Справа № 2-а-9999/10/1570
Суддя: Домусчі С.Д.
Дата ухвалення: 2013-11-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

27 листопада 2013 р.Справа № 2-а-9999/10/1570

Категорія: 8.2.1 Головуючий в 1 інстанції:
Аракелян М. М.

Одеський апеляційний адміністративний
суд у складі колегії суддів:

Головуючого: судді Домусчі С.Д.

суддів: Кравця О.О.
Шеметенко Л.П.

за участю секретаря судового засідання
- Тутової Л.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційні скарги Арцизької
міжрайонної Державної податкової
інспекції Одеської області, товариства
з обмеженою відповідальністю «Лілія-М»
на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2011
року по справі за адміністративним
позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Лілія-М» до
Арцизької міжрайонної Державної
податкової інспекції Одеської області
про скасування податкових
повідомлень-рішень про визначення
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість та з податку на
прибуток підприємств, -

ВСТАНОВИВ:

21 жовтня 2010 року товариство з
обмеженою відповідальністю «Лілія-М»
звернулось до Одеського окружного
адміністративного суду з позовом до
Арцизької міжрайонної Державної
податкової інспекції Одеської області
в якому просило суд скасувати
податкове повідомлення-рішення від 07
травня 2010 року № /0, від 28 липня 2010
року № /1 про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 237 985 грн.;
скасувати податкове
повідомлення-рішення від 07 травня 2010
року № /0, від 28 липня 2010 року №
/1 про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 96 260 грн.

Постановою від 21 червня 2011 року
Одеський окружний адміністративний
суд частково задовольнив
адміністративний позов та скасував
податкове повідомлення-рішення від 07
травня 2010 року № /0, від 28 липня 2010
року № /1 про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 237 985 грн.

Не погоджуючись з постановою суду
Арцизька міжрайонна Державна
податкова інспекція Одеської області,
правонаступником якої є Арцизька
об'єднана Державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів в
Одеській області, подала апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
оскаржену постанову в частині
задоволених позовних вимог та в цій
частині ухвалити нову постанову, якою
відмовити у задоволенні цієї частини
адміністративного позову.

Вимоги апеляційної скарги
апелянт обґрунтовує тим, що суд першої
інстанції допустив порушення норм
матеріального і процесуального права
оскільки заниження ПДВ за період, що
перевірявся, на загальну суму 184 928 грн.
відбулось внаслідок завищення
податкового кредиту за податковими
накладними, виписаними у попередніх
податкових періодах, та податкових
накладних які оформлені з порушеннями
вимог закону.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Лілія-М» також не
погоджуючись з постановою суду подало
апеляційну скаргу в якій просить
скасувати оскаржену постанову в
частині відмовлених позовних вимог та
ухвалити в цій частини нову постанову,
якою задовольнити ці позовні вимоги.

Вимоги апеляційної скарги апелянт
обґрунтовує тим, що висновки суду
першої інстанції суперечать фактичним
обставинам справи, оскільки зазначаючи
про неправомірність висновку
податкового органу щодо заниження
валового доходу, та зазначаючи про
правомірність формування податкового
кредиту, який сформований за
податковими накладними щодо оплати
витрат на компенсацію спожитої
електричної енергії, суд першої
інстанції не обґрунтовано відмовив у
скасуванні податкових
повідомлень-рішень про визначення
грошового зобов'язання з податку на
прибуток підприємств.

Ухвалюючи постанову про часткове
задоволення позовних вимог суд першої
інстанції встановив, що на підставі
направлень від 18.02.2010 р. №86/23, від 04.03.2010
р. №107/23, виданих Арцизькою МДПІ
Одеської області, посадовими особами
відповідача та ДПА в Одеській області
відповідно до п.1 ст. 11-1 Закону України
«Про державну податкову службу в
Україні» та відповідно до
плану-графіку проведення планових
виїзних перевірок суб'єктів
господарювання, проведена планова
виїзна перевірка ТОВ «Лілія-М» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01 жовтня 2008
року по 30 вересня 2009 року, валютного та
іншого законодавства за період з 01
жовтня 2008 року по 30 вересня 2009 року.

За результатами перевірки складений
акт від 18 березня 2010 року №123/23-33952607
«Про результати планової виїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідністю «Лілія -М»код
ЄДРПОУ-33952607 з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.10.2008р. по 30.09.2009р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2008р. по 30.09
2009р.».

У висновках акту перевірки, який був
наданий податковим органом позивачу,
зазначено серед іншого, що ТОВ «Лілія -
М» порушено п.п.4.1 ст.4, абаз д) пп.7.2.1,
пп.7.2.3, абз.2 пп.7.2.6 п.7 2, пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1
п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», пп.5.7
розділу ІІ «Податковий кредит» п.5
Порядку заповнення та подання
податкової декларації з податку на
додану вартість, затвердженою Наказом
ДПА України № 166 від 30 травня 1997 року (у
редакції наказу від 15.06.2005р. №213), п.2, п.11
Порядку оформлення поштових
відправлень матеріалів звітності,
розрахункових документів і декларацій,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України № 799 від 28 липня
1997року, в результаті чого занижено
податок на додану вартість на загальну
суму 184 928 грн., у т. ч. по періодах: - за
жовтень 2008 року в сумі - 154 659 грн., - за
листопад 2008 року в сумі 3 997 грн., за
грудень 2008 року в сумі - 26 272 грн.

Також у висновках акту перевірки
зазначено про порушення позивачем п.4.1
ст. 4, пп.11.3.1 п.11.3 ст. 11, п.5.1, пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», внаслідок чого
занижено податок на прибуток на
загальну суму 64 173грн., у т. ч. по
періодах: за IV квартал 2008р. в сумі 43 823
грн., за І квартал 2009 р. в сумі 20 350 грн.

Позивачем подані до Арцизької МДПІ
Одеської області письмові заперечення,
які були відхилені листом №2990/10/23 від
21.04.2010р.

На підставі акту перевірки від 18
березня 2010 року №123/23-33952607 Арцизькою
МДПІ Одеської області прийняті
податкові повідомлення-рішення від 07
травня 2010 року №/0 про визначення
суми податкового зобов'язання з
податку на додану вартість у розмірі 237
985 грн., в тому числі 158 656 грн. - за
основним платежем, та 79 329 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями, у
зв'язку з порушенням позивачем п.п.4.1
ст.4, абаз д) пп.7.2.1, пп.7.2.3, абз.2 пп.7.2.6 п.7 2,
пп.7.3.1 п.7.3, пп.7.4.1 п.7.4, пп.7.5.1 п.7.5 ст. 7
Закону України «Про податок на додану
вартість»; та податкове
повідомлення-рішення від 07 травня 2010
року №/0 про визначення суми
податкового зобов'язання з податку на
прибуток у розмірі 96 260 грн., в тому
числі 64 173 грн. - за основним платежем, 32
087 грн. за штрафними (фінансовими)
санкціями, у зв'язку з порушенням
позивачем п.4.1 ст. 4, пп.11.3.1 п.11.3 ст. 11, п.5.1,
пп.5.3.9 п.5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

На вимогу суду першої інстанції
відповідач надав другий примірник акту
перевірки (вибірково аркуші акту 1,2,42,43),
підписаний усіма перевіряючими, зміст
якого (сторінки 42,43) відрізняються від
примірника акту позивача, цей
примірник також містить відомості щодо
вручення директору Мігову А.А. 07.04.2010р.
та наявність його заперечень. При цьому
в пункті 1 розділу 4 (Висновки) цього
примірника акту зазначено, що
позивачем занижено ПДВ на загальну
суму 184 928 грн., у т.ч. за жовтень 2008 р. в
сумі 154 659 грн.; за листопад в сумі 3 997
грн., зменшено від'ємне значення ПДВ на
загальну суму 47 864 грн., у т.ч. за червень
2008 р. 21 592 грн., за грудень в сумі 26 272 грн.

Будь-яких обґрунтованих пояснень щодо
наявності двох примірників акту
перевірки з різними висновками МДПІ та
її представник суду першої інстанції
не надали.

Також суд першої інстанції встановив,
що позивач оскаржив податкові
повідомленні-рішення в
адміністративному порядку до
Арцизької МДПІ (вих.№15 від 19.05.2010р.), але
за результатами розгляду первинної
скарги оскаржені податкові
повідомлення-рішення залишені без
змін, а скарга без задоволення. За
результатами розгляду первинної
скарги відповідач прийняв податкові
повідомлення-рішення від 28 липня 2010
року №/1 та №/1, які також
були оскаржені в адміністративному
порядку, проте ця скарга рішенням ДПА в
Одеській області залишена без розгляду
у зв'язку з порушенням строків
оскарженні.

Частково задовольняючи
адміністративний позов в частині
скасування податкових
повідомлень-рішень від 07.05.2010р. №/0
та від 28.07.2010р. №/1, суд першої
інстанції прийняв до уваги вище
встановлені обставини щодо складання
акту перевірки в двох примірниках,
відмінних за змістом висновків,
прийняття оскаржених податкових
повідомлень-рішень на підставі даних
акту перевірки від 18.03.2010р., доданого до
позовної заяви (том. 1, а.с. 23-65).

Суд першої інстанції встановив, що
перевіряючими встановлено завищення
позивачем задекларованого в р.10.1
Декларації по податку на додану
вартість за жовтень 2008р. податкового
кредиту в сумі 154 598 грн., яка сформована
на підставі податкових накладних,
виписаних постачальниками в
попередніх податкових періодах в
червні, липні та вересні 2008 року.

Таким чином, на думку податкового
органу, порушення вимог абз.2 п.п.7.2.6.
п.7.2., п.п.7.5.1. п.7.5. ст.7 Закону України
«Про податок на додану вартість»,
відбулось внаслідок завищення
податкового кредиту у зв'язку з
віднесенням до складу податкового
кредиту сум податку на додану вартість
по податковим накладним, виписаним в
іншому, ніж звітний податковий період,
що призвело до заниження податку на
додану вартість на загальну суму ПДВ -
154 598 грн.

Також в акті перевірки зазначено, що
підприємство включило до податкового
кредиту суми ПДВ, де податкові накладні
оформлені неналежним чином на загальну
суму з ПДВ - 30 330 грн. у тому числі по
періодах: - за жовтень 2008р. в сумі ПДВ - 61
грн., за листопад 2008р. в сумі ПДВ - 3 997
грн., за грудень 2008 року в сумі ПДВ - 26 272
грн.

Такого висновку податковий орган
дійшов внаслідок того, що в податкових
накладних, на підставі яких сформовано
податковий кредит, невірно зазначено
місце розташування підприємства TOB
«Лілія-М» (відсутнє місце розташування
покупця, зареєстрованого як платник
податку на додану вартість).

Сума податкового кредиту 61 грн. за
жовтень 2008р. та 3 997 грн. за листопад 2008 р.
сформована на підставі податкової
накладної №238/510300 від 30.09.2008p. на надання
послуги телекомунікації на загальну
суму 365,94грн., у тому числі ПДВ - 61 грн., та
податкової накладної №738/047 від 19.11.2008р.
на отримання соняшника в кількості
16,54тон на загальну суму 23983грн., у тому
числі ПДВ - 3 997 грн.

Суд першої інстанції встановив
невідповідність цих висновків
податкового органу вимогам Закону
України «Про податок на додану
вартість» оскільки у випадку коли
право платника на податковий кредит
підтверджується податковими
накладними, отриманими після
закінчення податкових періодів, в яких
відбулися оплата та отримання товарів
(робіт, послуг), суми податку, вказані в
таких податкових накладних, можуть
бути включені до складу податкового
кредиту в податковому періоді, в якому
такі податкові накладні отримані.

Також суд першої інстанції зауважив, що
лише відсутність податкової накладної
позбавляє платника податку права на
включення до складу податкового
кредиту сплачених (нарахованих) сум
податків у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат, в той час як включена
позивачем до складу податкового
кредиту спірна сума податку на додану
вартість (61 грн. за жовтень 2008р. та 3 997
грн. за листопад 2008р., 26 272 грн. за
грудень 2008р.) на відповідну дату була
підтверджена податковими накладними,
що також підтверджено в акті перевірки.

Певні недоліки податкової накладної не
можуть бути підставою для виключення
сум, сформованих на підставі такої
накладної, із податкового кредиту.

Відмовляючи у задоволені позовних
вимог щодо скасування податкових
повідомлень-рішень від 07.05.2010р. №/0
та від 28.07.2010р. №/1 про визначення
суми податкового зобов'язання з
податку на прибуток, суд першої
інстанції встановив, що позивачем
здійснено завищення показників в рядку
04.10 Декларації по податкам на прибуток
по статті «витрати на поліпшення
основних засобів» в сумі 61 520 грн. (за 4
квартал 2008р.), у зв'язку з чим
товариством порушено норми п.5.1, п.п.5.3.9,
п.5.3 ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств».

Також, суд першої інстанції встановив
безпідставність включення
підприємством до складу валових витрат
компенсації витрат по електроенергії,
відповідно до актів приймання передачі
виконаних робіт між TOB «Лілія -М» та ПП
«Бересарабія -В» на загальну суму
витрату 87 210 грн., у тому числі по
періодах: за 4 квартал 2008 року - 5 810 грн.
(за податковою накладною від 21.10.2008р. за
№2), за 1 квартал 2009 року - 81 400 грн. (за
податковою накладною від 21.01.2009р. за №8).

Оскільки чинне законодавство
передбачає, що для віднесення витрат до
валових необхідно щоб вони були
підтверджені відповідними первинними
документами та були пов'язані з
господарською діяльністю
підприємства, позивач в ході перевірки
та під час розгляду справи судом не
надав відповідні належні та достатні
первинні документи щодо визначення
змісту поліпшення основних засобів
(акти виконаних робіт з поліпшення
основних фондів), та які б
підтверджували зв'язок здійснення
вказаних витрат із власною
господарською діяльністю
підприємства, не надав доказів, що
придбані матеріали були направлені на
поліпшення основних фондів, що
підлягають амортизації, не надав
доказів зв'язку витрат, здійснених
позивачем за угодою з ПП «Бересарабія
-В» з господарською діяльністю
Товариства, не надав доказів щодо
кількості спожитої безпосередньо від
ПП «Бересарабія-В» електроенергії, як і
доказів такого споживання, суд першої
інстанції дійшов висновку про
відсутність правових підстав для
задоволення позовних вимог щодо
скасування податкових
повідомлень-рішень, яким позивачу
збільшено податкове зобов'язання з
податку на прибуток.

Також суд першої інстанції встановив,
що перевіркою повноти визначення
скоригованого валового доходу за
період з 01.10.2008 р. по 30.09.2009 р.
встановлено заниження валового доходу
всього у сумі 107 960грн. (за 4 квартал 2008р.).
Заниження відбулося у зв'язку із не
включенням до складу валового доходу
суми відвантаженої олії по операції по
відвантаженню олії 26,99 тон
підприємству TOB «Олійно-жировий
Альянс» за виписаною видатковою
накладною № ЛЛ - 0000035 від 01.10.2008р. на суму
129 552 грн. (в тому числі 107 960 грн. - без ПДВ;
ПДВ - 21 592 грн.), яка здійснена у жовтні 2008
року; отримана олія по довіреності
отримувача серії ЯПЗ, №383556/248 від 01.10.2008
року. В бухгалтерському обліку за 4
квартал 2008р. вищевказана операція TOB
«Лілія-М» не відображена. По
аналітичному рахунку №361 "Розрахунки з
вітчизняними покупцями та замовниками"
за жовтень місяць 2008 року підприємство
TOB "Лілія -М" не відобразило вищевказану
операцію. Станом на 01.11.2009р. по
аналітичному рахунку №361 "Розрахунки з
вітчизняними покупцями та замовниками"
по підприємству TOB "Олійно-жировий
Альянс" дебіторська заборгованість не
значиться. Доказів проведення вказаної
операції по бухгалтерському обліку у
жовтні 2008 року TOB "Лілія -М" не надало.

Заслухавши суддю доповідача, пояснення
представника податкового органу,
розглянувши та обговоривши доводи
апеляційних скарг, перевіривши
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права в межах доводів
апеляційних скарг, апеляційний суд
вважає, що апеляційна скарга Арцизької
міжрайонної Державної податкової
інспекції Одеської області не може
бути задоволена, а апеляційна скарга
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лілія-М» має бути
задоволена.

Апеляційний суд встановив, що в період
з 19 лютого по 04 березня 2010 року
проведена планова виїзна перевірка ТОВ
«Лілія-М» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01 жовтня 2008 року по 30 вересня 2009 року.

За перевіряємий період з 01.10.2008 р.
по 30.09.2009 року податковим органом
встановлено заниження валового доходу
всього в розмірі 107 960 грн., а саме за 4
квартал 2008 року. Заниження валового
доходу відбулось внаслідок того, що до
складу валового доходу ТОВ не включило
вартість відвантаженої олії,
відповідно до видаткової накладної №
ЛЛ-0000035 від 01.10.2008 р. виписаної
підприємству ТОВ «Олійно-жировий
альянс» на загальну суму 107 960 грн.
Станом на 01.10.2008 р. відображена
дебіторська заборгованість ТОВ
«Олійно-жировий альянс» на суму 131 904
грн., яка виникла у вересні 2008 року. У
жовтні 2008 р. ТОВ «Лілія-М» відвантажило
ТОВ «Олійно-жировий альянс» олію
відповідно до видаткової накладеної №
ЛЛ-0000035 від 01.10.2008 р на загальну суму 129 552
грн. в т.ч. ПДВ - 21 592 грн., але по
аналітичному рахунку № 361 «Розрахунку
з вітчизняними покупцями та
замовниками» цю операцію не
відобразило. Станом на 01.11.2009 року по
аналітичному рахунку № 361 по
підприємству ТОВ «Олійно-жировий
альянс» дебіторська заборгованість не
значиться (т. 1 а.с. 28).

Оскільки датою збільшення валового
доходу вважається дата протягом якої
відбулась будь-яка з подій, що сталась
першої: або дата зарахування коштів від
покупця, або дата відвантаження товару,
дата фактичного надання результатів
робіт (послуг) платником податку (п.п.
11.3.1 п. 11.3 ст. 3 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»),
апеляційний суд встановив
помилковість висновків податкового
органу, з якими погодився і суд першої
інстанції щодо заниження валового
доходу, оскільки факт відвантаження
олії покупцеві ТОВ «Олійно-жировий
альянс» відбувся 30 вересня 2008 року
згідно товарно-транспортної накладної
№ 466445 від 30 вересня 2008 рік (т. 1 а.с. 161), та
відображене в Декларації податку на
додану вартість за вересень 2008 року (т. 1
а.с. 163, 164, 165-166, 169).

Також податковим органом встановлено
завищення позивачем валових витрат за
період з 01.10.2008 р. по 30.09.2009 року на
загальну суму 148 730 грн., в т.ч. за 4
квартал 2008 року - 67 330 грн., за 1 квартал
2009 року - 81 400 грн. Встановлене
порушення, на думку податкового органу,
відбулось внаслідок включення
підприємством до валових витрат
компенсації витрат по електроенергії,
відповідно до актів приймання-передачі
виконаних послуг, де вказаний договір
за січень 2010 року (т. 1 а.с. 32) між ТОВ
«Лілія-М» та ПП «Бесарабія-В» на
загальну суму витрат 87 210 грн. , в т.ч. за
4 квартал 2008 року - 5 810 грн., за 1 квартал
2009 року - 81 400 грн.

Також перевіркою встановлено, що між
ТОВ «Лілія-М» та ВАТ «Одесаобленерго»
ІЕМ Ізмаїльський РЕМ укладена угода №
1251 від 12.12.2006 р. на постачання
електроенергії ТОВ «Лілія-М».

В акті перевірки податковий орган
зазначає проте, що ПП «Бесарабія-В» за
період який перевірявся, надає послуги
по компенсації витрат на
електроенергію згідно договору за
січень 2010 року ТОВ «Лілія-М» на підстав
таких документів, як ПН від 21.10.2008 р. № 2
за надані послуги по компенсації
витрат по електроенергії в кількості
10 375 кВт. На загальну суму 5 810 грн., та ПН
від 21.01.2009 р. № 9 за надання таких самих
послуг в кількості 185 000 кВт. загальну
суму 51 400 грн. (т. 1 а.с. 33).

Оскільки на запит податкового орану ПП
«Бесарабія-В» не надало жодних
пояснень щодо постачання
електроенергії за жовтень 2008 року та
січень 2009 року, а ТОВ «Лілія-М» не
надало первинні документи на
підтвердження взаємозв'язку вказаних
витрат по компенсації витрат
постачання електроенергії, з
господарською діяльністю підприємства
у перевіряє мий період, податковий
орган дійшов висновку про відсутність
правових підстав для віднесення суми 87
210 грн. до валових витрат (т. 1 а.с. 34).

Апеляційний суд встановив, що також
підтверджено матеріалами справи,
помилковість висновку податкового
органу про відсутність правових
підстав для віднесення витрат по
компенсації витрат постачання
електроенергії в сумі 87 210 грн. до
валових витрат, оскільки акти
здачі-приймання виконаних робіт
(надання послуг) складені на виконання
договору від 01 березня 2008 року (т. 1 а.с.
153, 155, 199, 200, 201), відповідно рахунок
фактура, податкові накладні виписані
за наслідками виконання договору
оренди нерухомого майна від 01 березня
2008 року (а.с. 154, 156, 157-159, 160), а не на
виконання договору за січень 2010 року,
як зазначено в акті перевірки.

За договором оренди нерухомого майна
від 01 березня 2008 року ТОВ «Лілія-М» є
наймачем (орендарем) нежилих приміщень
за адресою Болградське шосе, 8 м. Ізмаїл
(т. 1 а.с. 157-159), факт використання яких у
своїй господарській діяльності
підтверджується матеріалами справи -
товарно-транспортними накладними, в
яких пункт відвантаження зазначений
саме Болградське шосе, 8 м. Ізмаїл (т. 1
а.с. 161, 162). Таким чином віднесення цих
сум до валових витрат відповідає
вимогам п.п. 5.2.1 п. 5.2 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» та Роз'ясненням ДПА
України від 05 січня 2000 року за №
34/6/15-1116.

Також апеляційний суд не погоджується
з висновком податкового органу, з яким
погодився суд першої інстанції, щодо
завищення валових витрат, що пов'язано
з віднесенням підприємством до валових
витрат сум витрат на поліпшення
основних засобів в сумі 61 520 грн. за 4
квартал 2008 року (т. 1 а.с. 37). Такого
висновку податковий орган дійшов
внаслідок того, підприємство не надало
відповідного підтвердження первинними
документами, які б свідчили про
взаємозв'язок вказаних витрат з
господарською діяльністю підприємства
- акти виконаних робіт (т. 1 а.с. 38).

Оскільки п.п. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» встановлено, що
документами, які підтверджують валові
витрати є розрахункові документи,
платіжні документи та також інші
документи, обов'язковість ведення та
зберігання яких передбачена правилами
ведення податкового обліку,
апеляційний суд вважає, що надані
позивачем інші первинні документи
(закупівельні акти, накладні на
придбання запасних частин та
матеріалів, накладні по формі М-11 на
списання запасних частин та
матеріалів на проведення ремонтних
робіт - т. 1 а.с. 114-149) є тими самими
документами, які підтверджують
здійснення валових витрат на
пов'язаних з ремонтом основних фондів,
що також узгоджується з положеннями ст.
9 Закону України «Про бухгалтерський
облік», наказом Міністерства
статистики України від 21.06.1996 р. № 193
«Про затвердження типових форм
первинних облікових документів з
обліку сировини та матеріалів», п. 2.1
Положення про документальне
забезпечення записів в
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
№ 88 від 24.05.1995 р.

Посилання податкового органу лише на
відсутність актів виконаних робіт, є
помилковим, оскільки позивачем роботи
з ремонту основних фондів
здійснювались самостійно, на що ні
податковий орган, ні суд першої
інстанції не звернули уваги.

Таким чином, апеляційний суд встановив
помилковість висновків податкового
органу про заниження позивачем податку
на прибуток за період з 01.10.2008 року по
30.09.2009 року на загальну суму 64 173 грн.,
в.ч. за 4 квартал 2008 року - 43 823, за 1
квартал 2009 року - 20 350 грн. (т. 1 а.с. 41).,
внаслідок виявленого неправомірного
заниження валового доходу та заниження
валових витрат.

Враховуючи встановлені апеляційним
судом фактичні обставини справи,
оскаржені податкові
повідомлення-рішення від 07 травня 2010
року № /0, від 28 липня 2010 року №
/1 про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток,
підлягають скасуванню.

Щодо скасування податкових
повідомлень-рішень від 07 травня 2010 року
№ /0, від 28 липня 2010 року № /1
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість, апеляційний суд погоджується
з висновками суду першої інстанції
щодо протиправності прийняття цих
податкових повідомлень-рішень.

Апеляційний суд встановив, що за
результатами перевірки податковим
органом встановлені порушення, що
вплинули на заниження ПДВ за період,
який перевірявся.

Перевіркою внаслідок
встановлених порушень зменшене
від'ємне значення ПДВ за грудень 2008
року в сумі 26 272 грн. (т. 1 а.с. 25), оскільки
податкові накладні, на думку
податкового органу, оформлені
неналежним чином внаслідок
відсутності в ній адреси покупця, проте
Розділ 3.2 Акту перевірки «Податок на
додану вартість» не містить переліку
тих податкових накладних які, на думку
податкового органу неналежно
оформлені, а тому такий висновок
податкового органу є припущенням.

Також податковий орган встановив, що у
жовтні 2008 року ТОВ «Лілія-М» включило
до податкового кредиту суми ПДВ по
податкових накладних минулих звітних
періодів у розмірі 154 598 грн., тобто у
перевіряємому періоді не здійснена ні
одна з подій: або списання коштів з
банківського рахунку, або дата
отримання податкової накладної (т. 1 а.с.
26).

Також причиною зазначено неналежне
оформлення податкових накладних
внаслідок відсутності в них адреси
покупця (згідно даних реєстраційної
служби підприємство перебуває за
адресою вул. Кутузова 109, с. Холмське,
Арцизький район Одеська область, тоді
як в ПН зазначено м. Ізмаїл, вул. Шосе
Болградське, 8. (т. 1 а.с. 51).

Апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
помилковості цих доводів податкового
органу оскільки, право платника на
податковий кредит підтверджується
податковими накладними, отриманими
після закінчення податкових періодів,
в яких відбулися оплата та отримання
товарів (робіт, послуг), суми податку,
вказані в таких податкових накладних,
можуть бути включені до складу
податкового кредиту в податковому
періоді, в якому такі податкові
накладні отримані., що узгоджується з
положеннями п.п.7.2.3 п.п.7.2.6. п.7.2., п.п.7.3.1
п.7.3, п.п.7.5.1. п.7.5. ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість». При цьому
Закон України «Про податок на додану
вартість» не встановлює обмежень щодо
включення до складу податкового
кредиту сум ПДВ по податкових
накладних отриманих у минулих
податкових періодах. Як встановлено
апеляційний судом адреса м. Ізмаїл, вул.
Шосе Болградське, 8, зазначена на
підставі договору оренди нерухомого
майна, яке використовувалось у
господарській діяльності позивача.

Перевіркою встановлено заниження
відповідачем ПДВ за перевіряємий
період з 01.10.2008 р. по 30.09.2009 року на суму
21 529 грн., в т. ч. за жовтень 21 592 грн.
внаслідок не включення до складу
податкового зобов'язання реалізації у
жовтні 2008 року олії відповідно до
видаткової накладної № ЛЛ-0000035 від
01.10.2008 р. підприємству ТОВ
«Олійно-жировий альянс» на загальну
суму 107 960 грн., в т.ч. ПДВ 21 592 грн. (т. 1 а.с.
44). При цьому в акті перевірки зазначено
що ТОВ «Лілія-М» за цією господарською
операцією не виписувало податкову
накладну, та не відобразило цю
господарську операцію у
бухгалтерському обліку (т. 1 а.с. 45).
Таким чином на заниження податку на
додану вартість вплинули, на думку
податкового органу, порушення
позивачем п.п. 11.3.1 п. 11.3 ст. 3 Закону
України «Про оподаткування прибутку
підприємств», що виразилось у занижені
валового доходу. Проте зазначений
висновок, як встановив апеляційний суд
при дослідженні правомірності
нарахування податку на прибуток
підприємств, є помилковим, а тому
нарахування за цих обставин ПДВ також є
помилковим.

Таким чином, апеляційний суд дійшов
висновку про невідповідність
висновків суду першої інстанції
обставинам справи, що призвело до
порушення норм матеріального права та
не правильного вирішення справи,
внаслідок чого, відповідно до п. 3,п. 4 ч.
1 ст. 202 КАС України, це є підставою для
скасування оскарженої постанови, та
ухвалення нового судового рішення про
задоволення адміністративного позову
ТОВ «Лілія-М» та скасування оскаржених
податкових повідомлень-рішень.

Керуючись ст. ст. 70, 71, 195, 196, п. 3 ч. 1
ч. 198, п. 23, п. 4 ч. 1 ст. 202, ст. ст. 207, 211, 212, ч. 5
ст. 254 КАС України, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Арцизької
міжрайонної Державної податкової
інспекції Одеської області залишити
без задоволення.

Апеляційну скаргу товариства з
обмеженою відповідальністю «Лілія-М»
задовольнити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 21 червня 2011
року скасувати та ухвалити нову
постанову, якою задовольнити позов
товариства з обмеженою
відповідальністю «Лілія-М» в повному
обсязі.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Арцизької
міжрайонної Державної податкової
інспекції Одеської області від 07
травня 2010 року № /0, від 28 липня 2010
року № /1 про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення Арцизької
міжрайонної Державної податкової
інспекції Одеської області від 07
травня 2010 року № /0, від 28 липня 2010
року № /1 про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили після її проголошення,
але може бути оскаржена в касаційному
порядку до Вищого адміністративного
суду України протягом двадцяти днів з
дня складання судового рішення в
повному обсязі.

Повний текст судового рішення
складений 17.03.2014 р.

Головуючий: суддя
С.Д Домусчі

суддя
О.О.Кравець

суддя
Л.П.Шеметенко