Справа № 2а/0470/12811/12
Суддя: Олексієнко М.М.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"19" березня 2014 р. м. Київ
К/800/58313/13

Колегія Вищого адміністративного суду
України у складі:

головуючого - судді Олексієнка М.М.,

суддів: Ємельянової В.І.,

Рецебуринського
Ю.Й.,

при секретарі судового засідання
Крапивки Л.А.,

з участю: позивача ОСОБА_2,
представників відповідача Руденка Ю.О.,
Гончаренко Н.В., розглянувши у
відкритому судовому засіданні справу
за адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Дніпропетровського Державного
університету внутрішніх справ про
визнання протиправним та скасування
наказу в частині звільнення з органів
внутрішніх справ, поновлення на роботі,
стягнення грошового забезпечення за
касаційною скаргою ОСОБА_2 на судові
рішення Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 21 травня 2013
року, Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року, -

в с т а н о в
и л а :

У жовтні 2012 року ОСОБА_2 звернувся в суд
з позовом, відповідно до якого з
урахуванням уточнених позовних вимог
просив:

визнати незаконними та скасувати
накази Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ від
26.09.2012 року №142 о/с в частині звільнення
його з органів внутрішніх справ, №141
о/с по особовому складу;

негайно поновити на службі в органах
внутрішніх справ на посаді проректора
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ з дня
незаконного звільнення;

період вимушеного прогулу зарахувати
до спеціального стажу служби;

стягнути з відповідача середнє грошове
забезпечення за час вимушеного
прогулу;

визнати незаконною бездіяльність
відповідача щодо невидачі у день
звільнення належно оформленої
трудової книжки, копії наказу про
звільнення зі служби, військового
квитка, неповідомлення письмово про
розмір грошового забезпечення.

Посилався на незаконність
оскаржуваних наказів, так як вони не
відповідають вимогам закону. Фактично
звільнення проведено без службового
розслідування. Притягнення до
дисциплінарної відповідальності
відбулося повторно, що суперечить
статті 61 Конституції України. Окрім
того, невірно визначена вислуга років
та звільнення проведено під час
відпустки.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 21
травня 2013 року в задоволенні позову
відмовлено.

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд своїм рішенням
від 24 жовтня 2013 року зазначену
постанову скасував та ухвалив нову про
задоволення позову частково. Визнано
протиправним наказ ДДУВС № 142 о/с від
26.09.2012 року в частині календарного
обчислення ОСОБА_2 вислуги років та
дати звільнення. Зобов'язано
відповідача: змінити в оскаржуваному
наказі дату звільнення ОСОБА_2 з « 26
вересня 2012 року» на « 29 вересня 2012
року», а також формулювання в
визначення вислуги років, зазначивши,
що вислуга ОСОБА_2 станом на 29 вересня
2012 року в календарному обчисленні
складає 19 років 11 місяців 27 днів»;
здійснити нарахування і виплатити суму
грошового забезпечення за період з 26
вересня 2012 року по 29 вересня 2012 року.

У решті в задоволенні позову
відмовлено.

В касаційній скарзі позивач, з
посиланням на порушення норм
матеріального та процесуального права,
допущені судами, просить попередні
рішення скасувати і ухвалити нове про
задоволення позову в повному обсязі.
Зазначає, що суди не проаналізували
належним чином законодавство з питань
проходження служби в органах
внутрішніх справ, що призвело до
порушення його права.

З'ясувавши обставини справи в межах,
передбачених статтею 220 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), колегія суддів
приходить до висновку про задоволення
касаційної скарги частково з
урахуванням наступного.

Як установлено судами попередніх
інстанцій, наказом ДДУВС від 26 вересня
№142 о/с, який є предметом оскарження,
ОСОБА_2 звільнено з органів внутрішніх
справ за пунктом 64 «є» (порушення
дисципліни) Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ, затверджене
постановою Кабінету Міністрів УРСР від
29 липня 1991 року №114 (далі - Положення
№114).

Зазначений наказ прийнято на виконання
постанови Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12.09.2012 року, якою визнано законними:
пункт 3 наказу МВС України № 1849 від
25.12.2010 року; наказ №2238 о/с від 30.12.2010
року; пункт 2 наказу №200 від 10.02.2011 року;
наказ ДДУВС від 25.02.2011 року №14 о/с.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що
оскаржуваний наказ виданий на підставі
та у межах повноважень, визначених
законодавством України, тому є
законним.

Апеляційний суд погодився із
законністю звільнення позивача, так як
постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12.09.2012 року, яка набрала законної
сили, відновлено чинність наказів МВС
України № 1849 від 25.12.2010 року, №2238 о/с
від 30.12.2010 року №200 від 10.02.2011 року,
наказу ДДУВС від 25.02.2011 року №14 о/с про
звільнення ОСОБА_2 з посади проректора
ДДВС з економічних питань та з органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни.

Проте, суд апеляційної інстанції
прийшов до висновку, що позивача
необхідно вважати звільненим з 29
вересня 2012 року, тобто з дня виходу з
відпустки, а відповідно вислуга років в
обчисленні повинна складати 19 років 11
місяців 27 днів.

Рішення апеляційного суду в частині
законності звільнення позивача
відповідає нормам права та дійсним
обставинам справи.

Частина перша статті 61 Конституції
України закріплює загально визначений
принцип права, відповідно до якого
ніхто не може бути двічі притягнений до
юридичної відповідальності одного
виду за одне й те саме правопорушення.

Позивач, виходячи з фактичних обставин
справи, встановлених судами попередніх
інстанцій, двічі не притягувався до
дисциплінарної відповідальності за
порушення дисципліни. Дисциплінарне
стягнення у вигляді звільнення з
органів внутрішніх справ накладено на
ОСОБА_2 наказом МВС України №200 від
10.02.2011 року та наказом ДДУВС від 25.02.2011
року №14 о/с. Постановою
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 17 січня 2012
року зазначені накази в частині
звільнення ОСОБА_2 з органів внутрішніх
справ за пунктом «є» статті 64 Положення
визнано протиправними. На виконання
судового рішення, наказами МВС України
від 15.03.2012 року №256 о/с, ДДУВС від 04.04.2012
року №29 о/с ОСОБА_2 поновлено на службі
в органах внутрішніх справ на посаді
проректора ДДУВС з економічних питань
та ресурсного забезпечення.

Проте, рішенням Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 12 вересня 2012 року в
адміністративній справі №2а/0470/3175/11,
залишеним без змін ухвалою Вищого
адміністративного суду України від 27
лютого 2013 року, постанову суду першої
інстанції скасовано і ухвалено нову
про відмову в задоволенні позову в
частині визнання протиправними і
скасування, в тому числі, наказу МВС
України від 10.02.2011 року №200, наказу
ДДУВС від 25.02.2011 року №14 о/с.

При ухваленні зазначеного рішення,
апеляційний суд перевіряв законність
наказів, в тому числі в частині підстав
звільнення зі служби з постановкою на
військовий облік, адже, саме наказом №14
о/с ОСОБА_2 звільнено з органів
внутрішніх справ за порушення
дисципліни з постановкою на військовий
облік. Постанова апеляційного суду
переглядалася в касаційному порядку і
залишена без змін.

Саме на виконання вищевказаного
рішення апеляційного суду, ДДУВС
видано накази №141 та №142 о/с від 26.09.2012
року, тому підстав вважати, що до
позивача повторно застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
звільнення з органів внутрішніх справ
і посади проректора ДДУВС немає, а отже
рішення в цій частині є законним.

Відповідно до пункту 1 частини другої
статті 11 Закону України від 15 листопада
1996 року №504/96-ВР «Про відпустки»
щорічна відпустка повинна бути
перенесена на інший період або
продовжена в разі тимчасової
непрацездатності працівника,
засвідченої у встановленому порядку.

Частиною четвертою цієї статті
визначено, якщо причини, що зумовили
перенесення відпустки на інший період,
настали під час її використання, то
невикористана відпустка надається
після закінчення дії причини, які її
перервали, або за згодою сторін
переноситься на інший період.

З урахуванням положень зазначеного
Закону, зібраних у справі доказів,
апеляційний суд прийшов до
обґрунтованого висновку про
незаконність оскаржуваного наказу по
особовому складу в частині дати
звільнення позивача та необхідності
зміни дати звільнення з 26 вересня на 29
вересня 2012 року з виплатою за цей
період грошового забезпечення.

Проте суд апеляційної інстанції в
порушенні вимог пункту 1 частини першої
статті 161 КАС України належним чином не
перевірив обставини, якими позивач
обґрунтовував вимоги про вислугу
років. З цього приводу суд у рішенні не
навів жодного доказу, який би доводив
чи спростовував доводи ОСОБА_2 проте, що
його вислуга років станом на 29.09.2012 року
складала понад 21 рік.

Враховуючи положення статті 220 КАС
України щодо меж перегляду судом
касаційної інстанції рішень судів
попередніх інстанції, вимоги,
викладені у частині другій статті 227
цього Кодексу, рішення апеляційного
суду в частині визначення вислуги
років підлягає скасуванню з
направленням справи на новий розгляд
до цього ж суду.

При новому розгляді належним чином
перевірити доводи сторін та зібрані у
справі докази, в тому числі на витяг
наказу №43 о/с від 27.04.2012 року, в якому
визначена вислуга років позивача
станом на 25.03.2012 року.

На підставі наведеного, керуючись
статтями 220, 221, 226, 230, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити
частково.

Скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 24 жовтня 2013
року в частині: визнання протиправним
наказу Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ від 26
вересня 2012 року №142ос щодо
календарного обчислення ОСОБА_2
вислуги років станом на 29 вересня 2012
року; зобов'язання Дніпропетровський
державний університет внутрішніх
справ змінити формулювання наказу №142
ос від 26 вересня 2012 року про визначення
вислуги ОСОБА_2 станом на 29 вересня 2012
року в календарному обчисленні 19 років
11 місяців 25 днів з направленням справи
в цій частині на новий судовий розгляд
до суду апеляційної інстанції.

В решті постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, оскарженню не підлягає,
проте може бути переглянута Верховним
Судом України з підстав, у строки та в
порядку, встановленими статтями 237, 238,
239-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Судді: