Справа № 2-а-2423/09/0770
Суддя: Шешеня О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

і м е н е м У к р а ї н и

28 березня 2014 рокум. Ужгород№ 2-а-2423/09/0770

Закарпатський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шешеня О.М.

при секретарі Неміш Т.В.

за участю:

позивача: Приватне акціонерне
товариство "Мукачівський
лісокомбінат", представник - Аги В.В.;

відповідача: Мукачівська об'єднана
державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів в
Закарпатській області, представник -
Буря О.О.;

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
уточненою позовною заявою Приватного
акціонерного товариства "Мукачівський
лісокомбінат" до Мукачівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів в Закарпатській області про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень - рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Закрите акціонерне товариство
"Мукачівський лісокомбінат" звернулося
до Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовною
заявою до Мукачівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Закарпатської області про визнання
недійсними податкових
повідомлень-рішень від 09.04.2009 року за №
1221/23-01/274157/7963, за №1222/23-01/274157/7964 та за №
1219/23-01/274157/7961.

В судовому засіданні позивача - Закрите
акціонерне товариство "Мукачівський
лісокомбінат" було замінено на
правонаступника - Приватне акціонерне
товариство "Мукачівський лісокомбінат"
(далі - позивач).

В судовому засіданні відповідача -
Мукачівську об'єднану державну
податкову інспекцію Закарпатської
області було замінено на
правонаступника - Мукачівську
об'єднану державну податкову інспекцію
Головного управління Міндоходів у
Закарпатській області (далі -
відповідач).

Представник позивача в судовому
засіданні 28.03.2014 року надав до суду
заяву про уточнення позовних вимоги, у
відповідності до якої просив визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення - рішення від 09.04.2009 року
за № 1221/23-01/274157/7963, за №1222/23-01/274157/7964 та
за № 1219/23-01/274157/7961.

В судовому засіданні представник
позивача підтримав уточнений позов та
просив задовольнити уточнені позовні
вимоги з підстав, наведених у позовній
заяві, мотивуючи наступним. За
результатами проведеної виїзної
позапланової перевірки позивача з
питань дотримання вимог податкового та
іншого законодавства по
взаєморозрахункам з ПП ОСОБА_3 за
період з 01.07.2008 року по 01.02.2009 року,
відповідачем було складено Акт
перевірки за №677/23-01/00274157 від 01.04.2009 року
та прийнято податкові
повідомлення-рішення від 09.04.2009 року за
№1221/23-01/274157/7963, за №1219/23-01/274157/7961 та за
№1222/23-01/274157/7964. Однак, з вище вказаними
податковими повідомленнями-рішеннями
позивач не погоджується та вважає, що
вони підлягають визнанню недійсними з
наступних підстав. Як зазначає
представник позивача, основною
підставою для прийняття податкових
повідомлень-рішень відповідач вважає
те, що контрагент позивача не сплачував
до бюджету відповідні податки. Однак,
як наголошує представник позивача,
несплата контрагентом до бюджету
податку на додану вартість щодо
операцій з позивачем не може впливати
на результати діяльності останнього та
не є підставою для притягнення
позивача до відповідальності. Відтак,
позивач вважає, що висновки, викладені
в Акті перевірки за №677/23-01/00274157 від
01.04.2009 року є такими, що не підтверджені
фактичними обставинами справи та
суперечать вимогам чинного
законодавства України.

В судовому засіданні представник
відповідача заперечив щодо
задоволення позову в повному обсязі, з
підстав викладених в наданих письмових
запереченнях та просив відмовити в
задоволенні позовних вимог, мотивуючи
наступним. На підставі проведеної
відповідачем позапланової виїзної
перевірки позивача з питань дотримання
податкового та іншого законодавства по
взаєморозрахункам з ПП ОСОБА_3 за
період з 01.07.2008 року по 01.02.2009 року,
результати якої відображені в Акті №
677/23-01/00274157 від 01.02.2009 року, встановлено
порушення позивачем п.п.5.2.1, п.5.2, п.п. 5.3.9,
п.5.3, ст.5 Закону України "Про
оподаткування прибутку підприємств"
від 22.05.1997 року №283/97-ВР (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
(далі - Закон України №283/97-ВР), п.п. 7.4.1, п.
7.4, ст.7, п.п. 7.7.2, 7.7.3, п. 7.7, ст.7 Закону
України "Про податок на додану
вартість" №168/97-ВР від 03.04.1997 року
(чинного на час виникнення спірних
правовідносин) (далі - Закон України
№168/97-ВР). За наслідками результатів
викладених в Акті перевірки за
№677/23-01/00274157 від 01.02.2009 року,
відповідачем були прийняті податкові
повідомлення-рішення від 09.04.2009 року за
№1221/23-01/274157/7963, за №1219/23-01/274157/7961 та за
№1222/23-01/274157/7964. В ході перевірки,
відповідачем встановлено, що між
позивачем та ПП ОСОБА_3 було укладено
Договір від 28.07.2008 року №01/08/08,
предметом якого є купівля пиловника
букового 1-го, 2-го, 3-го гатунку,
техсировини, пиловника хвойного,
техсировини хвойної, дров хвойних в
довготі. У відповідності до умов
поставки товар може поставлятися
транспортом позивача або ПП ОСОБА_3, а
витрати на паливо при поставці товару
позивачем несе ПП ОСОБА_3 Однак, як
зазначає представник відповідача,
проведеною перевіркою не встановлено
фактів понесення витрат позивачем по
транспортуванню пиломатеріалів
придбаних від ПП ОСОБА_3, оскільки у
видаткових та податкових накладних ПП
ОСОБА_3 не вказана сума компенсації за
товаротранспортні витрати окремим
рядком. Також, позивач не надав
відповідачеві до перевірки
товаро-транспортні накладні, які б
підтверджували факт перевезення
лісопродукції від ПП ОСОБА_3 Разом з
тим, у відповідності до зустрічної
перевірки ПП ОСОБА_3 від 29.01.09 року з
питань правових відносин останнього з
позивачем, встановлено, що
транспортування товару та вантажні
роботи проводились транспортом ПП
ОСОБА_3, однак, у власності останнього
ніякого транспорту не значиться. Також,
складські приміщення у власності ПП
ОСОБА_3 відсутні. ПП ОСОБА_3 тільки
орендує приміщення експортного цеху з
обладнанням, однак, дане орендоване
приміщення призначене для виробництва,
а не для складування деревини. Також,
дана кількість деревини не могла бути
фактично розміщена в орендованому
приміщені у якому знаходиться
обладнання та устаткування. Як вказує
представник відповідача, згідно
протоколу допиту ОСОБА_3 є підстави
вважати, що угоди, накладні, податкові
накладні потрібні були лише для
формування валових витрат та
податкового кредиту. Відтак, Договір
поставки від 28.07.2008 року за №01/08/08,
укладений між позивачем та ПП ОСОБА_3 на
поставку лісопродукції не спричиняв
реального настання правових наслідків.
Отже, як наголошує представник
відповідача, відповідачем було
правомірно донараховано позивачеві
зобов'язання з податку на прибуток
приватних підприємств у сумі 107181,60 грн.,
в тому числі зобов'язання за основним
платежем - 83645,00 грн., та штрафних
(фінансових) санкцій - 23536,60 грн.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали справи,
заслухавши пояснення сторін, всебічно
та повно з'ясувавши всі фактичні
обставини справи на яких ґрунтуються
позовні вимоги, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, суд приходить до висновку про те,
що позовна заява підлягає до
задоволення з наступних підстав.

Судом встановлено, в період з 23.03.2009
року по 27.03.2009 року відповідачем було
проведено виїзну позапланову
перевірку позивача з питань дотримання
вимог податкового та іншого
законодавства по взаєморозрахункам з
ПП ОСОБА_3 за період з 01.07.2008 року по
01.02.2009 року.

За результатами проведеної перевірки
відповідачем складено Акт за
№677/23-01/00274157 від 01 квітня 2009 року (а.с.
12-33).

У відповідності до проведеної
перевірки, результати якої відображено
в Акті за №677/23-01/00274157 від 01 квітня 2009
року, відповідачем визначено
позивачеві наступні порушення, а саме:
п.п.5.2.1, п.5.2, п.п. 5.3.9, п.5.3, ст.5 Закону
України №283/97-ВР (чинного на час
виникнення спірних правовідносин), в
результаті чого занижено податок на
прибуток в сумі 83645,00 грн., в тому числі
за III квартал 2008 року занижено на суму
68076,00 грн., за IV - й квартал 2008 року
занижено суму 15569,00 грн., п.п. 7.4.1 п. 7.4
ст.7 Закону України № 168/97-ВР (чинного
на час виникнення спірних
правовідносин), в результаті чого
донараховано податок на додану
вартість в сумі 40677,00 грн., в тому числі
за липень 2008 року в сумі 40677,00 грн. та п.п.
7.4.1 п. 7.4, п.п. 7.7.2, 7.7.3 п. 7.7 ст.7 Закону
України №168/97-ВР (чинного на час
виникнення спірних правовідносин), в
результаті чого зменшено заявлену суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість в розмірі 186421,00 грн., в
тому числі за вересень 2008 року в сумі
96087,00 грн., за жовтень 2008 року в сумі 90334,00
грн.

На підставі Акту перевірки за
№677/23-01/00274157 від 01 квітня 2009 року
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 9 квітня 2009
року, а саме: за №1221/23-01/274157/7963, яким,
збільшено суму податкових зобов'язань
на суму 40677,00 грн. та нараховано штрафні
(фінансові) санкції на суму 20338,50 грн.
(а.с. 35), за №1219/23-01/274157/7961, яким зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість у розмірі
186421,00 грн. (а.с. 36), за № 1222/23-01/274157/7964, яким
визначено суму податкового
зобов'язання з податку на прибуток
(доходи) приватних підприємств на суму
83645,00 грн. та нараховано штрафні санкції
на суму 23536,60 грн. (а.с. 34).

Як було встановлено в судовому
засіданні та підтверджено матеріалами
справи, між позивачем та ПП ОСОБА_3 було
укладено Договір від 28.07.2008 року за №
01/08/08 (а.с. 52-53), у відповідності до якого
ПП ОСОБА_3 продає, а позивач купує
пиловник буковий 1-гатунку А, пиловник
буковий 1-гатунку В, пиловник буковий
2-гатунку, пиловник буковий 3-гатунку,
техсировину, пиловник хвойний,
техсировина хвойна, дрова хвойні в
довготі. Загальна кількість
поставленого товару складає близько 100
м. куб. щомісяця (а.с. 52).

У відповідності до п. 2 Договору від
28.07.2008 року за № 01/08/08 (а.с. 52) товар може
поставлятися транспортом позивача або
ПП ОСОБА_3, витрати на паливо при
поставці товару несе ПП ОСОБА_3 Крім
того, зобов'язання ПП ОСОБА_3 по
поставці товару вважаються виконаними
після підписання акту прийому -
передачі товару по кількості та якості
на складі позивача. Позивач
зобов'язується прийняти товар на
протязі одного робочого дня і видати
акт прийому - передачі товару ПП ОСОБА_3

Відповідно до ч. 1 ст. 72 КАС України
обставини, встановлені судовим
рішенням в адміністративній, цивільній
або господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Судом встановлено, що відповідач вже
звертався до Закарпатського окружного
адміністративного суду з позовом до
позивача (аміністративна справа
№2а-3653/09/0770) про стягнення
заборгованості у сумі 332308,00 грн., яка
виникла у зв'язку з укладенням
нікчемного Договору від 28.07.2008 року за
№ 01/08/08. Постановою Закарпатського
окружного адміністративного суду від
13.10.2010 року по справі №2а-3653/09/0770 у
задоволенні позовних вимог
відповідача до позивача було
відмовлено (а.с. 150-154). Ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 5 листопада
2013 року постанову Закарпатського
окружного адміністративного суду від
13.10.2010 року у справі №2а-3653/09/0770 було
залишено без змін (а.с. 145-149).

Відтак, обставини встановлені
судовими рішеннями за позовною заявою
відповідача до позивача по
адміністративним справам за №2а-3653/09/0770
щодо стягнення з позивача
заборгованості у сумі 332308,00 грн., яка
виникла у зв'язку з укладенням
нікчемного Договору від 28.07.2008 року за
№ 01/08/08 - не підлягають доказуванню при
розгляді даної адміністративної
справи, у якій беруть участь ті самі
особи, щодо яких встановлено ці
обставини.

Згідно до ст. 203 Цивільного кодексу
України (далі - ЦК України): 1) зміст
правочину не може суперечити цьому
Кодексу, іншим актам цивільного
законодавства, а також моральним
засадам суспільства; 2)особа, яка вчиняє
правочин, повинна мати необхідний
обсяг цивільної дієздатності; 3)
волевиявлення учасника правочину має
бути вільним і відповідати його
внутрішній волі; 4) правочин має
вчинятися у формі, встановленій
законом; 5) правочин має бути
спрямований на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ним;
6) правочин, що вчиняється батьками
(усиновлювачами), не може суперечити
правам та інтересам їхніх малолітніх,
неповнолітніх чи непрацездатних дітей.

Відповідно до абз. 1 ч. 2 ст. 215 ЦК України,
недійсним є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). У цьому разі
визнання такого правочину недійсним
судом не вимагається.

У відповідності до абз. 1 ч. 1 ст. 216 ЦК
України, визначено, що недійсний
правочин не створює юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з його
недійсністю.

Згідно до ч. 1 ст. 228 ЦК України
зазначено, що правочин вважається
таким, що порушує публічний порядок,
якщо він був спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним.

Стаття 215 ЦК України визначає
відмінності між нікчемним та
оспорюваним правочином. Зокрема,
відмінність оспорюваних правочинів
від нікчемних правочинів полягає в
тому, що оспорювані правочини
припускають дійсними, такими, що
породжують цивільні права та обов'язки.
Проте їхня дійсність може бути
оскаржена стороною правочину або іншою
зацікавленою стороною у судовому
порядку. Відтак, в даному випадку існує
виключно судовий порядок (спеціальні
правила) визнання правочину недійсним.

У відповідності до Акту перевірки за
№677/23-01/00274157 від 01 квітня 2009 року
позивач вказує, що укладений між
позивачем та ПП ОСОБА_3 Договір від
28.07.2008 року за № 01/08/08 є нікчемним,
оскільки мав наслідком безпідставне
огтримання коштів з бюджету, завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства та публічний порядок (а.с.
29).

Разом з тим, відповідно до ч. 2 ст. 215 ЦК
України нікчемним правочином є
правочин, недійсність якого
встановлена законом. Однак,
відповідачем, при використанні терміну
"нікчемний правочин", не звернуто увагу
на те, що недійсність нікчемних
правочинів визначена безпосередньо у
правовій нормі.

Згідно до ч. 1 ст. 219 ЦК України у разі
недодержання вимоги закону про
нотаріальне посвідчення
одностороннього правочину такий
правочин є нікчемним. Частиною 1 статті
220 ЦК України передбачено, що у разі
недодержання сторонами вимоги закону
про нотаріальне посвідчення договору
такий договір є нікчемним. Абзацом 1
частини 2 статті 221 ЦК України
передбачено, що у разі відсутності
схвалення правочину, який вчинено
малолітньою особою за межами її
цивільної дієздатності батьками
(усиновлювачами) малолітньої особи або
одним з них, з ким вона проживає, або
опікуном, цей правочин є нікчемним.

Відповідно до ч. 1 ст. 207 Господарського
кодексу України (далі - ГК України)
господарське зобов'язання, що не
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

У відповідності до ч. 2 ст. 207 ГК України,
недійсною може бути визнано також
нікчемну умову господарського
зобов'язання, яка самостійно або в
поєднанні з іншими умовами
зобов'язання порушує права та законні
інтереси другої сторони або третіх
осіб. Нікчемними визнаються, зокрема,
такі умови типових договорів і
договорів приєднання, що: виключають
або обмежують відповідальність
виробника продукції, виконавця робіт
(послуг) або взагалі не покладають на
зобов'язану сторону певних обов'язків;
допускають односторонню відмову від
зобов'язання з боку виконавця або
односторонню зміну виконавцем його
умов; вимагають від одержувача товару
(послуги) сплати непропорційно
великого розміру санкцій у разі
відмови його від договору і не
встановлюють аналогічної санкції для
виконавця.

Згідно до ч. 3 ст. 215 ЦК України якщо
недійсність правочину прямо не
встановлена законом, але одна із сторін
або інша заінтересована особа
заперечує його дійсність на підставах,
встановлених законом, такий правочин
може бути визнаний судом недійсним
(оспорюваний правочин).

Разом з тим, у відповідності до ч. 1 ст. 638
ЦК України та ч. 1, 2, 3 ст. 180 ГК України
договір вважається укладеним, якщо між
сторонами у передбачених законом
порядку та формі досягнуто згоди щодо
усіх його істотних умов. Істотними є
умови визнані такими за законом, які
необхідні для договорів даного виду, а
також умови, щодо яких на вимогу однієї
із сторін повинна бути досягнута згода.

Згідно з вимогами ст. 180 ГК України та
абз. 2 ч. 1 ст. 631 ЦК України крім вище
визначених істотних умов, договір
повинен відповідати умовам,
встановленим для даного виду договорів
законом. При укладенні господарського
договору сторони в будь-кому разі
зобов'язані погодити предмет, ціну та
строк дії договору.

Відтак, Договір від 28.07.2008 року за №
01/08/08 укладений між позивачем та ПП
ОСОБА_3 відповідає вимогам,
встановленим ст. 638 ЦК України та ст. 180
ГК України та вважається укладеним.

Таким чином, як вбачається із
матеріалів справи та було встановлено
судовим рішенням по справі №2а-3653/09/0770
оскаржуваний Договір від 28.07.2008 року за
№01/08/08 не був виконаний, однак, кошти
були повернуті на поточні рахунки
позивача. Також, відсутні порушення
діючого законодавства в частині
декларування та сплати позивачем
податку на додану вартість.

Згідно до ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Підстав
звільнення від доказування сторонами
не заявлено, судом не встановлено.
Надані позивачем докази та
обґрунтування позову не доведені в
судовому засіданні. Відповідачем
доведено правомірність своїх дій, що
стосуються предмету позову. Факти,
встановлені судом, та відповідні їм
правовідносини підтверджуються
наявними та дослідженими в судовому
засіданні доказами.

У зв'язку з вище викладеним, суд
приходить висновку, що підстави, якими
відповідач обґрунтовує свої
заперечення на позовну заяву є
недоведеними та базуються на
припущеннях. Відтак, відповідачем не
було доведено факт наявності у
позивача протиправного умислу при
укладенні Договору від 28.07.2008 року за №
01/08/08.

На підставі вище вказаного суд
приходить до висновку, що позов
підлягає задоволенню, позовні вимоги
підтверджено належними та допустимими
доказами.

На підставі наведеного та керуючись ст.
ст. 19, 94, 104-106, 160, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

1.Позов Приватного акціонерного
товариства "Мукачівський лісокомбінат"
до Мукачівської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів в Закарпатській
області - задовольнити.

2.Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
09.04.2009 року за № 1221/23-01/274157/7963, за
№1222/23-01/274157/7964 та за № 1219/23-01/274157/7961.

3.Стягнути з Державного бюджету України
на користь Приватного акціонерного
товариства "Мукачівський лісокомбінат"
(Закарпатська область, Мукачівський
район, смт. Чинадієво, вул. Кірова, 5, ) витрати зі сплати судового
збору в сумі 3,40 (три гривні сорок
копійок) грн.

4.Постанова суду може бути оскаржена до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Закарпатський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення, а у разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленому ст. 254 КАС
України.

СуддяО.М. Шешеня

Відповідно до статті 160 частини 3 КАС
України 28 березня 2014 року було
проголошено вступну та резолютивну
частини постанови. Повний текст
постанови виготовлено та підписано 31
березня 2014 року.