Справа № 2а/0470/4348/12
Суддя: Кочан В.М.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"27" березня 2014 р.
м. Київ К/800/29553/13

Вищий адміністративний суд України у
складі: суддя-доповідач Кочан В.М.,
судді Винокуров К.С. , Пасічник С.С. ,
розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу
Дніпропетровського КВКП "Металопласт"
на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду
24.07.2012 та постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2013р. у справі за позовом
Дніпропетровського КВКП "Металопласт"
до Управління Пенсійного фонду України
в Амур-Нижньодніпровському районі
м.Дніпропетровська про визнання
нечинним розрахунку фактичних витрат
на виплату та доставку пенсій,

В С Т А Н О В И В :

У квітні 2012 року Дніпропетровське
КВКП "Металопласт" звернулось до суду з
позовом до Управління Пенсійного фонду
України в Амур-Нижньодніпровському
районі м.Дніпропетровська з вимогами
про визнання нечинним розрахунку
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
24.07.2012р. відмовлено в задоволенні
позову.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 16.05.2013р. скасовано постанову першої
інстанції та відмовлено в задоволенні
позовних вимог Дніпропетровського
КВКП "Металопласт" з інших підстав.

У касаційній скарзі представник
Дніпропетровського КВКП "Металопласт",
посилаючись на порушення судами першої
та апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
просить судові рішення скасувати та
направити справу на новий розгляд до
суду першої інстанції.

З'ясувавши обставини справи в
межах, передбачених ст.220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
висновку, що касаційну скаргу слід
задовольнити частково з урахуванням
наступного.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що Дніпропетровське КВКП
"Металопласт" зареєстровано в
Управлінні Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська як платник страхових
внесків.

Колишньому працівнику
Дніпропетровського КВКП "Металопласт"
ОСОБА_2 відповідно до протоколу №1960 від
19.06.2009р. призначено пенсію на пільгових
умовах за Списком №2, щомісячний розмір
пенсії згідно розпорядження складає
762,17 грн.

Відповідно до наданого
Управлінням Пенсійного фонду України в
Амур-Нижньодніпровському районі м.
Дніпропетровська розрахунком
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсії ОСОБА_2 загальний
місячний розмір її пенсії становив 911,81
грн., частка виплати даного
підприємства - 62,22 відсотки, всього до
відшкодування - 567,33 грн. щомісячно.

Позивач не погодився із
розрахунком витрат на виплату та
доставку пенсії ОСОБА_2 саме
з підстав необґрунтованості даних, що
містяться у розрахунку (які підстави
врахування пільгової пенсії у розмірі
911,81 грн., коли у розпорядженні про
призначення пенсії інша сума).

Відмовляючи у задоволенні
позовних вимог Дніпропетровського
КВКП "Металопласт", суд першої
інстанції виходив з того, що позивач є
страхувальником та відповідно до
чинного законодавства повинен
сплачувати фактичні витрати органів
Пенсійного фонду України на виплату та
доставку пільгових пенсій, які
призначені відповідно до п. "б-з" ст.13
Закону України "Про пенсійне
забезпечення", тому розрахунок
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій відповідає вимогам ч.3
ст.2 Кодексу адміністративного
судочинства України та містить
обґрунтовані суми фактичних витрат на
виплату та доставку пенсій за 2012 рік
щодо ОСОБА_2

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та ухвалюючи нове рішення
про відмову в позові, суд апеляційної
інстанції виходив з того, що
законодавством не передбачено
оскарження до суду безпосередньо
розрахунку витрат на доставку і
виплату пенсій, а тому даний розрахунок
має бути досліджений судом як доказ при
розгляді справ за позовами про
стягнення сум витрат та доставку
пенсій, так як прийняття окремого
судового рішення за результатами
дослідження процесуального доказу не
передбачено.

Проте такі висновки суду
апеляційної інстанції є передчасними.

Відповідно до ст.2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

До адміністративних судів можуть
бути оскаржені будь-які рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 цього
Кодексу справа адміністративної
юрисдикції - це переданий на вирішення
адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

За змістом ч.2 ст. 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори,
зокрема на спори фізичних чи юридичних
осіб із суб'єктом владних повноважень
щодо оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Таким чином, до компетенції
адміністративних судів належать спори
фізичних чи юридичних осіб з органом
державної влади, органом місцевого
самоврядування, їхньою посадовою або
службовою особою, предметом яких є
перевірка правильності рішень, дій чи
бездіяльності цих органів (осіб),
відповідно до прийнятих або вчинених
ними при здійсненні владних
управлінських функцій.

Відшкодування підприємствами
витрат Пенсійного Фонду України на
виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах,
здійснюється відповідно до Інструкції
про порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою Пенсійного фонду України
№21-1 від 19.12.2003р. та зареєстрованої в
Міністерстві юстиції України за №648663
від 16.01.2004 р.

Пунктом 6.4 Інструкції
встановлено, що розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами надходження
доходів органів Пенсійного фонду
України щорічно у розрахунках
фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які надсилаються
підприємствам до 20-го січня поточного
року та протягом 10 днів з
новопризначених (перерахованих)
пенсій.

Відповідно до пункту 6.8
Інструкції підприємства щомісяця до
25-го числа вносять до Пенсійного фонду
зазначену у повідомленні місячну суму
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах.

Отже, обов'язок визначення сум
відшкодування витрат на виплату і
доставку пенсій покладено на органи
Пенсійного фонду, а підприємство
зобов'язано здійснити відшкодування
зазначених витрат у розмірах,
визначених органами Пенсійного фонду.

Підставою для відшкодування
вказаних сум є розрахунок цих витрат,
який надсилається підприємству.

Пунктом 6.9 Інструкції
встановлено, що не сплачені та/або
несвоєчасно сплачені суми фактичних
витрат на виплату та доставку
пільгових пенсій, зазначених в абзаці
другому пункту 6.1 цієї Інструкції,
стягуються з нарахуванням пені та
штрафних санкцій відповідно до норм
Закону України "Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами".

Враховуючи те, що розрахунки
фактичних витрат на виплату та
доставку пенсій є узгодженими і
обов'язковими для виконання
підприємством з моменту їх отримання,
тобто породжують певні
публічно-правові відносини між
сторонами та передбачають настання
юридичних наслідків, не можна визнати
обґрунтованими висновки суду
апеляційної інстанції про
невідповідність обраного позивачем
способу захисту його прав шляхом
звернення до суду із даним позовом.

Відповідно до ст. 220 КАС України
суд касаційної інстанції перевіряє
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі і не
може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні, та вирішувати
питання про достовірність того чи
іншого доказу.

Оскільки суд апеляційної
інстанції не переглянув постанову суду
першої інстанції по суті заявлених
вимог та не дав правової оцінки
застосуванню судом першої інстанції
норм матеріального права, то рішення
суду апеляційної інстанції підлягає
скасуванню та направленню до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу Дніпропетровське
КВКП "Металопласт" задовольнити
частково.

Скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 16.05.2013р.

Справу направити до суду апеляційної
інстанції на новий судовий розгляд.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, може
бути переглянута Верховним Судом
України з підстав і в порядку,
встановлених статтями 237-244 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя-доповідач
Кочан В.М.

судді

Винокуров К.С.

Пасічник С.С.