Справа № 810/5439/13-а
Суддя: Беспалов О.О.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Лапій С. М.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді:
Беспалова О. О.

суддів:
Грибан І. О., Губської О. А.

при секретарі:
Тур В. В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні у місті Києві
апеляційну скаргу Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 р. у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Вишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування податкової
вимоги та податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до Вишгородської ОДПІ
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправними та скасування
податкової вимоги від 02.09.2013 р. №345-19 та
податкового повідомлення-рішення, на
підставі якого прийнята податкова
вимога про стягнення податкового боргу
на загальну суму 80 727,76 грн.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 р. позовні вимоги задоволено
частково.

Визнано протиправною та скасовано
податкову вимогу Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
02.09.2013 р. №345-19.

Визнано протиправними дії
Вишгородської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області щодо формування та надсилання
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_2
податкової вимоги від 02.09.2013 р. №345-19.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить апеляційну
інстанцію скасувати незаконну, на його
думку, постанову суду першої інстанції
та постановити нову, якою у задоволенні
позовних вимог відмовити у повному
обсязі, посилаючись на порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутністю представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову суду - без змін з
наступних підстав.

Як вбачається з матеріалів справи та
було вірно встановлено судом першої
інстанції, 03.07.2006 р. між позивачем та
Димерською селищною радою
Вишгородського району Київської
області укладено договір оренди
земельної ділянки загальною площею 7,5898
га.

Димерською селищною радою
Вишгородського району Київської
області прийнято рішення від 15.12.2011 р. №
251-13-УІ «Про визнання таким, що втратило
чинність, рішення селищної ради від
22.06.2006 р. № 40-3-У у зв'язку з вилученням
земельної ділянки в землі запасу
селищної ради», яким вилучено спірну
земельну ділянку з користування
позивача в землі запасу Димерської
селищної ради земельну ділянку
рекреаційного призначення площею 7,5898
га у зв'язку з невиконанням п. 1.9
договору оренди земельної ділянки,
укладеному між даними суб'єктами
господарської діяльності та селищною
радою 03.07.2006 р., та у зв'язку з нагальною
потребою територіальної громади смт.
Димер, с. Рикунь та с. Камянка в
організації відпочинку на селищному
ставі.

У період з 21.01.2013 р. по 25.01.2013 р.
посадовими особами ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області ДПС проведено позапланову
документальну невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
сплати орендної плати за землю у період
01.01.2010 р. по 31.12.2012 р., за результатами
якої складено акт від 01.02.2013 р.
№164/17-2/НОМЕР_1.

При проведенні перевірки використано
відомості, отримані від управління
Держкомзему у Вишгородському районі
Київської області (витяг із технічної
документації про нормативну грошову
оцінку земельної ділянки від 23.07.2010 р. №
537).

Відповідно до вказаного витягу
нормативна грошова оцінка орендованої
земельної ділянки становить 6577320, 68 грн.

Натомість, в договорі оренди між
позивачем та органом місцевого
самоврядування нормативна грошова
оцінка землі визначена у розмірі 1503586, 33
грн. (а. с. 15).

Згідно висновків акту перевірки
встановлено порушення позивачем вимог
ст. 288 ПК України та ст. 21 Закону України
«Про оренду землі», ст. 19 Закону України
«Про плату за землю» за період з 01.01.2010
р. по 31.12.2012 р., у зв'язку з чим занижено
суму податкового зобов'язання по
орендній платі за землю на загальну
суму 70 734,46 грн.

На підставі висновків акту перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення від 26.02.2013 р.
№ про стягнення збільшеного
розміру орендної плати за землю та
штрафних санкцій на суму 85 396,81 грн.

За наслідками адміністративного
оскарження даного податкового
повідомлення-рішення рішенням ДПС у
Київській області від 20.05.2013 р.
№301/Б/10-206/224 вказане податкове
повідомлення-рішення скасовано у
частині грошового зобов'язання з
орендної плати за землю за 2011 рік за
період з моменту набрання чинності
рішенням Димерської селищної ради від
15.12.2011 р. №251-13-УІ та за 2012 рік, і у
відповідній частині - застосовані
штрафні санкції.

У зв'язку з несплатою позивачем
визначеного вказаним податковим
повідомленням-рішенням грошового
зобов'язання, з урахуванням часткового
його скасування, Вишгородською ОДПІ ГУ
Міндоходів у Київській області
винесено податкову вимогу від 02.09.2013 р.
№345-19 на суму зменшеного зобов'язання.

Надаючи правову оцінку обставинам
справи, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до ст. 288 ПК України єдиною
юридичною підставою для нарахування
орендної плати за земельну ділянку є
договір оренди такої земельної
ділянки.

Згідно п. 289.1 ст. 298 ПК України для
визначення розміру податку та орендної
плати використовується нормативна
грошова оцінка земельних ділянок.

Аналогічні положення були закріплені і
Законом України «Про плату за землю»
від 03.07.1992 р. № 2535-XII, що втратив чинність
з 01.01.2011 року.

Як свідчать матеріали справи,
Димерська селищна рада зверталася до
позивача з пропозицією про перегляд
розміру орендної плати у зв'язку зі
зміною нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, проте, позивач з
такими умовами не погодився.

Внаслідок цього, Димерська селищна
рада рішенням від 15.12.2011 р. визнала
таким, що втратило чинність, рішення
селищної ради від 22.06.2006 р. № 40-3-У, на
підставі якого було укладено договір
оренди, у зв'язку з вилученням
земельної ділянки в землі запасу
селищної ради і тим самим позбавила
права позивача на користування спірною
земельною ділянкою.

Натомість, спірним податковим
повідомленням-рішенням відповідач
збільшив позивачу грошове зобов'язання
з орендної плати за землю і за 2011 - 2012
роки, в яких фактично позивач земельною
ділянкою не користувався.

З огляду на це, рішенням ДПС у Київській
області від 20.05.2013 р. №301/Б/10-206/224 вказане
податкове повідомлення-рішення
скасовано у частині грошового
зобов'язання з орендної плати за землю
за 2011 рік за період з моменту набрання
чинності рішенням Димерської селищної
ради від 15.12.2011 р. №251-13-УІ та за 2012 рік, і
у відповідній частині застосовані
штрафні санкції.

Вказане рішення отримано позивачем
25.05.2013 р.

Відповідно до п. п. 60.1.3 п. 60.1. ст. 60 ПК
України податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними, якщо
контролюючий орган зменшує нараховану
суму грошового зобов'язання раніше
прийнятого податкового
повідомлення-рішення або суму
податкового боргу, визначену в
податковій вимозі.

Згідно п. 60.4. ст. 60 ПК України у випадках,
визначених підпунктами 60.1.3 і 60.1.5
пункту 60.1 цієї статті, податкове
повідомлення-рішення або податкова
вимога вважаються відкликаними з дня
надходження до платника податків
податкового повідомлення-рішення або
податкової вимоги, які містять
зменшену суму грошового зобов'язання
або податкового боргу.

Вирішуючи питання про скасування
податкового повідомлення-рішення суд
першої інстанції прийшов до висновку,
що у суду відсутні будь-які відомості
про існування податкового
повідомлення-рішення, на підставі
якого прийнято оскаржувану податкову
вимогу, тому позовні вимоги про
визнання такого рішення протиправним
та його скасування задоволенню не
підлягають.

Аналогічної позиції дотримується і суд
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Як вбачається із процедури відкликання
податкових повідомлень-рішень,
податкове повідомлення-рішення від
26.02.2013 р. № на суму 85036, 81 грн. є
відкликаним.

Натомість, відкликаним вказане ППР
вважається з дати вручення ППР на
зменшену суму позивачу.

Зважаючи також на той факт, що правові
негативні наслідки для особи, щодо
сплати грошового зобов'язання настають
лише після отримання податкового
повідомлення-рішення, колегія суддів
зазначає, що судом першої інстанції
правомірно зроблено висновок про
відмову у задоволенні позовних вимог в
частині визнання протиправним та
скасування уявного ППР, необхідність
існування якого встановлена правовою
природою, проте, не може гарантувати
протиправність бездіяльності
посадових осіб відповідача по її
неприйняттю.

Однак, вказана бездіяльність не є
предметом даного правового спору, а
тому колегією суддів не досліджується.

Натомість, відсутність в матеріалах
справи ППР, прийнятої за результатами
розгляду скарги позивача, не впливає на
дослідження правомірності винесення
оскаржуваної податкової вимоги, яка
долучена до матеріалів справи.

Так колегія суддів зазначає, що серед
основних безумовних засад договорів є
принцип свободи договору.

Відповідно до статті 627 Цивільного
кодексу України, сторони є вільними в
укладенні договору, виборі контрагента
та визначенні умов договору.

Статтею 654 Цивільного кодексу України
передбачено, що зміна договору
вчиняється в такій самій формі, що й
договір, що змінюється, якщо інше не
встановлено договором або законом чи
не випливає зі звичаїв ділового
обороту.

Ініціативою вносити зміни до договорів
оренди землі згідно з ст.ст. 12, 80, 83 ЗК
України, ст. 30 Закону №2535-ХІІ наділена
одна зі сторін цих договорів, якою є
селищна рада - орган місцевого
самоврядування, через яку відповідною
територіальною громадою реалізовано
право власності на передані в оренду
земельні ділянки, що знаходяться у
комунальній власності.

Договір оренди землі є
цивільно-правовим, а отже, йому
притаманні такі ознаки, як свобода
договору, обов'язковість його
виконання сторонами тощо. Суб'єкт
владних повноважень, який не є
учасником договору, не може
здійснювати владні управлінські
функції шляхом втручання у відносини
сторін договору, але має право
контролювати належність виконання
договору та відповідність його умов
чинному законодавству України, зокрема
стежити, щоб такі умови не суперечили
інтересам суспільства. Якщо ж договір
пов'язаний зі сплатою податків і, на
думку суб'єкта владних повноважень,
спрямований на ухилення від їх сплати,
останній, за допомогою
адміністративних заходів,
уповноважений відновити публічний
порядок.

Отже, зміна умов договору щодо орендної
плати, зокрема у зв'язку зі зміною
розміру нормативної грошової оцінки
земельної ділянки, можлива лише за умов
взаємної згоди сторін договору оренди.

Вказана правова позиція викладена
також у постанові Верховного Суду
України від 11.06.2013 р. у справі за позовом
приватно-орендного
сільськогосподарського підприємства
«Відродження» до Кременчуцької ОДПІ
Полтавської області про скасування
податкових повідомлень-рішень.

З огляду на вищенаведене, колегія
суддів зазначає, що спірна податкова
вимога винесена, по - перше, з
порушенням процедури узгодження
податкового боргу і є передчасною, а
по-друге, з аналізу встановлених
відповідачем порушень податкового
законодавства випливає, що сума,
зазначена у ній, є неправомірною за
відсутності у висновках акту перевірки
та матеріалах справи доказів про
внесення змін до зазначеного договору
оренди щодо нормативно-грошової оцінки
землі, сума якої стала основою для
збільшення податкового зобов'язання.

Таким чином, податкова вимога від 02.09.2013
р. №345-19 є протиправною та підлягає
скасуванню.

Доводи апеляційної скарги відповідача
не ґрунтуються на вимогах
законодавства та не спростовують
висновки суду першої інстанції.

Відповідно до ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Згідно статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Підсумовуючи вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
ухвалив оскаржуване рішення
відповідно до норм матеріального права
при дотриманні норм процесуального
права, а тому підстави для його
скасування або зміни відсутні.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Вишгородської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 р. у справі за адміністративним
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Вишгородської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправним та скасування податкової
вимоги та податкового
повідомлення-рішення залишити без
задоволення.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 11 листопада
2013 р. залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядку і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Головуючий суддя

О. О. БеспаловСуддя І.
О. ГрибанСуддя О. А.
Губська (Повний текст ухвали
виготовлено 18.03.2014 року)

.

Головуючий суддя
Беспалов О.О.

Судді:
Грибан І.О.

Губська О.А.