Справа № 808/627/14
Суддя: Недашківська Катерина Михайлівна
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАПОРІЗЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

24 березня 2014 року 15 год. 45 хв. Справа №
808/627/14 м.Запоріжжя Запорізький окружний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Недашківської К.М., суддів Калашник Ю.В.
та Матяш О.В., за участю: секретаря
судового засідання Ініної І.М.,
позивача - не прибув, представника
відповідача 1 - не прибув, представника
відповідача 2 - не прибув, представника
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача - не прибув,
розглянув у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом ОСОБА_1 до Державного
реєстратора Державної реєстраційної
служби України Мощонської Ірини
Володимирівни та Державної
реєстраційної служби України про
визнання протиправним і скасування
рішення та зобов'язання вчинити певні
дії.

24 січня 2014 року до Запорізького
окружного адміністративного суду
надійшов позов ОСОБА_1 (далі іменується
- позивач) до Державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Мощонської Ірини
Володимирівни (далі іменується -
відповідач 1) та Державної
реєстраційної служби України (далі
іменується - відповідач 2), в якому
позивач просить суд визнати
протиправним та скасувати рішення
Державного реєстратора Державної
реєстраційної служби України
Мощонської Ірини Володимирівни від
04.12.2013 №8668973 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень; та
зобов'язати Державну реєстраційну
службу України зареєструвати за
позивачем право власності на нерухоме
майно - домоволодіння, розташоване за
адресою: АДРЕСА_1, право власності на
яке визнане за позивачем рішенням
Приморського районного суду
Запорізької області від 11.10.2013.

Заявлені позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що рішення Державного
реєстратора Державної реєстраційної
служби України Мощонської Ірини
Володимирівни від 04 грудня 2013 року
№8668973 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень є
протиправним, оскільки державний
реєстратор був зобов'язаний здійснити
реєстрацію нерухомого майна на
підставі рішення Приморського
районного суду Запорізької області від
11 жовтня 2013 року, яким визнано за
позивачем право власності на житловий
будинок АДРЕСА_1, загальною площею 85,8
кв.м.

Позивач вважає, що рішення про відмову
у державній реєстрації прав та їх
обтяжень є протиправним та таким, що
підлягає скасуванню, оскільки при
зверненні позивача до реєстраційної
служби ним надано всі необхідні для
такої реєстрації документи. Посилання
відповідача 1 на те, що під час подання
заяви про державну реєстрацію права
власності на підставі документа, за
яким правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
надано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку,
позивач вважає безпідставними та
такими, що суперечать нормам чинного
законодавства.

Ухвалою судді від 17.02.2014 відкрито
провадження в адміністративній справі,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового розгляду
на 04.03.2014.

Ухвалою суду від 04.03.2014 розгляд справи
відкладено на 24.03.2014, у зв'язку з
неприбуттям до суду представників
відповідача 1 та відповідача 2.

24.03.2014 позивач, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи, в судове засідання не
прибув, проте подав до суду заяву про
розгляд справи за його відсутності. В
даній заяві позивач зазначив, що
заявлені позовні вимоги підтримує та
просить суд задовольнити їх в повному
обсязі.

Відповідач 1, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи, в судове засідання не
прибув, не повідомив суд про причини
неприбуття, не подав до суду жодних
заяв, клопотань чи письмових
заперечень проти адміністративного
позову, та не виконав вимоги ухвали
судді про відкриття провадження в
адміністративній справі від 17.02.2014 щодо
надання суду інформаційної довідки з
Державного реєстру по об'єкту
нерухомості та копію реєстраційної
справи.

Відповідач 2, належним чином
повідомлений про дату, час і місце
розгляду справи, в судове засідання не
прибув, не повідомив суд про причини
неприбуття та не подав до суду
будь-яких заяв, клопотань чи письмових
заперечень проти адміністративного
позову.

Третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача - Реєстраційна служба
Приморського районного управління
юстиції Запорізької області, належним
чином повідомлена про дату, час і місце
розгляду справи, в судове засідання не
прибула, проте подала до суду письмові
пояснення щодо предмета спору. Крім
того, просила суд провадити розгляд
справи за відсутності представника.

За приписами частини 4 статті 128 КАС
України у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу можу бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Беручи до уваги ту обставину, що
відповідачі двічі не прибували до суду
та не обґрунтовували причини
неприбуття, керуючись статтею 128 КАС
України, суд дійшов висновку про
можливість розгляду справи за їх
відсутності на підставі наявних у
справі доказів, зміст та обсяг яких
достатній для прийняття рішення.

Відповідно до вимог частини 6 статті 12
та статті 41 КАС України, у зв'язку з
неявкою в судове засідання всіх осіб,
які беруть участь у справі, фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного
засобу не здійснювалось.

За приписами статті 71 КАС України кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд при вирішенні справи керується
принципами верховенства права,
законності, рівності усіх учасників
адміністративного процесу перед
законом і судом, змагальності сторін,
диспозитивності та офіційного
з'ясування всіх обставин, гласності і
відкритості адміністративного
процесу.

Розглянувши матеріали та з'ясувавши
всі обставини адміністративної справи,
які мають юридичне значення для
розгляду та вирішення спору по суті,
дослідивши наявні у справі докази у їх
сукупності, суд

ВСТАНОВИВ:

Позивач - ОСОБА_1, звернувся до
Реєстраційної служби Приморського
районного управління юстиції
Запорізької області із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень з метою реєстрації нерухомого
майна - житлового будинку АДРЕСА_1,
загальною площею 85,8 кв.м.

За результатами розгляду заяви
позивача про державну реєстрацію прав
та їх обтяжень Державним реєстратором
Державної реєстраційної служби
України Мощонською Іриною
Володимирівною винесено рішення про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень від 04.12.2013 №8668973 (а.с. 9).

Не погоджуючись з прийнятим Державним
реєстратором рішенням, позивач
звернувся до суду з позовом про
визнання такого рішення протиправним і
скасування, та зобов'язання вчинити
певні дії.

Перевіривши юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, покладених
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного рішення, на відповідність
вимогам частини 3 статті 2 КАС України,
яка визначає, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку, суд зазначає наступне.

Нормативно-правовими актами, які
регулюють спірні відносини є Закон
України «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» від 01.07.2004 №1952-IV (далі
іменується - Закон України №1952-IV), який
визначає правові, економічні,
організаційні засади проведення
державної реєстрації речових та інших
прав, які підлягають реєстрації за цим
Законом, та їх обтяжень і спрямований
на забезпечення визнання та захисту
державою цих прав, створення умов для
функціонування ринку нерухомого майна;
Постанова Кабінету Міністрів України
«Про затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно» від 22.06.2011 №703 (далі
іменується - Порядок №703) (діяла на
момент винесення спірного рішення та
втратила чинність 11.02.2014), яка визначала
процедуру проведення державної
реєстрації речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень, перелік
документів, необхідних для її
проведення, права та обов'язки
суб'єктів у сфері державної реєстрації
прав, а також процедуру взяття на облік
безхазяйного нерухомого майна; та
Наказ Міністерства юстиції України
«Про заходи щодо взаємодії органів
державної реєстрації прав та їх
посадових осіб» від 02.04.2013 №607/5 (далі
іменується - Наказ №607/5), визначає
процедуру взаємодії системи органів
державної реєстрації прав та державних
реєстраторів прав на нерухоме майно
органів державної реєстрації прав під
час проведення державної реєстрації
права власності та/або речових прав на
нерухоме майно.

В ході розгляду справи встановлено, що
позивач звернувся із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень до Реєстраційної служби
Приморського районного управління
юстиції Запорізької області.

Відповідно до пункту 4 Наказу №607/5,
орган державної реєстрації прав у день
прийняття відповідної заяви або
рішення суду про державну реєстрацію
речових прав та їх обтяжень, скасування
державної реєстрації речових прав на
нерухоме майно або скасування записів
Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно у випадках,
передбачених пунктом 1 наказу, та
виконання дій, передбачених пунктом 3
цього Порядку, за допомогою
програмного забезпечення Державного
реєстру речових прав на нерухоме майно
передає таку заяву на розгляд до
Укрдержреєстру.

Державний реєстратор Реєстраційної
служби Приморського районного
управління юстиції Запорізької
області на підставі пункту 4 Наказу
№607/5, передав заяву позивача про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень до Укрдержреєстру.

Після передачі заяви про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень до
Укрдержреєстру, та за результатами її
розгляду Державним реєстратором
Мощонською І.В. (відповідачем 1)
винесено рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 04.12.2013 №8668973. Спірне
рішення винесене на підставі статті 24
Закону України №1952-IV та пунктів 16, 23
Порядку №703.

За приписами частини 1 статті 24 Закону
України №1952-IV, у державній реєстрації
прав та їх обтяжень може бути
відмовлено у разі, якщо: 1) заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
2) об'єкт нерухомого майна, розміщений
на території іншого органу державної
реєстрації прав; 3) із заявою про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень звернулася неналежна особа; 4)
подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; 5) заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-1) заяву про державну
реєстрацію обтяжень речових прав на
нерухоме майно щодо попереднього
правонабувача подано після державної
реєстрації права власності на таке
майно за новим правонабувачем; 5-2) заяву
про державну реєстрацію речових прав,
похідних від права власності, подано за
відсутності державної реєстрації
права власності, крім випадків,
установлених частиною дев'ятою статті
15 цього Закону; 5-3) під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку; 5-4)
після завершення п'ятиденного строку з
дня отримання заявником письмового
повідомлення про зупинення розгляду
заяви про державну реєстрацію прав не
усунено обставин, що були підставою для
прийняття такого рішення; 5-5) заяву про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень під час вчинення нотаріальної
дії з нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва подано не до
нотаріуса, який вчинив таку дію; 5-6)
заяву про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень в електронній формі подано
особою, яка не є державним кадастровим
реєстратором або державним виконавцем;
6) заявником подано ті самі документи,
на підставі яких заявлене право та
обтяження такого права вже
зареєстровано у Державному реєстрі
прав. За наявності підстав для відмови
в державній реєстрації державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень.

Відповідно до пункту 16 Порядку №703, за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Пунктом 23 Порядку №703 встановлено, що
Державний реєстратор приймає рішення
про відмову в державній реєстрації
прав та їх обтяжень виключно за
наявності підстав для відмови в
державній реєстрації прав, що
визначені у Законі України «Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень».

Зі змісту спірного рішення вбачається,
що підставою для відмови у проведенні
державної реєстрації прав на нерухоме
майно було те, що під час подання заяви
про державну реєстрацію права
власності на підставі документа, за
яким правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку,
позивачем не подано заяву про державну
реєстрацію права власності на земельну
ділянку.

За приписами пункту 26 Порядку №703, для
проведення державної реєстрації права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно необхідними
документами є документи, що
підтверджують виникнення, перехід або
припинення права власності та інших
речових прав на нерухоме майно та інші
документи, визначені цим Порядком.

Згідно з пунктом 27 Порядку №703,
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є, зокрема, рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Рішенням Приморського районного суду
Запорізької області від 11.10.2013 по
справі №2/326/432/2013 визнано за ОСОБА_1
право власності на житловий будинок
АДРЕСА_1, загальною площею 85,8 кв.м.,
житловою площею 48,9 кв.м. та
господарські будівлі та споруди: літню
кухню «Д», сарай «ЕИК», вбиральню «З»,
гараж «Б», погріб «Г», басейн «В»,
колодязь «Ж», огорожу «№», хвіртку №1,
хвіртку №2, які знаходяться на
земельній ділянці 0,26 га, як спадкоємцем
першої черги за законом у порядку
спадкування (а.с. 8). Рішення суду
набрало законної сили 22.10.2013.

Суд зазначає, що дане рішення являється
таким, яким встановлено за позивачем
право власності на нерухоме майно,
проте таким судовим рішенням не
встановлювалось право власності на
земельну ділянку, на якій розташоване
майно.

За приписами частини 1 статті 4 Закону
України №1952-IV обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження.

Відповідно до частини 1 статті 19 Закону
України №1952-IV державна реєстрація прав
проводиться на підставі, зокрема,
рішень судів, що набрали законної сили.

Пунктом 27 Порядку №703 встановлено, що
документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є, зокрема, рішення
суду, що набрало законної сили, щодо
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно.

Відповідно до частини 4 статті 24 Закону
України №1952-IV відмова в державній
реєстрації прав та їх обтяжень з
підстав, не передбачених цим Законом,
заборонена.

Частиною 3 статті 4 Закону України №1952-IV
визначено, що право власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини) може бути
зареєстровано незалежно від того, чи
зареєстровано право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані.

Стаття 24 Закону України №1952-IV містить
підставу для відмови у державній
реєстрації, зокрема, під час подання
заяви про державну реєстрацію права
власності на підприємство як єдиний
майновий комплекс, житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), що
виникло на підставі документа, за яким
правонабувач набуває також право
власності на земельну ділянку, не
подано заяву про державну реєстрацію
права власності на земельну ділянку.

Проте, рішенням Приморського районного
суду Запорізької області від 11.10.2013 за
позивачем право власності на земельну
ділянку не визнавалося, а відтак
позивач не повинен був подавати до
реєстраційного органу заяву про
державну реєстрацію права власності на
земельну ділянку.

Таким чином, відповідач 1, відмовляючи
позивачу у державній реєстрації прав
та їх обтяжень, порушив норми Закону
України №1952-IV, а відтак спірне рішення
підлягає скасуванню.

Щодо вимоги позивача про зобов'язання
відповідача 2 зареєструвати право
власності на зазначений вище об'єкт
нерухомості суд зазначає наступне.

Згідно з частини 4 статті 9 Закону
України №1952-IV державний реєстратор
самостійно приймає рішення про
державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або відмову в такій
реєстрації.

Втручання будь-яких органів, посадових
і службових осіб, громадян та їх
об'єднань у діяльність державного
реєстратора, пов'язану з проведенням
державної реєстрації прав,
забороняється і тягне за собою
відповідальність згідно із законом.

Відтак, з урахуванням того, що рішення
про державну реєстрацію права
власності позивача повинно прийматися
державним реєстратором Реєстраційної
служби, то у суду відсутні підстави для
задоволення вимог позивача до
відповідача 2.

Разом з тим, для повного захисту
порушених прав позивача, з урахуванням
попереднього висновку суду про
протиправність оскаржуваного рішення
і необхідність його скасування, суд
вважає за необхідне зобов'язати
відповідача 2 повторно розглянути
подану позивачем заяву про державну
реєстрацію прав та їх обтяжень. Такий
висновок ґрунтується на тому, що після
скасування рішення відповідача 1 заява
позивача вважається нерозглянутою
(відсутнє рішення державного
реєстратора з приводу цієї заяви).

З урахуванням викладеного, суд
приходить до висновку про необхідність
часткового задоволення вимог позивача,
а саме в наведеній вище частині.

За приписами статті 19 Конституції
України від 28.06.1996 №254к/96-ВР, органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суд, оцінивши докази по справі у їх
сукупності, дійшов висновку, що
відповідачами, в порядку статті 71 КАС
України, не доведено правомірність
спірного рішення про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень від 04.12.2013 №8668973, а відтак
позовні вимоги підлягають частковому
задоволенню.

За приписами частини 3 статті 94 КАС
України, якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

При зверненні до суду з
адміністративним позовом, позивачем
сплачено суму судового збору в розмірі
73 грн. 08 коп., що підтверджується
квитанцією від 21.01.2014 №ПН8822.

Враховуючи наведене та керуючись
статтями 2, 4, 7 - 12, 14, 86, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов - задовольнити
частково.

Визнати протиправним та скасувати
рішення Державного реєстратора
Державної реєстраційної служби
України Мощонської Ірини
Володимирівни про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень від 04
грудня 2013 року №8668973.

Зобов'язати Державну реєстраційну
службу України повторно розглянути
заяву ОСОБА_1 про реєстрацію прав та їх
обтяжень на нерухоме майно - житловий
будинок АДРЕСА_1, право власності на яке
встановлено рішенням Приморського
районного суду Запорізької області від
11 жовтня 2013 року по справі №2/326/432/2013, з
урахуванням висновків, викладених у
рішенні суду.

Решту позовних вимог - залишити без
задоволення.

Присудити на користь ОСОБА_1
(ідентифікаційний номер НОМЕР_1) з
Державного бюджету України суму
сплаченого судового збору в розмірі 36
(тридцять шість) грн. 54 (п'ятдесят
чотири) коп.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено Кодексом
адміністративного судочинства
України, набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого цим Кодексом,
якщо таку скаргу не було подано.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Запорізький окружний адміністративний
суд шляхом подачі в 10-денний строк з дня
її проголошення, а в разі складення
постанови у повному обсязі відповідно
до статті 160 КАС України, або прийняття
постанови у письмовому провадженні - з
дня отримання копії постанови,
апеляційної скарги з подачею її копії
відповідно до кількості осіб, які
беруть участь у справі.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Головуючий суддя
К.М. Недашківська

Судді
Ю.В. Калашник

О.В. Матяш