України, має
публічне право, зокрема, на правову
державу та законність дій органів
державної влади.

За таких обставин, враховуючи можливий
порушений інтерес позивача та
спрямування адміністративного
судочинства на захист не тільки
порушених прав, а й інтересів осіб,
даний адміністративний позов повинен
бути об'єктивно розглянутий судом по
суті.

Як наслідок, зважаючи на вищевказане, а
також приймаючи до уваги положення
сатуту позивача (зокрема, мету, цілі та
завдання позивача), затвердженого
установчими зборами позивача (протокол
№1 від 30.07.2013 року), суд приймає до уваги
твердження позивача про його порушені
інтереси, та про його право на
звернення до суду про оскарження
наказу Міністерства охорони здоров'я
України, внаслідок прийняття його
могло бути допущено порушенням вимог
чинного законодавства та низки
нормативно-правових актів, а також
використання діючої речовини у
невизначеній кількості лікарських
засобів, яка не пройшла належним чином
експертизу якості, що в свою чергу
могло призвести до негативних
наслідків та створити загрозу життю та
здоров'ю громадян України, які можуть
стати споживачами кінцевої продукції з
використанням даної діючої речовини,
як складової лікарських засобів.

В свою чергу, нормативно-правовим
актом, що регулює правовідносини,
пов'язані із створенням, реєстрацією,
виробництвом, контролем якості та
реалізацією лікарських засобів,
визначає права та обов'язки
підприємств, установ, організацій і
громадян, а також повноваження у цій
сфері органів виконавчої влади і
посадових осіб, є Закон України «Про
лікарські засоби» від 04.04.1996 року
№123/96-ВР (надалі - Закон №123).

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 через уповноважену особу
звернулося із заявою про державну
реєстрацію лікарського засобу від
02.03.2011 року з метою державної
реєстрації лікарського засобу ДЕМАКС
(сила (-и) дії (дозування) - 10 мг;
лікарська форма та упаковка - таблетки,
вкриті плівковою оболонкою, №100 (20 х 5) у
блістерах) як генеричного лікарського
засобу (взаємозамінний, багато
джерельний, по суті аналогічний
лікарський засіб) (надалі - заява).

Згідно ст. 2 Закону №123 (в редакції, що
діяла станом на момент звернення із
заявою), лікарські засоби - речовини або
їх суміші природного, синтетичного чи
біотехнологічного походження, які
застосовуються для запобігання
вагітності, профілактики, діагностики
та лікування захворювань людей або
зміни стану і функцій організму.

При цьому, приписами ст. 9 Закону №123 (в
редакції, що діяла станом на момент
звернення із заявою) визначено, що
лікарські засоби допускаються до
застосування в Україні після їх
державної реєстрації, крім випадків,
передбачених цим Законом.

Державна реєстрація лікарських
засобів проводиться на підставі заяви,
поданої до Міністерства охорони
здоров'я України або уповноваженого
ним органу.

У заяві про державну реєстрацію
лікарського засобу зазначаються: назва
та адреса виробника; назва лікарського
засобу і його торговельна назва; назва
діючої речовини (латинською мовою);
синоніми; форма випуску; повний склад
лікарського засобу; показання та
протипоказання; дозування; умови
відпуску; способи застосування; термін
та умови зберігання; інформація про
упаковку; дані щодо реєстрації
лікарського засобу в інших країнах.

До заяви додаються: матеріали
доклінічного вивчення, клінічного
випробування та їх експертиз;
фармакопейна стаття або матеріали щодо
методів контролю якості лікарського
засобу, проект технологічного
регламенту або відомості про
технологію виробництва; зразки
лікарського засобу; його упаковка;
документ, що підтверджує сплату
реєстраційного збору.

За результатами розгляду зазначених
матеріалів Міністерство охорони
здоров'я України або уповноважений ним
орган у місячний термін приймає
рішення про реєстрацію або відмову в
реєстрації лікарського засобу.

Рішенням про державну реєстрацію
затверджуються фармакопейна стаття
або методи контролю якості лікарського
засобу, здійснюється погодження
технологічного регламенту або
технології виробництва, а також
лікарському засобу присвоюється
реєстраційний номер, який вноситься до
Державного реєстру лікарських засобів
України.

У Державному реєстрі лікарських
засобів України зазначаються:
торговельна назва лікарського засобу;
виробник; міжнародна непатентована
назва; синоніми; хімічна назва чи склад;
фармакологічна дія;
фармакотерапевтична група; показання;
протипоказання; запобіжні заходи;
взаємодія з іншими лікарськими
засобами; способи застосування та дози;
побічна дія; форми випуску; умови та
терміни зберігання; умови відпуску.

Порядок державної реєстрації
(перереєстрації) лікарського засобу та
розміри збору за державну реєстрацію
(перереєстрацію) лікарського засобу
визначаються Кабінетом Міністрів
України.

Так, Постановою Кабінету Міністрів
України від 26.05.2005 року №376 затверджено
Порядок державної реєстрації
(перереєстрації) лікарських засобів
(надалі - Порядок №376), який встановлює
механізм проведення державної
реєстрації (перереєстрації) лікарських
засобів, у тому числі медичних
імунобіологічних препаратів,
визначених статтею 2 Закону України
«Про лікарські засоби» (далі -
лікарські засоби), застосування яких в
Україні допускається тільки після
такої реєстрації.

Згідно п. 2 Порядку №376 (в редакції, що
діяла станом на момент державної
реєстрації лікарського засобу),
державну реєстрацію (перереєстрацію)
лікарського засобу здійснює МОЗ на
підставі результатів експертизи
реєстраційних матеріалів
(реєстраційного досьє) на такий засіб
та контролю його якості, проведених
Державним експертним центром МОЗ (далі
- Центр), у порядку, визначеному МОЗ.

Разом з тим, приписами п. 3 Порядку №376 (в
редакції, що діяла станом на момент
звернення із заявою) передбачено, що у
заяві про державну реєстрацію
лікарського засобу, яку подає до Центру
юридична або фізична особа, що несе
відповідальність за якість,
безпечність та ефективність
лікарського засобу (далі - заявник),
зазначаються найменування та адреса
заявника, юридична адреса та адреса
місця провадження діяльності
виробника лікарського засобу, назва
лікарського засобу, його торговельна
назва, назва діючої речовини, синоніми,
форма випуску, повний склад
лікарського засобу, показання до
застосування та протипоказання,
дозування, умови відпуску, способи
застосування, строк та умови
зберігання, інформація про упаковку,
дані щодо реєстрації лікарського
засобу в інших країнах.

До заяви додаються: 1) матеріали
доклінічного вивчення і клінічного
випробування лікарського засобу, а у
разі реєстрації генеричних лікарських
засобів - матеріали, що підтверджують
терапевтичну еквівалентність
(взаємозамінність) з референтним
препаратом, визначеним МОЗ відповідно
до рекомендацій Всесвітньої
організації охорони здоров'я (ВООЗ), та
результати експертизи цих матеріалів;
2) фармакопейна стаття або матеріали
щодо методів контролю якості
лікарського засобу; 3) проект
технологічного регламенту або
відомості про технологію виробництва
лікарського засобу; 4) зразки
лікарського засобу та його упаковки; 5)
документ, що підтверджує сплату
реєстраційного збору.

Порядок проведення експертизи
реєстраційних матеріалів, зазначених у
підпунктах 1 - 5 цього пункту, вимоги до
них, порядок адаптації до стандартів
Європейського Союзу та рекомендацій
ВООЗ, у тому числі затвердження
стандартів щодо обігу лікарських
засобів, а також реєстрації лікарських
засобів обмеженого застосування та
тих, що виробляються згідно із
затвердженими МОЗ прописами
(інформація про склад, технологію
виробництва, контроль якості та
застосування лікарського засобу),
визначає МОЗ. Експертизу реєстраційних
матеріалів приводять експерти з
відповідним рівнем кваліфікації та
знань законодавства України, правил і
норм Європейського Союзу, рекомендацій
ВООЗ у сфері обігу лікарських засобів,
положень Міжнародної конференції з
гармонізації технічних вимог до
реєстрації лікарських засобів для
людини. При цьому експерт не повинен
виконувати функції, у тому числі за
межами експертного органу, що
призводять до конфлікту інтересів.
Вимоги до кваліфікації експертів та
порядок їх атестації визначає МОЗ.

Під час проведення експертизи
реєстраційних матеріалів у разі
потреби проводиться перевірка
виробництва лікарських засобів, що
подаються на державну реєстрацію, у
порядку, визначеному МОЗ.

Як вбачається зі змісту протоколу №08
засідання Кваліфікаційної комісії
Державного експертного центру МОЗ
України від 14.03.2011 року, копія якого
наявна у матеріалах справи, матеріали
на лікарський засіб ДЕМАКС (таблетки,
вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг)
вирішено направити у спеціалізовану
комісію, у Департамент з
фармацевтичної діяльності та відділ з
номенклатури та інструкцій для
проведення спеціалізованої
експертизи.

На виконання положень Закону №123 та
Порядку №376 наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 26.08.2005 року
№426 затверджено Порядок проведення
експертизи матеріалів на лікарські
засоби, що подаються на державну
реєстрацію (перереєстрацію), а також
експертизи матеріалів про внесення
змін до реєстраційних матеріалів
протягом дії реєстраційного
посвідчення (надалі - Порядок №426), який
відповідно до п. 2 поширюється на діючі
речовини (активні субстанції, активні
фармацевтичні інгредієнти), готові
лікарські засоби (за винятком медичних
імунобіологічних лікарських засобів),
а також засоби, які за визначенням
Міністерства охорони здоров'я України
(далі - МОЗ України) реєструються як
лікарські засоби, зокрема: лікарські
косметичні засоби, дезінфекційні та
діагностичні засоби.

Так, згідно п. 2.1 Порядку №426 (в редакції,
що діяла станом на момент направлення
лікарського засобу на експертизу),
генеричний лікарський засіб
(взаємозамінний, багатоджерельний, по
суті аналогічний лікарський засіб) -
лікарський засіб, який задовольняє
критерії того самого кількісного та
якісного складу діючих речовин однієї
і тієї самої лікарської форми, що й
референтний лікарський засіб, і є
взаємозамінним з референтним
лікарським засобом. Різні солі, прості
та складні ефіри, ізомери, суміші
ізомерів, комплекси або похідні діючої
речовини вважаються однією і тією
самою діючою речовиною за умови, що
вони суттєво не відрізняються з точки
зору безпеки та ефективності. В інших
випадках заявник має надати додаткову
інформацію щодо безпеки та
ефективності відмінних солей, складних
ефірів або похідних зареєстрованої
діючої речовини. Різні лікарські форми
орального застосування з негайним
вивільненням діючої речовини
вважаються однією і тією самою
лікарською формою. Заявник не повинен
надавати дані щодо дослідження
біодоступності у випадках, коли доведе,
що генеричний лікарський засіб
відповідає умовам, визначеним МОЗ
України.

Згідно п. 3.2 Порядку №426 (в редакції, що
діяла станом на момент направлення
лікарського засобу на експертизу),
проведення експертизи реєстраційних
матеріалів на лікарський засіб, що
подається на державну реєстрацію
(перереєстрацію), уключає такі етапи:

- первинну експертизу заяви на предмет
вмотивованого висновку щодо
можливості реєстрації (перереєстрації)
лікарського засобу з точки зору його
належності до заборонених до
застосування в Україні лікарських
засобів, а також правильності
визначення типу заяви;

- попередню експертизу, метою якої є
визначення походження лікарського
засобу, який пропонує заявник, процес
виробництва лікарського засобу (за
повним технологічним циклом, або
фасування із in bulk, або виконання певної
стадії, а також ступінь впливу
виробництва на властивості
лікарського засобу тощо), визначення
відповідності наданих реєстраційних
матеріалів, ступеня участі у
виробництві лікарського засобу,
коректність посилання на джерела
інформації або надання
бібліографічних даних щодо
властивостей лікарського засобу у
разі, коли Заявник здійснює заключні
стадії виробництва лікарського засобу,
з доведенням того, що його діяльність
не може впливати на властивості
лікарського засобу щодо його якості,
безпечності та ефективності. У разі
реєстрації діючих речовин
визначається можливість їх
використання як лікарських засобів в
упаковці in bulk (гліцерин у бочках з
наступним фасуванням по 50 мл, діюча
речовина у вигляді порошку з наступним
розсипанням у незміненому вигляді по 0,5
г у флакони тощо) та обсяг
реєстраційних документів у таких
випадках. Під час попередньої
експертизи визначається повнота
обсягу реєстраційних матеріалів щодо
доведення безпечності, ефективності та
якості лікарського засобу, порядок і
процедура спеціалізованої експертизи.

- спеціалізовану експертизу
реєстраційних матеріалів та
результатів додаткових експертиз
(випробувань) лікарського засобу з
метою складання вмотивованого
висновку щодо ефективності,
безпечності та якості лікарського
засобу.

Разом з тим, з матеріалів справи
вбачається, що ДП «Державний
експертний центр Міністерства охорони
здоров'я України» складено висновок
щодо ефективності, безпечності та
якості лікарського засобу, що
пропонується до державної реєстрації,
який затверджений генеральним
директором ДП «Державний експертний
центр Міністерства охорони здоров'я
України» Нагорною О.О. від 20.08.2013 року.

Слід також звернути увагу, що в
редакції Порядку №426, яка діяла станом
на момент затвердження висновку щодо
ефективності, безпечності та якості
лікарського засобу, про який йде мова
вище, також передбачено, що проведення
експертизи лікарського засобу, що
подається на державну реєстрацію
(перереєстрацію), включає такі етапи:
первинна експертиза заяви про державну
реєстрацію лікарського засобу з точки
зору його належності до заборонених до
застосування в Україні та кваліфікації
типу такої заяви з метою визначення
обсягу реєстраційних матеріалів
відповідно до вимог цього Порядку;
попередня експертиза комплектності
матеріалів реєстраційного досьє
лікарського засобу відповідно до типу
заяви та вимог, визначених у пункті 3.5
цього розділу; спеціалізована
експертиза матеріалів реєстраційного
досьє лікарського засобу, що
проводиться з метою складання
вмотивованого висновку щодо
ефективності, безпеки та якості
лікарського засобу. Складовою
спеціалізованої експертизи є (за
потреби) додаткове вивчення (додаткові
випробування) (п. 3.3 Порядку №426).

При цьому, у своїх письмових
запереченнях проти позову
відповідачем наголошено, що висновок
Центру щодо ефективності, безпечності
та якості лікарського засобу - це
узагальнений результат експертизи
(первинної та/або попередньо та/або
спеціалізованої).

Проте, колегія суддів критично оцінює
вищевказане твердження відповідача,
оскільки з матеріалів справи не
вбачається, а останнім не спростовано,
що експертиза лікарського засобу
ДЕМАКС (таблетки, вкриті плівковою
оболонкою, по 10 мг) пройшла всі етапи,
які передбачені положеннями Порядку
№426, оскільки у матеріалах справи
наявний лише вищевказаний висновок
щодо ефективності, безпечності та
якості лікарського засобу, з
урахуванням того, що відповідно до
протоколу №08 засідання
Кваліфікаційної комісії Державного
експертного центру МОЗ України від
14.03.2011 року, матеріали на лікарський
засіб ДЕМАКС (таблетки, вкриті
плівковою оболонкою, по 10 мг) вирішено
направити одразу на спеціалізовану
експертизу. Крім того, колегія суддів
звертає увагу, що положеннями Порядку
№426 не передбачено оформлення
результатів експертизи «узагальненим
результатом експертизи (первинної
та/або попередньо та/або
спеціалізованої)».

Натомість, п.п. 3.4 та 3.6 Порядку №426 (в
редакції, що діяла станом на момент
направлення лікарського засобу на
експертизу) визначено, що за
результатами первинної експертизи
Центр надає заявнику письмову
відповідь та, у разі її позитивних
висновків, між Центром і заявником
укладається договір про проведення
експертизи, вартість якої визначається
у встановленому порядку залежно від
типу заяви та є однаковою для всіх
суб'єктів господарювання (резидентів і
нерезидентів). Центр здійснює
попередню експертизу наданих
матеріалів у термін до 15 календарних
днів з моменту надходження заяви. За
результатами попередньої експертизи
Центр надає заявнику письмову
відповідь.

З огляду на викладене вище вбачається,
що попередня та первинна експертиза є
окремими стадіями експертизи
лікарського засобу, кожна з яких має
свій кінцевий результат, а саме:
письмова відповідь від Центра,
адресована заявнику. Також, у разі
позитивних висновків первинної
експертизи між Центром і заявником
укладається договір про проведення
експертизи.

Проте, у матеріалах справи ані
письмових відповідей від Центру,
адресованих заявнику за результатами
проведених первинної та попередньої
експертизи, ані договору про
проведення експертизи, укладеного між
Центром і заявником, не міститься, хоча
у відповідача та третьої особи-1
неодноразово витребовувалися
матеріали, на підставі яких було
прийнято оскаржуваний наказ №771, при
цьому, причин неможливості їхнього
подання суду повідомлено не було.

Водночас, п. 6.11 Порядку №426 (в редакції,
що діяла станом на момент звернення із
заявою та станом на момент направлення
лікарського засобу на експертизу)
визначено, що реєстраційне досьє на
лікарський засіб подається до Центру у
двох примірниках. На бажання заявника
реєстраційні матеріали можуть
подаватись до Центру на електронному
носії. Реєстраційні матеріали
подаються українською, або російською,
або англійською мовою. У разі подання
матеріалів англійською, з перекладом
на українську або російську мову
додатково надаються матеріали,
перелічені в частині I додатка 2 або в
Модулі 1 додатка 3, інформація,
передбачена Модулем 2 додатка 3, методи
контролю якості готового лікарського
засобу, технологічний регламент або
відомості про технологію виробництва.
У разі реєстрації діючої речовини
інформація, передбачена додатком 13,
подається англійською мовою з
перекладом на українську або російську
мову.

Однак, переважна більшість документів,
наявних реєстраційних матеріалах,
складені англійською мовою без
перекладу на українську чи російську
мову.

Крім того, як було зазначено вище,
експертизу реєстраційних матеріалів
проводять експерти з відповідним
рівнем кваліфікації та знань
законодавства України, правил і норм
Європейського Союзу, рекомендацій ВООЗ
у сфері обігу лікарських засобів,
положень Міжнародної конференції з
гармонізації технічних вимог до
реєстрації лікарських засобів для
людини. При цьому експерт не повинен
виконувати функції, у тому числі за
межами експертного органу, що
призводять до конфлікту інтересів.
Вимоги до кваліфікації експертів та
порядок їх атестації визначає МОЗ (п. 3
Порядку №376).

При цьому, п.п. 1.3 та 1.4 Порядку атестації
експертів з питань реєстрації
лікарських засобів, затвердженого
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 12.05.2010 року №393,
передбачено, що атестація експертів
проводиться для підтвердження їх
компетентності та відповідного рівня
кваліфікації і знань законодавства
України, правил і норм Європейського
співтовариства (далі - ЄС), рекомендацій
Всесвітньої організації охорони
здоров'я (далі - ВООЗ), положень
Міжнародної конференції з
гармонізації технічних вимог до
реєстрації лікарських засобів для
людини (далі - ICH) у сфері обігу
лікарських засобів. Атестації
підлягають усі експерти, які проводять
первинну, попередню та спеціалізовану
експертизи матеріалів реєстраційного
досьє.

Однак, відповідачем не спростовано
доводів позивача, про відсутність у
експертів, які проводили експертизи
реєстраційних матеріалів лікарського
засобу ДЕМАКС (таблетки, вкриті
плівковою оболонкою, по 10 мг),
відповідного рівня знань (зокрема, не
надано витяги із протоколів про
підтвердження кваліфікації штатних
експертів, посадових інструкцій
експертів, що проводили експертизу).

Згідно п. 5 Порядку №376, за результатами
експертизи Центр готує вмотивовані
висновки щодо ефективності,
безпечності та якості лікарського
засобу і рекомендує здійснити державну
реєстрацію такого засобу або відмовити
в ній. На підставі поданих Центром
висновків та рекомендацій МОЗ у
місячний строк приймає рішення про
реєстрацію лікарського засобу або про
відмову в такій реєстрації.

В свою чергу, факт державної реєстрації
лікарського засобу засвідчується
реєстраційним посвідченням на
лікарський засіб, факт державної
реєстрації медичного
імунобіологічного препарату
засвідчується реєстраційним
посвідченням на лікарський засіб
(медичний імунобіологічний препарат)
(далі - реєстраційне посвідчення) (п. 6
Порядку №376).

Проте, враховуючи наявність суттєвих
процедурних порушень Порядку №426, під
час розгляду питання про
перереєстрацію та внесення змін до
реєстраційних даних лікарського
засобу ДЕМАКС (таблетки, вкриті
плівковою оболонкою, по 10 мг) суд дійшов
висновку, що підстави для його
рекомендації до реєстрації були
відсутні.

Також, суд звертає увагу на те, що всі
докази, про відсутність яких зазначено
в даній справі, та які не були надані,
судом витребовувались неодноразово, у
зв'язку з чим в судових засіданнях
оголошувались перерви. Проте, частину
доказів так і не було надано.

Згідно ч. 6 ст. 71 КАС України, якщо особа,
яка бере участь у справі, без поважних
причин не надасть докази на пропозицію
суду для підтвердження обставин, на які
вона посилається, суд вирішує справу на
основі наявних доказів, що було
зроблено судом з метою розгляду справи
протягом розумного строку.

Відповідно до ст. 3 Закону №123, державна
політика у сфері створення,
виробництва, контролю якості та
реалізації лікарських засобів
спрямовується на розвиток безпечних
лікарських засобів, забезпечення
потреб населення ліками належної
якості.

З врахуванням вищевказаного, колегія
суддів дійшла висновку, що позовні
вимоги в частині скасування наказу
Міністерства охорони здоров'я України
№771 від 02.09.2013 року «Про державну
реєстрацію (перереєстрацію) лікарських
засобів та внесення змін у
реєстраційні матеріали» в частині п. 1 -
реєстрації та внесення до Державного
реєстру лікарських засобів України
лікарського засобу ДЕМАКС (таблетки,
вкриті плівковою оболонкою, по 10 мг №100
(20х5) у блістерах) виробництва ОСОБА_1,
Туреччина (реєстраційне посвідчення
НОМЕР_1) (- п. 4 Додатку 1 до Наказу МОЗ
України від 02.09.2013 року №771 (п. 4 Додатку 1
до наказу МОЗ України №771 від 02.09.2013
року «Про державну реєстрацію
(перереєстрацію) лікарських засобів та
внесення змін у реєстраційні
матеріали») є обґрунтованими та
підлягають задоволенню.

Разом з тим, підстав визнавати даний
наказ протиправним не вбачається,
оскільки на момент його прийняття
немає доказів того, що відповідачу було
відомо про порушення, допущені ДП
«Державний експертний центр
Міністерства охорони здоров'я
України». Враховуючи, що у відповідача
був наявний кінцевий позитивний
висновок, підстав для відмови у
реєстрації на той момент у нього не
було. Проте, враховуючи виявлені судом
численні порушення, допущені саме ДП
«Державний експертний центр
Міністерства охорони здоров'я
України», колегія суддів дійшла
висновку, що це є підставою для
скасування наказу.

Водночас, суд дійшов висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовних вимог про зобов'язання
відповідача вилучити лікарський засіб
з Переліку зареєстрованих лікарських
засобів, які вносяться до Державного
реєстру лікарських засобів України,
припинити дію реєстраційного
посвідчення та вилучити його номер, з
огляду на наступне.

Так, колегія суддів вважає, що такі
вимоги є передчасними, адже в разі
набрання законної сили судовим
рішенням в даній справі в частині
скасування наказу про реєстрацію цього
лікарського засобу, відповідач
самостійно вчинить всі необхідні дії
для припинення реєстраційного
посвідчення та вилучення з реєстру.
Підстав стверджувати, що такі дії не
будуть вчинені в добровільному порядку
на даний момент в суду не має, а
відповідно немає і підстав для
примусового зобов'язання вчинити такі
дії.

Таким чином, часткове задоволення
позовних та скасування оскаржуваного
наказу (в частині), в даному випадку, є
достатнім способом захисту
охоронюваних законом інтересів
позивача.

Відповідно до ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 9 КАС України, суд при
вирішенні справи керується принципом
законності, відповідно до якого органи
державної влади, органи місцевого
самоврядування, їх посадові і службові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При цьому, суд, оцінюючи спірні дії
відповідача, виходить з критеріїв
оцінки рішень, дій чи бездіяльності
суб'єкта владних повноважень,
встановлених ч. 3 ст. 2 КАС України, до
яких, зокрема, відносяться вчинення дій
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано, обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для вчинення дії.

Згідно з ч. 1 ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених ст. 72 цього Кодексу.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов висновку, що позовні вимоги
підлягають частковому задоволенню.

Керуючись ст.ст. 69-71, 94, ч. 6 ст. 128, ст.ст.
158-163, 167, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Позов задовольнити частково.

2. Скасувати п. 4 Додатку 1 до наказу
Міністерства охорони здоров'я України
№771 від 02.09.2013 року «Про державну
реєстрацію (перереєстрацію) лікарських
засобів та внесення змін до
реєстраційних матеріалів», а саме: в
частині реєстрації та внесення до
Державного реєстру лікарських засобів
України лікарського засобу ДЕМАКС
(таблетки, вкриті плівковою оболонкою,
по 10 мг №100 (20х5) у блістерах)
виробництва ОСОБА_1, Туреччина
(реєстраційне посвідчення НОМЕР_1).

3. В іншій частині позову
відмовити.

4. Стягнути на користь
Громадського об'єднання «Український
суспільно-політичний рух: Демократія
через право» (ідентифікаційний код:
38882435, адреса: 03164, м. Київ, вул. Академіка
Булаховського, 30-А) понесені судові
витрати в розмірі 5,00 грн. (п'яти грн. 00
копійок) з видатків Державного бюджету,
направлених на асигнування діяльності
Міністерства охорони здоров'я України
(ідентифікаційний код: 00012925, адреса: 01021,
м. Київ, вул. Грушевського, 7).

Постанова набирає законної сили в
строк і порядку, передбачені ст. 254
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
Т.О. Скочок

Судді
Н.В. Клочкова

Б.В. Санін