Справа № 2а-1970/1577/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.
№
9104/95952/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Публічного акціонерного
товариства «Берізка» на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Бучацькому районі
Тернопільської області до Публічного
акціонерного товариства «Берізка» про
стягнення заборгованості, -

встановив:

16.04.2012 УПФУ в Бучацькому районі
Тернопільської області звернувся в суд
із адміністративним позовом до ПАТ
«Берізка» в якому просить стягнути з
відповідач на користь позивача
заборгованість по сплаті єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, пені та
штрафних санкціях в сумі 15707,26 грн.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що виходячи з положень
ст.ст. 4, 6, 9, 25 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 08.07.2010 № 2464-VI (далі -
Закон № 2464-VI), відповідач є платником
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, який
він самостійно має нараховувати,
обчислювати і сплачувати не пізніше 20
числа місяця, що настає за базовим
звітним місяцем. Однак, внаслідок
неналежного виконання ПАТ «Берізка»
цього обов'язку, у нього утворилась
заборгованість за період з 01.01.2011 року
по 20.03.2012 року в сумі 15707,26 грн, з яких
12803,53 грн - єдиний внесок, 896,88 грн -
штрафні санкції та 2006,85 грн - пеня. Так
як відповідачем ця заборгованість не
погашена, позивач просить її стягнути у
судовому порядку.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 24.04.2012 позов
задоволено. Стягнуто з ПАТ «Берізка» на
користь УПФУ в Бучацькому районі 15707,26
грн заборгованості по сплаті єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування .

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився відповідач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з порушенням
норм матеріального і процесуального
права, а тому просить її скасувати.

В обґрунтування апеляційних вимог
апелянт посилається на те, що
оскаржувана постанова прийнята без
проведення попереднього судового
засідання та за відсутності
представника відповідача, який не зміг
прибути на судовий розгляду у зв'язку з
хворобою. Також апелянт звертає увагу,
що відносно підприємства порушено
справу про банкрутство у процесі
розгляду, якої підприємство сплатило 100
тис. грн, які Пенсійний фонд направив на
погашення заборгованості. ПАТ
«Берізка» є недіючим підприємством, у
якого заборгованість по заробітній
платі становить 12 тис. грн, які
погашаються у першочерговому порядку.

Особи, які беруть участь у справі у
судове засідання не прибули, хоча
належним чином повідомлені про дату,
час та місце судового розгляду, що
підтверджується наявними у матеріалах
справи повідомленнями про вручення
повісток, а тому у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України його неприбуття не
перешкоджає апеляційному розгляду
справи.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційних вимог, вважає, що
апеляційна скарга задоволеною бути не
може.

Суд першої інстанції позов задовольнив
виходячи з того, що за ПАТ «Берізка»
рахується заборгованість по єдиному
внеску за загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в сумі 15707,26 грн,
яка підтверджується наявними у справі
доказами, а саме: рішеннями про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску № 418 від 02.12.2011 року та №
1 від 03.01.2012 року, а також даними картки
особового рахунку платника єдиного
внеску. Проте, відповідачем не надано
доказів щодо погашення цієї
заборгованості, у зв'язку з чим суд
дійшов висновку, що вона підлягає
стягненню за судовим рішенням.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

З 1 січня 2011 року набрав чинності Закон
№ 2464-VI, який визначає правові та
організаційні засади забезпечення
збору та обліку єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування, умови та
порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку.

Частиною 1 статті 4 цього Закону
визначено, що платниками єдиного
внеску, зокрема, є роботодавці -
підприємства, установи та організації,
інші юридичні особи, утворені
відповідно до законодавства України,
незалежно від форми власності, виду
діяльності та господарювання, які
використовують працю фізичних осіб на
умовах трудового договору (контракту)
або на інших умовах, передбачених
законодавством, чи за
цивільно-правовими договорами (крім
цивільно-правового договору,
укладеного з фізичною особою -
підприємцем, якщо виконувані роботи
(надавані послуги) відповідають видам
діяльності, зазначеним у витягу з
Єдиного державного реєстру юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців), у
тому числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ і організацій, інших юридичних
осіб, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами.

Згідно пункту 3 Розділу VIII Прикінцевих
та перехідних положень Закону № 2464-VI, з
дня набрання чинності цим Законом
платники страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування, загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням,
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності, вважаються платниками
єдиного внеску. Перереєстрація
платників страхових внесків та
застрахованих осіб не здійснюється.

Відповідно до пункту 1 частини 2 статті 6
Закону № 2464-VI платник єдиного внеску
зобов'язаний своєчасно та в повному
обсязі нараховувати, обчислювати і
сплачувати єдиний внесок.

Платники єдиного внеску зобов'язані
сплачувати єдиний внесок, нарахований
за відповідний базовий звітний період,
не пізніше 20 числа місяця, що настає за
базовим звітним періодом (ч. 8 ст. 9
Закону № 2464-VI).

Частинами 2-3 ст. 25 Закону № 2464-VI
визначено, що у разі виявлення
своєчасно не сплачених сум страхових
внесків, платники єдиного внеску
зобов'язані самостійно обчислити ці
внески і сплатити їх з нарахуванням
пені в порядку і розмірах, визначених
цією статтею. Суми недоїмки стягуються
з нарахуванням пені та застосуванням
штрафів.

Абзац 7 частини 4 статті 25 Закону № 2464
встановлює право територіальних
органів Пенсійного фонду звертатися до
суду про стягнення недоїмки з
платників єдиного внеску.

Згідно ч.ч. 10, 11 вказаної статті на суму
недоїмки нараховується пеня з
розрахунку 0,1 відсотка суми недоплати
за кожний день прострочення платежу.
Територіальний орган Пенсійного фонду
застосовує до платника єдиного внеску
такі штрафні санкції за несплату
(неперерахування) або несвоєчасну
сплату (несвоєчасне перерахування)
єдиного внеску накладається штраф у
розмірі 10 відсотків своєчасно не
сплачених сум.

Із матеріалів справи суд апеляційної
інстанції вбачає, що ПАТ «Берізка»
протягом періоду з січня 2011 року по
лютий 2012 року самостійно декларувало
єдиний внесок на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, що
підтверджується долученими до
заперечення на апеляційну скаргу
копіями звітів.

Проте, відповідач не виконав
покладений на нього Законом обов'язок
щодо сплати цих внесків у визначений
строк, внаслідок чого у нього виникла
заборгованість на суму 15707,26 грн. Також,
внаслідок несвоєчасної сплати
страхових внесків до відповідача
рішеннями від 02.12.2011 № 418 та від 03.01.2012 №
1 застосовано штрафні санкції всього на
суму 896,88 грн та нараховано пеню всього
на суму 2006,85 грн. Доказів оскарження цих
рішень відповідачем не надано.

Таким чином, станом на 02.04.2012 сума
заборгованості становить 15707,26 грн, з
яких: 12803,53 грн - єдиний внесок, 896,88 грн -
штрафні санкції та 2006,85 грн -пеня.
Вказана заборгованість
підтверджується наявними у справі
картками особового рахунку платника
єдиного внеску, рішеннями про
застосування штрафних санкцій та
нарахування пені, а також звітами про
нарахування єдиного внеску за період з
січня 2011 року по лютий 2012 року.

Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів повного чи
часткового погашення цієї
заборгованості, а тому суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що така підлягає стягненню на підставі
судового рішення. У зв'язку з тим,
безпідставним є посилання апелянта на
часткову сплату заборгованості,
наявність якої підтверджується
належними та допустимими доказами.

Не заслуговує на увагу також посилання
апелянта на те, що судом першої
інстанції справа вирішена без
проведення попереднього судового
засідання, оскільки проведення такого
є не обов'язковим, так як з огляду на
приписи ст. 110 КАС України, проведення
попереднього судового засідання суддя
є одним із заходів підготовки справи до
судового розгляду. Про необхідність
застосування тих чи інших заходів,
суддя вирішує самостійно, виходячи з
обставин конкретної справи.

Суд апеляційної інстанції враховує
посилання апелянта на те, що суд першої
інстанції допустив порушення ст. 128 КАС
України, згідно п. 3 ч. 1 якої, суд
відкладає розгляд справи у разі
неприбуття в судове засідання
відповідача, який не є суб'єктом
владних повноважень, належним чином
повідомленого про дату, час та місце
судового розгляду, якщо від нього не
надійшло заяви про розгляд справи за
його відсутності. Як вбачається із
матеріалів справи, ухвалою судді
першої інстанції від 09.04.2012 відкрито
провадження у справі та призначено її
до судового розгляду на 24.04.2012 о 10:00 год.,
про що належним чином повідомлено
відповідача, який у судове засідання
представника не направив, причини не
повідомив та заяви про розгляд справи
за його відсутності не подав.

Проте, такі порушення норм
процесуального права не призвели до
неправильного вирішення справи. Такі
обставини можуть бути підставою для
прийняття судом апеляційної інстанції
доводів та доказів, які внаслідок
цього, не були надані суду першої
інстанції. Проте, відповідачем у
процесі апеляційного розгляду не
наведено жодних обставин та не надано
жодних доказів, які б спростовували
висновки суду першої інстанції, а тому
з цих підстав рішення суду першої
інстанції скасованим бути не може.

Враховуючи те, що судом першої
інстанції обґрунтовано задоволено
позовні вимоги, правильно і повно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального права, а допущені
порушення норм процесуального права не
призвели до неправильного вирішення
справи, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що підстави для
скасування оскарженої постанови
відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства «Берізка» -
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 24 квітня 2012
року у справі № 2а/1970/1577/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів після
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін