Справа № 2а-1411/12/1370
Суддя: Багрій В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 року
Справа
№ 76923/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді
Багрія В.М.,

суддів
Кухтея Р.В., Старунського Д.М.,

з участю секретаря судового засідання
Ратушної М.І.,

представника позивача
Новосядло В.Р.,

представника відповідача
Несторак Х.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
спеціалізованої Державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові
Державної податкової служби на
постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16.03.2012 року
в справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю
«Кроно-Україна» до спеціалізованої
Державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення,

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «Кроно-Україна»
звернулося до суду з позовом до
спеціалізованої Державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Львові
Державної податкової служби (далі СДПІ
ВПП у м. Львові) про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення.

Позивач просив визнати протиправним та
скасувати податкове-повідомлення
рішення СДПІ ВПП у м. Львові від 29.12.2011
року № /25918 форми «В1», яким
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість розмірі 7788 грн. за липень 2011
року та визначено штрафні санкції у
розмірі 3894 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 16.03.2012 року
позов задоволено.

Визнано протиправним і скасовано
податкове повідомлення-рішення СДПІ
ВПП у м. Львові № /25918 від 29.12.2011
року.

Стягнуто з Державного бюджету України
на користь ТзОВ «Кроно-Україна» 116,82
грн.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила СДПІ ВПП у м. Львові, яка в
апеляційній скарзі просить її
скасувати та відмовити позивачу в
задоволенні позовних вимог.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції порушено норми
матеріального та процесуального права
та не враховано, що перевіркою
податковим органом було встановлено
неправомірність формування позивачем
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках
із ПП ОСОБА_3 за період з 1.06.2011 р. по
30.06.2011 р., оскільки ПП ОСОБА_3 підпадає
під критерії відбору суб'єктів
господарювання, що мають ризик
здійснення нереальних (удаваних)
операцій з надання послуг із
безпідставного формування податкового
кредиту третім особам. Крім того, ТзОВ
«Кроно-Україна» не було представлено
до перевірки належним чином оформлених
документів на фактичність здійснення
господарських операцій.

Позивачем було порушено вимоги п. 14.1.181,
п. 14.1.181, ст. 14, п. 198.2, п.198.3, п. 198.6 ст. 198, ст.
200, п. 201.1, п. 201.2 ст. 201 Податкового
кодексу України, завищено податковий
кредит, що призвело до завищення
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту за червень 2011 року
на суму 7788 грн., в результаті чого
завищено суму бюджетного
відшкодування ПДВ у липні 2011 року на
загальну суму 7788 грн.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника апелянта, яка апеляційну
скаргу підтримала, представника
позивача, яка просить апеляційну
скаргу відхилити, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін,
дослідивши обставини справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає з таких підстав.

В справі встановлено, що
спеціалізованою Державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м. Львові
Державної податкової служби було
проведено документальну невиїзну
перевірку ТзОВ «Кроно-Україна» з
питань правомірності формування
податкового кредиту з податку на
додану вартість по взаєморозрахунках
із ПП ОСОБА_3 за період з 1.06.2011 року по
30.06.2011 року за результатами якої
складено акт № 1653/08-01/31147999 від 20.12.2011
року.

На підставі акту перевірки №
1653/08-01/31147999 від 20.12.2011 року відповідачем
прийнято податкове
повідомлення-рішення № /25918 від
29.12.2011 року, яким зменшено ТзОВ
«Кроно-Україна» суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у розмірі 7788 грн. за липень 2011
року та визначено штрафні санкції у
розмірі 3894 грн.

Згідно акта перевірки ТзОВ
«Кроно-Україна» порушено п.14.1.18, п.14.1.181
ст. 14, п.198.2, п.198.3, п.198.6 ст. 198, ст. 200, п.201.1,
п.201.2 ст. 201 Податкового кодексу України
від 2.12.2010 р. № 2755-УІ, завищено
податковий кредит за червень 2011 року на
суму 7788 грн., що призвело до завищення
від'ємного значення різниці між сумою
податкового зобов'язання і сумою
податкового кредиту за червень 2011 року
на суму 7788 грн., завищення заявленої
суми бюджетного відшкодування ПДВ у
липні 2011 року на суму 7788 грн.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції виходив з того, що
позивачем правомірно включено до
складу податкового кредиту суму
сплаченого податку на додану вартість
по взаєморозрахунках з ПП ОСОБА_3 за
червень 2011 року, що підтверджено
належними доказами у справі та не
спростовано відповідачем, тому
податкове повідомлення-рішення, яким
зменшено суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість розмірі 7788 грн. за липень 2011
року та визначено штрафні санкції у
розмірі 3894 грн., є протиправним та
підлягає скасуванню.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується колегія суддів
суду апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Відповідно до п. 14.1.181 ст. 14 Податкового
кодексу України (ПК України)
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V ПК
України.

Пунктом 198.1 ст. 198 ПК України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій, зокрема, з
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг.

Згідно з п.198.2 ст. 198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї з подій,
що відбулася раніше: дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст. 198 ПК України,
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39
зазначеного Кодексу та складається з
сум податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою п.193.1 ст. 193 Податкового
кодексу України, протягом звітного
періоду у зв'язку з придбанням або
виготовленням товарів (в тому числі при
їх імпорті) та послуг з метою їх
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Не відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу. У разі коли на момент
перевірки платника податку органом
державної податкової служби суми
податку, попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу (п.198.6 ст. 198 ПК України).

Згідно з п.201.1 ст. 201 ПК України, платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, у якій
зазначаються в окремих рядках такі
обов'язкові реквізити: а) порядковий
номер податкової накладної; б) дата
виписування податкової накладної; в)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; г) податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); ґ) місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку; д)
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг; е)
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; є) ціна постачання
без урахування податку; ж) ставка
податку та відповідна сума податку в
цифровому значенні; з) загальна сума
коштів, що підлягають сплаті з
урахуванням податку; и) вид
цивільно-правового договору; і) код
товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Пунктом 14.1.18 ст.14 ПК України
встановлено, що бюджетне відшкодування
- це відшкодування від'ємного значення
податку на додану вартість на підставі
підтвердження правомірності сум
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за результатами
перевірки платника, у тому числі
автоматичне бюджетне відшкодування у
порядку та за критеріями, визначеними у
розділі V цього Кодексу.

Згідно з п. 200.1 ст. 200 ПК України, сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Як видно з матеріалів справи, на
підтвердження обґрунтованості
включення до складу податкового
кредиту суму сплаченого податку на
додану вартість по взаєморозрахунках
із ПП ОСОБА_3 за червень 2011 року,
позивачем було надано копії договору №
101/2912/2010 на організацію перевезень
вантажів автомобільним транспортом
від 29.12.2010 року, актів прийому-здачі
виконаних робіт, товарно-транспортних
накладних, свідоцтва № 100077876 про
реєстрацію платника податку на додану
вартість та ліцензії від 05.12.2007 р. № 189Л,
податкових накладних, реєстру
отриманих та виданих податкових
накладних. Також позивачем долучено
докази оплати наданих послуг.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції та
вважає, що доводи та висновки
відповідача про те, що договір №
101/2912/2010 на організацію перевезень
вантажів автомобільним транспортом
від 29.12.2010 року є недійсним, оскільки
господарські операції між ТзОВ
«Кроно-Україна» та ПП ОСОБА_3 не
проводились, належним чином не
підтверджені та не встановлені в
справі, тому не можуть бути взятими до
уваги.

Висновки відповідача щодо
неправомірності включення позивачем
до податкового кредиту суми сплаченого
податку на додану вартість за червень
2011 року по взаєморозрахунках з ПП
ОСОБА_3 є безпідставними, оскільки
виникнення права позивача на
податковий кредит є наслідком
фактичного проведення господарської
операції, яка є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість, за
наявності первинних документів
бухгалтерського обліку в
підтвердження такого проведення.

Враховуючи вищенаведене, податкове
повідомлення-рішення спеціалізованої
Державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові Державної податкової служби
від 29.12.2011 року № /25918 форми «В1»,
яким зменшено позивачу суму бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість розмірі 7788 грн. за липень 2011
року та визначено штрафні санкції у
розмірі 3894 грн., є протиправним та
підлягає скасуванню.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду першої
інстанції без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції повно встановив
обставини справи, дав належну оцінку
доказам, правильно застосував норми
матеріального та процесуального права
та ухвалив законну постанову про
задоволення позову, підстав для
скасування якої немає.

Доводи апеляційної скарги, з огляду на
викладене, підставою для її
задоволення бути не можуть.

Керуючись ч. 3 ст. 160, ст. ст. 195, 196, 200, 205,
206, 254 КАС України, апеляційний суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу спеціалізованої
Державної податкової інспекції по
роботі з великими платниками податків
у м. Львові Державної податкової служби
залишити без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 16.03.2012 року
в справі № 2а-1411/12/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий:
В.М. Багрій

Судді :
Р.В. Кухтей

Д.М. Старунський