Справа № 2а-1824/10
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/70547/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 вересня
2011 року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління соціального захисту
населення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання нарахувати та виплатити
недоплачену одноразову допомогу на
оздоровлення згідно частини 4 статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», -

встановила:

ОСОБА_2 звернувся до суду з позовом до
Управління праці та соціального
захисту населення Оболонської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат Головного
управління соціального захисту
населення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання нарахувати та виплатити
недоплачену одноразову допомогу на
оздоровлення згідно частини 4 статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2010 рік.

Постановою Оболонського районного
суду м. Києва від 15 грудня 2010 року
позовні вимоги задоволено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 вересня
2011 року скасовано рішення суду першої
інстанції та прийнято нове, яким
позовні вимоги залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_2 не
погоджуючись з рішенням суду
апеляційної інстанції, посилаючись на
допущені судом порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення суду
апеляційної інстанції та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів щодо правильності
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі,
вбачає порушення судом апеляційної
інстанції норм матеріального і
процесуального права при прийнятті
рішення, і тому вважає, що касаційну
скаргу слід задовольнити, рішення суду
апеляційної інстанції скасувати та
залишити в силі рішення суду першої
інстанції, з наступних підстав.

Судами було встановлено, що ОСОБА_2
перебуває на обліку в Управлінні праці
та соціального захисту населення
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації, як
громадянин, евакуйований у 1986 році із
зони відчуження, та віднесений до 3
категорії.

Відповідно до частини 4 статті 48 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
щорічна допомога на оздоровлення
особам, які віднесені до 3 категорії
учасників ліквідації аварії на ЧАЕС
виплачується в розмірі 3 мінімальних
заробітних плат.

Статтею 83 Глави 5 Цивільного кодексу
України (в редакції 1963 року), вимоги про
відшкодування шкоди, завданої
ушкодженням здоров'я, віднесено до
вимог, на які позовна давність не
поширюється, а тому суди прийшли до
правильного висновку, що позивачем
строк звернення до суду із зазначеного
питання за період 2004 - 2008 роки пропущено
не було.

Встановлений в 1996 році постановою
Кабінету Міністрів України «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 26.07.1996 року № 836 розмір
щорічної допомоги на оздоровлення
протягом тривалих років не змінювався
і не відповідав розміру, встановленому
Законами України.

Розмір мінімальної заробітної плати,
встановлений законами України, згідно
з внесеними Верховною Радою України
змінами до державного бюджету зростав
кожен наступний рік. При цьому, вказані
закони не містили обмежень щодо
застосування статті 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Оскільки ні Верховна Рада України, ні
Кабінет Міністрів України в наступному
будь-яких рішень з цих питань не
приймали, то виходячи із загальних
засад пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами при
вирішенні даного спору, застосуванню
підлягає саме стаття 48 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» та розмір
мінімальної заробітної плати,
встановлений відповідними законами
України, а не постановами Кабінету
Міністрів України «Про компенсаційні
виплати особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 26 липня 1996 року № 836 та «Про щорічну
допомогу на оздоровлення громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» від 12 липня 2005 року № 562.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції, щорічна допомога на
оздоровлення за 2010 рік була нарахована
ОСОБА_2 відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України від 12 липня
2005 року № 562, але не виплачена.

Тоді як, законодавством про Державний
бюджет України на 2010 рік дія статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» не була скасована та не
зупинялась.

Разом з тим, вказана постанова Кабінету
Міністрів України є підзаконним
нормативно-правовими актом (прийнятими
на виконання закону), тому у разі
виникнення колізії між їх нормами та
нормами закону, застосуванню
підлягають положення останнього.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов вірного висновку, що в даному
спорі застосуванню підлягають саме
приписи статті 48 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», з
урахуванням розміру мінімальної
заробітної плати на момент виплати.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції прийшов
до законного та обґрунтованого
висновку щодо порушення з боку
відповідача права позивача на
отримання разової грошової допомоги у
розмірі, встановленому частиною 4
статті 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за 2010 рік.

Враховуючи приписи статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
рахує за необхідне скасувати рішення
суду апеляційної інстанції та залишити
в силі рішення суду першої інстанції,
яке ухвалено відповідно до закону і
змінене помилково.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 30 вересня
2011 року - скасувати, а постанову
Оболонського районного суду м. Києва
від 15 грудня 2010 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління праці та
соціального захисту населення
Оболонської районної у м. Києві
державної адміністрації, Київського
міського центру по нарахуванню та
здійсненню соціальних виплат
Головного управління соціального
захисту населення виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання нарахувати та виплатити
недоплачену одноразову допомогу на
оздоровлення згідно частини 4 статті 48
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» - залишити в силі.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко