Справа № 521/18326/13а
Суддя: Кравченко К.В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 521/18326/13а

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Бобуйок І.А.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії:

головуючого судді -Кравченка К.В.,судді
-Федусика А.Г.,судді -Вербицької Н.В.при
секретарі -Дубині Т.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси на
постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_5 до управління Пенсійного фонду
України в Малиновському районі м. Одеси
про визнання дій протиправними та
зобов'язання вчинити певні дії, -

В С Т А Н О В И В:

05 листопада 2013 року ОСОБА_5 (надалі -
Позивач) звернулася до суду з
адміністративним позовом до УПФ
України в Малиновському районі м. Одеси
(надалі - Відповідач, УПФ) про визнання
протиправними дій відповідача та
зобов'язання відповідача поновити
позивачу зупинені пенсійні виплати з
13.03.2010 року.

В обґрунтування позовних вимог було
зазначено, що позивач має 33,25 років
трудового стажу, згідно трудової
книжки України. Отримувала пенсію в
Україні по місту прописки, проте в
зв'язку з переїздом до Ізраїлю виплата
пенсії їй була зупинена.

Постановою Малиновського районного
суду м. Одеси від 13.02.2014 року позовні
вимоги задоволені повністю.

Не погоджуючись з вищезазначеною
постановою, УПФ України в
Малиновському районі м. Одеси подало
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом норм матеріального
права, просить постанову суду першої
інстанції скасувати та винести нову
постанову, якою відмовити в задоволені
позовних вимог повністю.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню з наступних
підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
позивач є громадянином України.

Позивач, має 33,25 років трудового стажу,
згідно трудової книжки України.
Отримувала пенсію в Україні по місту
прописки, проте в зв'язку з переїздом до
Ізраїлю виплата пенсії їй була
зупинена.

Позивач зверталася до Пенсійного фонду
України з заявою про поновлення
виплати їй пенсії, на яку отримала
відповідь від 13.03.2010 року, в якій було
зазначено, що Рішення Конституційного
суду України від 07.10.2009 року №25-рп/2009
поширюється тільки на осіб, які виїхали
на постійне місце проживання за кордон
після 07.10.2009 року. Також, позивачку
повідомили, що спільно з Міністерством
праці та соціальної політики України
триває робота щодо підготовки
нормативно-правових актів, спрямованих
на виконання рішення Конституційного
Суду України №25-рп/2009 від 07.10.2009 року,
якими будуть передбачені умови, норми і
механізм виплати пенсій громадянам,
які проживають у країнах, з якими не
укладено міждержавних договорів щодо
пенсійного забезпечення.

Також, позивач звернулася до УПФ
України в Малиновському районі м. Одеси
з заявою про поновлення пенсії.

Проте, листом від 07.10.2013 року №334/К-1 УПФ
України в Малиновському районі м. Одеси
відмовило позивачу у поновленні
пенсійних виплат з тих самих підстав,
які викладені у відмові Пенсійного
фонду України від 13.13.2010 року.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивач має право на поновлення
пенсійних виплат, як громадянка
України яка виїхала на постійне місце
проживання за кордон, оскільки згідно
правової та соціальної природи пенсії,
право громадянина на призначення йому
пенсії не може пов'язуватися з такою
умовою, як постійне проживання в
Україні.

Колегія суддів погоджується з цими
висновками суду першої інстанції,
виходячи з наступного.

Позивач у відповідності до ч.1 ст.26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» за наявності
відповідного страхового стажу має
право на отримання пенсії за віком.

Пунктом 4 ст.8 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» встановлено, що іноземці
та особи без громадянства, які
перебувають в Україні на законних
підставах, мають право на отримання
пенсійних виплат і соціальних послуг
із системи загальнообов'язкового
державного пенсійного страхування
нарівні з громадянами України на
умовах та в порядку, передбаченому цим
Законом, якщо інше не передбачено
міжнародними договорами, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України.

Аналогічне положення викладено у
частині другій статті 1 Закону України
«Про пенсійне забезпечення». Згідно
частин третьої та четвертої цієї
статті пенсійне забезпечення громадян
України, що проживають за її межами,
провадиться на основі договорів (угод)
з іншими державами

У тих випадках, коли договорами
(угодами) між Україною та іншими
державами передбачено інші правила,
ніж ті, що містяться у цьому Законі, то
застосовуються правила, встановлені
цими договорами (угодами).

Конституційний Суд України у Рішенні
від 07.10.2009 року вказав, що закріплюючи
на конституційному рівні право на
соціальний захист кожного громадянина,
без будь-яких винятків, держава
реалізує положення статті 24
Конституції України, відповідно до
яких громадяни мають рівні
конституційні права і не може бути
обмежень за ознаками раси, кольору
шкіри, політичних, релігійних та інших
переконань, статі, етнічного та
соціального походження, майнового
стану, місця проживання, за мовними або
іншими ознаками.

Виходячи із правової, соціальної
природи пенсій право громадян на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватись з такою умовою, як
постійне проживання в Україні. Держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року по справі №1-32/2009 визнано
такими, що не відповідають Конституції
України, положення пункту 2 частини 1
статті 49, другого речення статті 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV.

Відповідно до статті 152 частини 2
Конституції України, закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, проживаючи в Ізраїлі, як
громадянка України, позивач має такі ж
самі конституційні права, як й інші
громадяни України, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Разом з тим, визначаючи термін, з якого
УПФ України в Малиновському районі м.
Одеси повинно відновити пенсійні
виплати позивачу, колегія суддів
виходить з наступного.

Відповідно до ч.2 ст.49 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» поновлення
виплати пенсії здійснюється за
рішенням територіального органу
Пенсійного фонду протягом 10 днів після
з'ясування обставин та наявності умов
для відновлення її виплати.

Згідно обз.2 п.3 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», заява про припинення
виплати пенсії у зв'язку з виїздом за
кордон, поновлення виплати раніше
призначеної пенсії подається
пенсіонером (опікуном, піклувальником)
особисто до органу, що призначає
пенсію, за місцем проживання
(реєстрації).

Таким чином, звернення позивача із
заявою про поновлення пенсійних виплат
до Пенсійного фонду України не
відповідає вказаному порядку, а тому
суд першої інстанції невірно визначив
дату, з якої УПФ України в
Малиновському районі м. Одеси повинно
відновити пенсійні виплати, тобто
13.03.2010 року, що є датою відмови
Пенсійного фонду України.

Враховуючи, що відмова УПФ України в
Малиновському районі м. Одеси від 07.10.2013
року у поновленні пенсійних виплат
позивачу є неправомірною, а матеріали
справи не містять дати, коли позивач
звернулась до УПФ України в
Малиновському районі м. Одеси із заявою
про поновлення таких виплат, колегія
суддів приходить до висновку, що датою,
з якої УПФ повинна відновити пенсійні
виплати позивачу, слід вважати 07.10.2013
року.

Це також узгоджується з положеннями ч.2
ст.99 КАС України, щодо строку звернення
до адміністративного суду, оскільки
позивач дізналася про порушення її
прав, отримавши відмову УПФ України в
Малиновському районі м. Одеси від 07.10.2013
року у поновленні пенсійних виплат.

Враховуючи, що суд першої інстанції
правильно вирішив справу, але з
помилковим застосуванням норм
матеріального та процесуального права,
судова колегія на підставі п.1 ч.1 ст.201
КАС України, вважає необхідним змінити
рішення суду першої інстанції.

Керуючись ст.195, ст.196, п.2 ч.1 ст.198, п.1 ч.1
ст.201, ч.2 ст.205, ст.207, ч.5 ст.254 КАС України,
апеляційний суд, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Малиновському районі м. Одеси
задовольнити частково.

Постанову Малиновського районного
суду м. Одеси від 13 лютого 2014 року
змінити, виклавши абзац 3 її
резолютивну частину в наступній
редакції:

«Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Малиновському районі м.
Одеси поновити ОСОБА_5 пенсійні виплати
починаючи з 07 жовтня 2013 року».

Постанова апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили судовим рішенням суду
апеляційної інстанції.

Повний текст судового рішення
виготовлений 19 березня 2014 року.

Головуючий суддя:К.В. Кравченко Суддя:
Суддя: А.Г. Федусик Н.В. Вербицька