Справа № 2а/487/48/13
Суддя: Джабурія О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

26 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 2а/487/48/13

Категорія: 6.2 Головуючий в 1 інстанції:
Притуляк І.О.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді -
Джабурія О.В.

суддів -
Крусяна А.В.

- Шляхтицького О.І.

при секретарі -
Філімович І.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_2 на ухвалу
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 06 грудня 2013 року у справі
за позовом ОСОБА_2 до виконавчого
комітету Миколаївської міської ради,
Миколаївської міської ради, треті
особи - ОСОБА_3, Миколаївське міжміське
бюро технічної інвентаризації, про
скасування рішень та свідоцтв про
право власності,

ВСТАНОВИВ :

Постановою Заводського районного суду
м. Миколаєва від 13.03.2013 року, винесеною у
справі за позовом ОСОБА_2 до виконкому
Миколаївської міської ради,
Миколаївської міської ради, третя
особа - ОСОБА_3, Миколаївське міжміське
бюро технічної інвентаризації, про
скасування рішень та свідоцтв про
право власності, позов було задоволено.

Було визнано незаконними та скасовано
наступні рішення Малокорениської
сільської ради народних депутатів: № 9/7
від 26.06.1996 року «Про вилучення
земельної ділянки за адресою АДРЕСА_1
та її зарахування до земельного фонду
територіальної громади»; №11/7 та №13/7
від 26.06.1996 року «Про передачу земельної
ділянки за адресою АДРЕСА_1 у власність
ОСОБА_3».

Визнано незаконним та скасовано
рішення виконкому Миколаївської
міської ради №327 від 22.02.2005 року в
частині оформлення права власності
ОСОБА_3 на житловий будинок за літ. «А»
житловою площею 53,9 кв.м., загальною
площею 98,5 кв.м. з господарськими
будівлями та спорудами, що розташовані
по АДРЕСА_1 та видачі свідоцтва про
право власності на її ім'я. (п.8).

Визнано незаконним та скасовано
свідоцтво про право власності на ім'я
ОСОБА_3 на нерухоме майно серії ЯЯЯ
№015700, видане 28.02.2005 року на підставі
рішення виконкому Миколаївської
міської ради №327 від 22.02.2005 року.

21.11.2013 року представник позивача ОСОБА_2
ОСОБА_5 звернулася до суду із заявою про
ухвалення додаткового рішення,
оскільки судом у даному рішенні від
13.03.2013 року не зазначено, що скасоване
свідоцтво на право власності на ім'я
ОСОБА_3 підлягає вилученню та
скасуванню реєстрації в Реєстрі
майнових прав громадян без права
відновлення: не відновлено реєстрацію
майнових прав ОСОБА_6 до 1992 року, а з
1992-2010 р.р. - не поновлено реєстрацію за
ОСОБА_7; не проведено реєстрацію права
власності на будинок, розташований за
адресою: АДРЕСА_1, за ОСОБА_2, яка
прийняла спадщину після смерті батька
ОСОБА_7 в 2010 p.; не визнано право
власності на житловий будинок АДРЕСА_1
за ОСОБА_2; не зобов'язано Державну
реєстраційну службу за допомогою ДВС
Центрального району м. Миколаєва
провести реєстрацію та зняття з
реєстрації; не відшкодовано позивачу
матеріальні та моральні збитки,
спричинені судом неправосудними
рішеннями, посадовими особами МБТІ,
Міськвиконкому, Державної
реєстраційної служби м. Миколаєва.

У судове засідання учасники процесу не
з'явилися, про день та місце розгляду
справи були повідомленні належним
чином.

Ухвалою Заводського районного суду м.
Миколаєва від 06 грудня 2013 року у
задоволенні заяви ОСОБА_8 по ухваленню
додаткового рішення у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
виконавчого комітету Миколаївської
міської ради, Миколаївської міської
ради, треті особи - ОСОБА_3, Миколаївське
міжміське бюро технічної
інвентаризації, про скасування рішень
та свідоцтв про право власності -
відмовлено.

Не погодившись з таким рішенням ОСОБА_2
звернулася з апеляційною скаргою на
зазначену ухвалу, просить ухвалити
додаткове судове рішення.

Розглянувши матеріали справи,
заслухавши доповідача, доводи
апеляційної скарги, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Відповідно до вимог ч. 3 ст. 2 КАС України
у справах щодо оскарження рішень, дій,
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень, адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед Законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Вимогами ч. 1 ст. 2 КАС України
передбачено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень. Згідно з вимогами ч. 2 ст. 2
КАС України, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, крім випадків, коли щодо
таких рішень, дій чи бездіяльності
Конституцією чи законами України
встановлено інший порядок судового
провадження.

Керуючись положеннями вищевказаних
законів, Кодексом та контекстом
Конституції України можна зробити
висновок, що однією з найважливіших
тенденцій розвитку сучасного
законодавства України є розширення
сфери судового захисту, в тому числі
судового контролю за правомірністю і
обґрунтованістю рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень.

Відповідно до вимог ч.1 ст.168 КАС України
суд, що ухвалив судове рішення, може за
заявою особи, яка брала участь у справі,
чи з власної ініціативи прийняти
додаткову постанову чи постановити
додаткову ухвалу у випадках, якщо: щодо
однієї із позовних вимог, з приводу
якої досліджувалися докази, чи одного з
клопотань не ухвалено рішення; суд,
вирішивши питання про право, не
визначив способу виконання судового
рішення; судом не вирішено питання про
судові витрати.

Колегія суддів вважає, що з аналізу
зазначеної правової норми вбачається,
що судове рішення повинно бути повним.
Повнота судового рішення означає, що
судове рішення ухвалене щодо всіх
позовних вимог та клопотань, з приводу
яких досліджувалися докази, визначений
спосіб виконання судового рішення у
разі задоволення вимог, щодо стягнення
коштів, вирішено питання про судові
витрати. Тобто додаткове судове
рішення - це є засіб усунення його
неповноти.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції
стосовно того, що постановою
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 13.03.2013 року, винесеною у
справі за позовом ОСОБА_2 до виконкому
Миколаївської міської ради,
Миколаївської міської ради, третя
особа - ОСОБА_3, Миколаївське міжміське
бюро технічної інвентаризації, про
скасування рішень та свідоцтв про
право власності, було вирішено усі
позовні вимоги, заявлені позивачем та
підтримані її представником.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, з чим погоджується суд
апеляційної інстанції, що вимоги
позивача щодо вилучення та скасування
реєстрації свідоцтва на право
власності; відновлення реєстраційних
майнових прав за ОСОБА_6, ОСОБА_7;
проведення реєстрації права власності
на будинок за ОСОБА_2, позивачем при
розгляді справи не були заявлені.

Як вбачається з матеріалів справи,
позовні вимоги щодо визнання за ОСОБА_2
права власності в порядку спадкування
за законом на житловий будинок АДРЕСА_1;
зобов'язання провести реєстрацію та
зняття з реєстрації Державною
реєстраційною службою; відшкодування
матеріальної та моральної шкоди - були
заявлені позивачем у доповненому
адміністративному позові ОСОБА_2,
ОСОБА_8 до Виконкому Миколаївської
міської ради, ОСОБА_3 про визнання права
власності, зобов'язання вчинити певні
дії, відшкодування моральної шкоди,
притягнення посадових осіб до
адміністративної відповідальності від
26.02.2013 року (а.с 112-113), який ухвалою
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 28.02.2013 року було
повернуто ОСОБА_2, ОСОБА_8 (а.с. 114).
Зазначена ухвала суду не оскаржена
апелянтом у цій справі, набрала
законної сили.

Таким чином, колегія суддів не
погоджується з доводами апеляційної
скарги стосовно того, що суд першої
інстанції не розглянув всі позовні
вимоги та вирішивши питання про право,
не визначив способу виконання судового
рішення.

На підставі наведеного, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції вірно
дійшов висновку про те, що постановою
Заводського районного суду м.
Миколаєва від 13.03.2013 року вирішено всі
заявлені позовні вимоги позивачки та
відсутні підстави для ухвалення
додаткового рішення по справі.

Колегія суддів вважає наведені
висновки суду першої інстанції
правильними і такими, що відповідають
вимогам ст.ст. 2, 7, 10, 11, 70, 71 КАС України
та не приймає доводи, наведені в
апеляційній скарзі про те, що ухвала
підлягає скасуванню.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень норм матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в
апеляційній скарзі доводи
правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ст.ст. 195; 196; 199; 200; 205; 206; 254 КАС
України, суд апеляційної інстанції, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а ухвалу Заводського
районного суду м. Миколаєва від 06
грудня 2013 року без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно після її
проголошення, але може бути оскаржена в
касаційному порядку до Вищого
Адміністративного Суду України
протягом 20 днів.

Повний текст судового рішення
виготовлений 27.03.2014 року.

Головуючий:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян

Суддя:
О.І. Шляхтицький