Справа № 826/1573/14
Суддя: Келеберда В.І.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
26 березня 2014 року № 826/1573/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Келеберди В.І. розглянувши у
письмовому провадженні
адміністративну справу
за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "МТІ" до Державного
реєстратора прав на нерухоме майно
реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Соколянського Дмитра Вікторовича,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору: Реєстраційна служба
головного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправним та
скасування рішення, зобов'язати
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю «МТІ» звернулось до
суду з позовом до державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві
Соколянського Дмитра Вікторовича,
третя особа без самостійних вимог на
предмет спору: Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м. Києві
про визнання протиправним та
скасування рішення від 26.12.2013 №9537685 про
відмову у державній реєстрації прав та
їх обтяжень, зобов'язання повторно
розглянути заяву про державну
реєстрацію прав на нежиле приміщення -
магазин непродовольчих товарів площею
1270,0 кв.м., яке розташовано в місті Києві
за адресою проспект Перемоги, 23 (літ А) у
В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що оскаржене рішення
прийнято з порушенням Закону України
«Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно», оскільки на думку
позивача, державний реєстратор мав в
порядку ст 22 згадуваного Закону
зупинити розгляд заяви та витребувати
Відповідач - державний реєстратор прав
на нерухоме майно Реєстраційної служби
Головного управління юстиції у м. Києві
Соколянський Дмитро Вікторович -
заперечував проти задоволення
позовних вимог з підстав викладених у
письмових запереченнях, які долучено
до матеріалів справи, проте в судове
засідання не прибув, хоча був належним
чином повідомлений про час, дату та
місце судового вирішення справи.
Третя особа без самостійних вимог на
предмет спору - Реєстраційна служба
Головного управління юстиції у м. Києві
- письмових пояснень по суті позовних
вимог суду не надала явку
уповноваженого представника в судове
засідання не забезпечила, хоча була
належним чином повідомлена про час,
дату та місце судового вирішення
справи.
Відповідно до ч. 6 ст. 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
але прибули не всі особи, які беруть
участь у справі, хоча і були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у різі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.
Враховуючи, що представник позивача не
заперечував проти вирішення справи в
порядку письмово провадження, оскільки
відповідач та тертя особа без
самостійних вимог на предмет спору
належним чином повідомлені про час,
дату та місце судового засідання в
судове засідання не прибув, а також з
огляду на відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта, суд
дійшов висновку про доцільність
розгляду справи в порядку письмового
Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, заслухавши
пояснення сторін, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини, на
яких ґрунтується позов, об'єктивно
оцінивши докази, які мають юридичне
значення для розгляду справи і
вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд м. Києва,
Товариство з обмеженою
відповідальністю «МТІ» звернулось до
Реєстраційної служби Головного
управління юстиції у м. Києві з заявою
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень щодо реєстрації права
приватної власності на об'єкт
нерухомого майна, що знаходиться за
адресою:м. київ, проспект Перемоги, 23
З результатом розгляду заяви позивача
відповідачем прийнято рішення від
26.12.2013 №9537685 про відмову у державній
реєстрації прав та їх обтяжень, яким
позивачу відмовлено у державній
реєстрації права приватної власності
на вказаний вище об'єкт на підставі ст.
24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень", п. 16, 23 Порядку
державної реєстрації прав на нерухоме
майно та їх обтяжень затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України.
Зі змісту оскаржуваного рішення
вбачається, що позивачу відмовлено у
державній реєстрації права власності
оскільки згідно технічного паспорту у
2012 році здійснена реконструкція
нерухомого майна, і документи не дають
можливість встановити факт прийняття в
експлуатацію після реконструкції з
огляду на відсутність у поданих
документах декларації про готовність
до експлуатації; згода
іпотекодержателя не містить дозволу на
проведення реконструкції нерухомого
майна, яке перебуває в іпотеці.
Умови та порядок здійснення реєстрації
прав на нерухоме майно встановлені
Законом України "Про державну
реєстрацію речових прав на майно та їх
обмежень" від 01.07.2004 №IV та Постановою
Кабінету міністрів України від 22.06.2011 №
703 "Про затвердження Порядку державної
реєстрації прав на нерухоме майно та їх
обтяжень і Порядку надання інформації
з Державного реєстру речових прав на
нерухоме майно" (надалі по тексту
Пунктом 2 Порядку передбачено, що
Державну реєстрацію прав шляхом
внесення записів до Державного реєстру
речових прав на нерухоме майно (далі -
Державний реєстр прав) проводять орган
державної реєстрації прав та нотаріус
як спеціальний суб'єкт, на якого
покладаються функції державного
реєстратора прав на нерухоме майно
Орган державної реєстрації прав
проводить: державну реєстрацію права
власності та інших речових прав на
нерухоме майно за місцем розташування
такого майна; державну реєстрацію
обтяжень речових прав на нерухоме
майно незалежно від місця розташування
такого майна; облік безхазяйного
Якщо нерухоме майно розміщене в межах
території, на якій діє два і більше
органів державної реєстрації прав,
державна реєстрація права власності та
інших речових прав, облік безхазяйного
нерухомого майна проводяться одним з
таких органів, обраним заінтересованою
особою або уповноваженою нею особою
(далі - заявник). Нотаріус проводить
державну реєстрацію прав: реєстрація
яких проведена відповідно до
законодавства, що діяло на момент їх
виникнення, під час вчинення
нотаріальної дії з нерухомим майном,
об'єктом незавершеного будівництва
(нотаріус, яким вчиняється така дія); у
результаті вчинення нотаріальної дії з
нерухомим майном, об'єктом
незавершеного будівництва (нотаріус,
яким вчинено таку дію).
У відповідності до ст. 4 Закону України
"Про державну реєстрацію речових прав
на нерухоме майно та їх обмежень",
обов'язковій державній реєстрації
підлягають речові права та обтяження
на нерухоме майно, розміщене на
території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування, а
саме: 1) право власності на нерухоме
майно; 2) право володіння; право
користування (сервітут); право
користування земельною ділянкою для
сільськогосподарських потреб
(емфітевзис); право забудови земельної
ділянки (суперфіцій); право
господарського відання; право
оперативного управління; право
постійного користування та право
оренди земельної ділянки; право
користування (найму, оренди) будівлею
або іншими капітальними спорудами, їх
окремими частинами; іпотека; довірче
управління майном; 3) інші речові права
відповідно до закону; 4) податкова
застава, предметом якої є нерухоме
майно, та інші обтяження. Речові права
на нерухоме майно, зазначені в пунктах 2
і 3 частини першої цієї статті, є
похідними і реєструються після
державної реєстрації права власності
на таке майно. Право власності на
підприємство як єдиний майновий
комплекс, житловий будинок, будівлю,
споруду (їх окремі частини) може бути
зареєстровано незалежно від того, чи
зареєстровано право власності на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані. Право власності на
квартиру, житлове та нежитлове
приміщення може бути зареєстровано
незалежно від того, чи зареєстровано
право власності на житловий будинок,
будівлю, споруду (їх окремі частини), в
яких вони розташовані.
Підставою для проведення державної
реєстрації прав, згідно із ст. 19 Закону
№ 1952-IV, є Державна реєстрація прав
проводиться на підставі: 1) договорів,
укладених у порядку, встановленому
законом; 2) свідоцтв про право власності
на нерухоме майно, виданих відповідно
до вимог цього Закону; 3) свідоцтв про
право власності, виданих органами
приватизації наймачам житлових
приміщень у державному та комунальному
житловому фонді; 4) державних актів на
право власності або постійного
користування на земельну ділянку у
випадках, встановлених законом; 5)
рішень судів, що набрали законної сили;
6) інших документів, що підтверджують
виникнення, перехід, припинення прав на
нерухоме майно, поданих органу
державної реєстрації прав разом із
заявою. Державна реєстрація обтяжень
здійснюється на підставі: 1)
встановленої законом заборони
користування та/або розпорядження
нерухомим майном; 2) рішень судів, що
набрали законної сили; 3) постанови
органів досудового слідства,
державного виконавця про накладення
арешту на нерухоме майно; 4) накладення
заборони на відчуження нерухомого
майна нотаріусом; 5) рішення органу
місцевого самоврядування про
віднесення об'єктів нерухомого майна
до застарілого житлового фонду; 6) інших
актів відповідних державних органів та
посадових осіб згідно із законом; 7)
договорів, укладених у порядку,
встановленому законом.
Відповідно до вимог пункту 7 Порядку,
для проведення державної реєстрації
прав заявник подає органові державної
реєстрації прав, нотаріусові заяву про
державну реєстрацію, форму та вимоги до
заповнення якої встановлює Мін'юст.
Заява про державну реєстрацію
подається щодо кожного об'єкта
нерухомого майна окремо. У разі коли
виникнення, перехід або припинення
права власності на житловий будинок,
будівлю або споруду відбувається
одночасно з виникненням, переходом або
припиненням у відповідної
заінтересованої особи речових прав на
земельну ділянку, на якій вони
розташовані, подається одна заява про
державну реєстрацію щодо таких
Згідно п. 10 Порядку, заявник разом із
заявою про державну реєстрацію подає
органові державної реєстрації прав,
нотаріусові необхідні для такої
реєстрації документи, визначені цим
Порядком, їх копії, документ, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документ про сплату державного мита. У
разі коли заінтересована особа
відповідно до закону звільнена від
сплати державного мита, плати за
надання витягу з Державного реєстру
прав, документ про сплату державного
мита та документ, що підтверджує
внесення плати за надання витягу з
Державного реєстру прав, не подаються.
Документи, необхідні для проведення
державної реєстрації, що подані з
порушенням вимог, установлених
законом, цим Порядком та іншими
нормативно-правовими актами, є
підставою для зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію або відмови в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, а не для відмови в прийнятті
заяви про державну реєстрацію. Орган
державної реєстрації прав, нотаріус не
приймає заяву про державну реєстрацію
у разі відсутності документа, що
підтверджує внесення плати за надання
витягу з Державного реєстру прав, та
документа про сплату державного мита,
крім випадку, передбаченого абзацом
другим цього пункту.
Відповідно до ст. 27 Порядку
Документами, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно, є: 1) укладений в
установленому законом порядку договір,
предметом якого є нерухоме майно, права
щодо якого підлягають державній
реєстрації, або речове право на
нерухоме майно, чи його дублікат; 2)
свідоцтво про право власності на
частку в спільному майні подружжя в
разі смерті одного з подружжя, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 3) свідоцтво
про право на спадщину, видане
нотаріусом або консульською установою
України, чи його дублікат; 4) свідоцтво
про придбання майна з прилюдних торгів
(аукціонів) та свідоцтво про придбання
майна з прилюдних торгів (аукціонів),
якщо прилюдні торги (аукціони) не
відбулися, видані нотаріусом, чи їх
дублікати; 5) свідоцтво про право
власності на нерухоме майно, видане
державним реєстратором відповідно до
цього Порядку; 6) свідоцтво про право
власності, видане органом приватизації
наймачам житлових приміщень у
державному та комунальному житловому
фонді; 7) свідоцтво про право власності
на нерухоме майно, видане органом
місцевого самоврядування або місцевою
держадміністрацією до набрання
чинності цим Порядком; 8) рішення про
закріплення нерухомого майна на праві
оперативного управління чи
господарського відання, прийняте
власником нерухомого майна чи особою,
уповноваженою управляти таким майном;
9) державний акт на право власності на
земельну ділянку або на право
постійного користування земельною
ділянкою; 10) рішення суду, що набрало
законної сили, щодо права власності та
інших речових прав на нерухоме майно; 11)
ухвала суду про затвердження (визнання)
мирової угоди; 12) заповіт, яким
встановлено сервітут на нерухоме
майно; 13) закон, яким встановлено
сервітут на нерухоме майно; 14) рішення
уповноваженого законом органу
державної влади про повернення об'єкта
нерухомого майна релігійній
організації; 15) рішення власника майна,
уповноваженого ним органу про передачу
об'єкта нерухомого майна з державної у
комунальну власність чи з комунальної
у державну власність або з приватної у
державну чи комунальну власність; 16)
інші документи, що підтверджують
виникнення, перехід та припинення
права власності та інших речових прав
на нерухоме майно відповідно до закону.

Згідно з п. 28 Порядку для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме майно
заявник, крім документів, що зазначені
у пункті 27 цього Порядку, подає копії
документів, що зазначені в пункті 9
цього Порядку (крім документа, що
посвідчує посадову особу органу
державної влади або органу місцевого
самоврядування).

У разі подання документів
заінтересованою особою особисто така
особа, крім документів, що зазначені в
абзаці першому цього пункту, подає
копію реєстраційного номера облікової
картки платника податку згідно з
Державним реєстром фізичних осіб -
платників податків (далі -
реєстраційний номер облікової картки
платника податку), крім випадків, коли
фізична особа через свої релігійні або
інші переконання відмовляється від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податку,
офіційно повідомила про це відповідні
органи державної влади та має відмітку
в паспорті громадянина України.

У разі подання заяви про державну
реєстрацію уповноваженою особою, яка
діє від імені фізичної особи, така
особа, крім документів, що зазначені в
абзаці першому цього пункту, подає
копію документа, що посвідчує особу,
яку вона представляє, та копію
реєстраційного номера облікової
картки платника податку такої фізичної
особи, крім випадків, коли фізична
особа через свої релігійні або інші
переконання відмовляється від
прийняття реєстраційного номера
облікової картки платника податку,
офіційно повідомила про це відповідні
органи державної влади та має відмітку
в паспорті громадянина України.

Відповідно до п. 29 Порядку для
проведення державної реєстрації права
власності на новозбудований чи
реконструйований об'єкт нерухомого
майна заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 27 і 28 цього Порядку,
подає органові державної реєстрації
прав технічний паспорт на такий об'єкт.

Згідно з п. 31 Порядку для проведення
державної реєстрації права власності
та інших речових прав на нерухоме
майно, яке перебуває в іпотеці або
податковій заставі, заявник, крім
документів, що зазначені у пунктах 27 - 30
цього Порядку, подає документ, що
підтверджує факт надання згоди
іпотекодержателем або органом
державної податкової служби на
відчуження або інше визначення
юридичної долі нерухомого майна, яке
перебуває в іпотеці або податковій
заставі

Пунктом 46 Порядку визначено, що для
проведення державної реєстрації прав з
видачею свідоцтва про право власності
на нерухоме майно у зв'язку з набуттям
права власності на новозбудовані чи
реконструйовані об'єкти нерухомого
майна заявник, крім документів, що
зазначені у пунктах 28, 29 і 31 цього
Порядку, подає органові державної
реєстрації прав, зокрема, документ, що
відповідно до вимог законодавства
засвідчує прийняття в експлуатацію
закінченого будівництвом об'єкта.

Відповідно до ч. 2 ст. 5 Закону № 1952-IV
якщо законодавством передбачено
прийняття в експлуатацію об'єкта
нерухомого майна, державна реєстрація
прав на такий об'єкт проводиться після
прийняття його в експлуатацію в
установленому законодавством порядку.

З матеріалів справи вбачається, що
позивачем для реєстрації права
власності на вказане вище нерухоме
майно було подано свідоцтво про право
власності, тезнічний паспорт виданий
25.09.2012, лист іпотекодержателя, копію
протоколу від 19.11.1999 №2, копію протоколу
від 28.02.2008 №28/02/08, копію довідки з
ЄДРПОУ, копію доповнення до довідки,
копію свідоцтва, копію статуту, копію
довіреності, копію довідки про
присвоєння ідентифікаційного номера,
копію паспорту представника.

Суд зауважує, що технічний паспорт
наданий позивачем містить відмітку, що
здійснено реконструкцію приміщення
згідно декларації про початок
виконання будівельних робіт від 31.05.2012
№КВ 8. Об'єкт не прийнятий в
експлуатацію.

Також, з матеріалів справи вбачається,
що згода іпотекодержателя не містить
дозволу на проведення реконструкції
нерухомого майна, яке перебуває в
іпотеці.

Суд зауважує, що проведення
реконструкції майна, що перебуває в
іпотеці є визначенням юридичної долі
такого нерухомого майна.

У відповідності до п. 16 Порядку, за
результатами розгляду заяви про
державну реєстрацію та документів,
необхідних для її проведення,
державний реєстратор приймає рішення
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень або рішення про відмову в
такій реєстрації.

Відповідно до п. 23 Порядку, Державний
реєстратор приймає рішення про відмову
в державній реєстрації прав та їх
обтяжень виключно за наявності підстав
для відмови в державній реєстрації
прав, що визначені у Законі України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень".

Згідно з п. 4 ст. 24 Закону України "Про
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обмежень", у
державній реєстрації права може бути
відмовлено в разі, якщо подані
документи не відповідають вимогам,
встановленим цим Законом, або не дають
змоги встановити відповідність
заявлених прав документам, що їх
посвідчують.

Відповідно до пункту 1 частини другої
статті 9 Закону державний реєстратор
прав на нерухоме майно (далі - державний
реєстратор) встановлює відповідність
заявлених прав і поданих документів
вимогам законодавства та відповідно до
пункту 4 частини першої статті 24 Закону
відмовляє у державній реєстрації прав,
якщо подані документи не відповідають
вимогам, встановленим цим Законом, або
не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують.

Отже, позивачем в порушення вимог
ч. 2 ст. 5 Закону № 1952-IV подано заяву на
реєстрацію права власності на об'єкт
нерухомого майна, який після
проведення реконструкції не прийнятий
в експлуатацію, що свідчить про
наявність у державного реєстратора
прав на нерухоме майно підстав для
відмови у державній реєстрації права
власності на нерухоме майно в порядку
статті 24 Закону України "Про державну
реєстрацію речових прав на нерухоме
майно та їх обтяжень" та, як наслідок
правомірність оскарженого рішення.

Суд вважає безпідставним
твердження позивача, що про порушення
відповідачем вимог ст. 22 Закону № 1952-IV,
з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 1 ст. 22 Закону №
1952-IV у разі якщо документи для
державної реєстрації прав та їх
обтяжень подано не в повному обсязі,
передбаченому нормативно-правовими
актами, державний реєстратор у строк,
встановлений частинами п'ятою, сьомою і
восьмою статті 15 цього Закону для
розгляду заявлених прав, приймає
рішення про зупинення розгляду заяви
про державну реєстрацію прав та їх
обтяжень і письмово повідомляє про це
заявника.

Проте, суд зауважує, що в технічному
паспорті вказано, що об'єкт після
реконструкції не прийнятий в
експлуатацію, тобто процедура
прийняття об'єкту в експлуатацію не
відбулась.

На думку суду застосування вимог ст. 22
Закону № 1952-IV доцільно в разі прийняття
об'єкту в експлуатацію, проте не
подання відповідних документів.

Щодо вимоги про зобов'язання повторно
розглянути заяву про державну
реєстрацію прав на нежиле приміщення -
магазин непродовольчих товарів площею
1270,0 кв.м., яке розташовано в місті Києві
за адресою проспект Перемоги, 23 (літ А) у
м. Києві суд зазначає, що правомірність
рішення від 26.12.2013 №9537685 про відмову у
державній реєстрації прав та їх
обтяжень, на думку суду, прямо вказує на
безпідставність вимоги про
зобов'язання відповідача повторно
розглянути заяву про державну
реєстрацію прав, за результатом
вирішення якої, прийнято оскаржене
рішення.

За таких обставин, Суд приходить до
висновку про необґрунтованість та
безпідставність позовних вимог в цій
частині, а відтак, відсутність підстав
для їх задоволення.

Частиною 1 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що суд при вирішенні
справи керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зважаючи на вищенаведене, виходячи з
наявних матеріалів справи, суд
приходить до висновку, що позовні
вимоги позивача не підлягають
задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 11, 69, 70, 71, 128, 158-163, 172, 177, 179
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд,

П О С Т А Н О В И В:

Відмовити в задоволенні позовних
вимог.

Постанова набирання законної сили в
строки та порядку, встановленому
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України. Постанова може
бути оскаржена до суду апеляційної
інстанції за правилами, встановленими
статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
В.І. Келеберда