Справа № 802/466/14-а
Суддя: Поліщук Ірина Миколаївна
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

12 березня 2014 р.
Справа № 802/466/14-а

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Поліщук Ірини Миколаївни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Кошевого Богдана Анатолійовича

представників позивача:
Бузько А.І., Вовк Н.А.

представника відповідача:
Плахотнюк Н.Ю.

представника третьої особи:
не з`явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Публічного акціонерного
товариства "Вінницяобленерго" в особі
структурної одиниці "Ямпільські
електричні мережі"

до: відділу примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області

за участю третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача: управління
Державної казначейської служби в
Ямпільському районі Вінницької
області

про: визнання протиправними дій,
скасування постанови, зобов`язання
вчинити дії

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду звернулось
Публічне акціонерне товариство
"Вінницяобленерго" в особі структурної
одиниці "Ямпільські електричні мережі"
з адміністративним позовом до відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області про визнання
протиправними дій, скасування
постанови, зобов`язання вчинити дії.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
постановою відділу примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області від 29.01.2014р. позивачу
відмовлено у відкритті виконавчого
провадження за виконавчим листом №
2а/0270/4474/12, виданим Вінницьким окружним
адміністративним судом 21.03.2012р.

Однак, позивач вважає таку відмову
відповідача протиправною та просить
суд:

визнати протиправною відмову відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області щодо відкриття
виконавчого провадження;

скасувати постанову відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області від 29.01.2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження;

зобов`язати відділ примусового
виконання рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області вчинити дії щодо відкриття
виконавчого провадження та виконати
рішення в примусовому порядку.

Ухвалою суду від 11.03.2014р. позовну заяву
в частині позовних вимог щодо
зобов`язання відповідача вчинити дії
щодо відкриття виконавчого
провадження та виконати рішення в
примусовому порядку, за клопотання
представників позивача, залишено без
розгляду.

В судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали та,
посилаючись на обставини, викладені в
позові та їх усних поясненнях, просили
суд адміністративний позов
задовольнити повністю.

Згідно з поданими письмовими
запереченнями від 04.03.2014 року № 1917/2.1-28/7
та доповненями до них від 11.03.2014 року №
2067/2.1-28/7, відповідач щодо заявленого
позову заперечує повністю, вважаючи
свої дії такими, що відповідають
вимогам чинного законодавства.

Представник відповідача у судовому
засіданні зазначену вище позицію
підтримала повністю та просила
відмовити у задоволенні позову.

Протокольною ухвалою суду від 05.03.2014р.,
із занесенням до журналу судового
засідання, до участі у справі залучено
управління Державної казначейської
служби у Ямпільському районі в якості
третьої особи, яка не заявляє
самостійних вимог на предмет спору, на
стороні відповідача.

Представник третьої особи в судове
засідання 12.03.2014р. не з`явилась, однак, в
попередньому судовому засіданні
11.03.2014р. позовні вимоги позивача
підтримала.

Заслухавши пояснення представників
сторін, оцінивши надані у справу
докази, надавши їм юридичну оцінку, суд
прийшов до висновку, що позов підлягає
задоволенню виходячи з наступного.

Судом встановлено, що на виконання
постанови від 18.10.2011 року по справі №
2а/0270/4474/11, Вінницьким окружним
адміністративним судом 21.03.2012 року
видано виконавчий лист № 2а/0270/4474/11 про
стягнення з управління праці та
соціального захисту населення
Ямпільської РДА Вінницької області на
користь Публічного акціонерного
товариства "Вінницяобленерго" в особі
структурної одиниці "Ямпільські
електричні мережі" невідшкодованих
коштів по пільговій категорії
"Пенсіонери міліції,
кримінально-виконавчої системи, ДПО за
віком, хворобою або вислугою років" в
розмірі 14013,94 грн.

З метою примусового виконання рішення
суду, даний виконавчий лист позивачем
подано до відділ примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області.

Однак, відділ примусового виконання
рішень управління Державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Вінницькій
області 29.01.2014р., керуючись п. 8 ч. 1 ст. 26
Закону України "Про виконавче
провадження", прийняв постанову про
відмову у прийнятті до провадження
виконавчого листа від 21.03.2012 року №
2а/0270/4474/11 .

Визначаючись щодо заявленого позову
суд виходить з наступного.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законом України "Про
виконавче провадження".

Відповідно до ч. 1 ст. 26 вказаного
Закону, державний виконавець відмовляє
у відкритті виконавчого провадження у
разі: 1) пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання; 2)
неподання виконавчого документа,
зазначеного у статті 17 цього Закону, та
неподання заяви про відкриття
виконавчого провадження у випадках,
передбачених цим Законом; 3) якщо
рішення, на підставі якого видано
виконавчий документ, не набрало
законної (юридичної) сили, крім
випадків, коли воно у встановленому
законом порядку допущено до негайного
виконання; 4) пред'явлення виконавчого
документа до органу державної
виконавчої служби не за місцем або не
за підвідомчістю виконання рішення; 5)
якщо не закінчилася відстрочка
виконання рішення, надана судом, яким
постановлено рішення; 6)
невідповідності виконавчого документа
вимогам, передбаченим статтею 18 цього
Закону; 6-1) офіційного оприлюднення
повідомлення про визнання боржника
банкрутом і відкриття ліквідаційної
процедури; 7) якщо виконавчий документ
повернуто стягувачу за його заявою,
крім виконавчих документів про
стягнення аліментів та інших
періодичних платежів; 8) наявності
інших передбачених законом обставин,
що виключають здійснення виконавчого
провадження.

З аналізу постанови від 29.01.2014 року ВП №
41726002 вбачається, що підставою для
відмови у відкритті виконавчого
провадження стала наявність інших
передбачених законом обставин, що
виключають здійснення виконавчого
провадження, а саме, неможливість
проведення будь-якого списання коштів
за виконавчим документом, за яким
боржником є державний орган, а також,
безпосереднє подання таких виконавчих
документів до органів Державної
казначейської служби України, без
участі органів Державної виконавчої
служби України

При цьому відповідач зазначає, що
відсутність повноважень у Державної
виконавчої служби щодо виконання
рішень про стягнення коштів у спірному
випадку встановлена ст. 3 Закону
України "Про виконавче провадження" та
Постановою Кабінету Міністрів від
03.08.2011р. № 845 (із змінами, внесеними
Постановою Кабінету Міністрів України
від 30.01.2013р. № 45), якою затверджено
Порядок виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевого
бюджетів або бюджетних установ
(неможливість списання коштів за
виконавчими документами, за якими
боржниками є державні органи;
віднесення виконання вказаної
категорії рішень до виключної
компетенції Державної казначейської
служби України).

Так, щодо посилань відповідача на
неможливість списання коштів за
виконавчими документами, за якими
боржниками є державні органи, суд
зазначає таке.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України "Про
виконавче провадження", рішення про
стягнення коштів з державних органів,
державного та місцевих бюджетів або
бюджетних установ виконуються
органами, що здійснюють казначейське
обслуговування бюджетних коштів.

Відповідно до ч. 1 ст. 11 вказаного
Закону, державний виконавець
зобов'язаний вживати передбачених цим
Законом заходів примусового виконання
рішень, неупереджено, своєчасно і в
повному обсязі вчиняти виконавчі дії.

Як вбачається з оскаржуваної постанови
про відмову у відкритті виконавчого
провадження від 29.01.2014 року ВП № 41726002,
державний виконавець відмовив у
прийнятті до виконання виконавчого
документу для того, щоб позивач міг
звернутися до відповідного органу
Державної казначейської служби для
виконання виконавчого документу
відповідно до п. 3 Порядку виконання
рішення про стягнення коштів з
державного та місцевого бюджетів або
боржників, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України від 03.08.2011р.
№845 (із змінами, внесеними Постановою
Кабінету Міністрів України від 30.01.2013р.
№ 45) (далі - Порядок).

Цей Порядок визначає механізм
виконання рішень про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників (далі - рішення про стягнення
коштів), прийнятих судами, а також
іншими державними органами (посадовими
особами), які відповідно до закону
мають право приймати такі рішення.

Згідно з п. 6 Порядку, у разі прийняття
рішення про стягнення коштів стягувач
подає органові Казначейства в
установлений зазначеним органом
спосіб визначений перелік документів
для виконання.

Відповідно до п. 7 Порядку, у разі
наявності підстав для повернення
виконавчого документа стягувачу
керівник органу державної виконавчої
служби подає відповідно до Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" казначейству
протягом 10 днів з дня складення
державним виконавцем відповідного
акта оригінал виконавчого документа
разом із супровідним листом та
завірені належним чином державним
виконавцем копії інших матеріалів
виконавчого провадження.

Як вбачається з матеріалів справи,
25.01.2014р. позивач подав відповідачу на
виконання виконавчий лист від 21.03.2012
року № 2а/0270/4474/11, виданий Вінницьким
окружним адміністративним судом.

З урахуванням вимог п. 7 Порядку,
відповідач зобов'язаний був подати
відповідно до Закону України "Про
гарантії держави щодо виконання
судових рішень" казначейству оригінал
виконавчого документа разом із
супровідним листом та завірені
належним чином державним виконавцем
копії інших матеріалів виконавчого
провадження.

Проте, державний виконавець відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області неправомірно
повернув стягувачеві оригінал
виконавчого документу з супровідним
листом разом з постановою від 29.01.2014
року ВП № 41726002 про відмову у відкритті
виконавчого провадження.

Таким чином, відповідач порушив вимоги
п. 7 Порядку щодо подання казначейству
оригіналу виконавчого документа разом
із супровідним листом та завірених
належним чином державним виконавцем
копій інших матеріалів виконавчого
провадження.

Щодо неможливості виконання Державною
виконавчою службою України рішень про
стягнення коштів за виконавчими
документами, за якими боржниками є
державні органи, то в даному випадку
суд зазначає наступне.

Гарантії держави щодо виконання
судових рішень та виконавчих
документів, визначених Законом України
"Про виконавче провадження" (далі -
рішення суду), та особливості їх
виконання встановлюються Законом
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", який набрав
чинності 1 січня 2013 року.

Дійсно в частині 1 статті 3 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень" визначено, що
виконання рішень суду про стягнення
коштів, боржником за якими є державний
орган, здійснюється центральним
органом виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
казначейського обслуговування
бюджетних коштів, в межах відповідних
бюджетних призначень шляхом списання
коштів з рахунків такого державного
органу, а в разі відсутності у
зазначеного державного органу
відповідних призначень - за рахунок
коштів, передбачених за бюджетною
програмою для забезпечення виконання
рішень суду.

Однак, в розділі 2 Прикінцевих та
Перехідних положень даного Закону,
містяться застереження щодо його
застосування.

Так, як зазначено в пункті 3 розділу ІІ
Прикінцевих та перехідних положень
Закону України "Про гарантії держави
щодо виконання судових рішень",
виконавчі документи за рішеннями суду
про стягнення коштів або рішення суду,
що набрали законної сили, боржниками за
якими є визначені частиною першою
статті 2 цього Закону суб'єкти, які
видані або ухвалені до набрання
чинності цим Законом, подаються до
органу державної виконавчої служби
протягом шести місяців з дня набрання
чинності цим пунктом. Якщо рішення суду
про стягнення коштів або виконавчі
документи за цими рішеннями,
боржниками за якими є визначені
частиною першою статті 2 цього Закону
суб'єкти, не було подано в строк,
встановлений цим пунктом, це не є
підставою для відмови у виконанні
даного судового рішення.

Відповідно до частини 1 статті 2 Закону
України "Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень", держава
гарантує виконання рішення суду про
стягнення коштів та зобов'язання
вчинити певні дії щодо майна, боржником
за яким є:

державний орган;

державні підприємство, установа,
організація;

юридична особа, примусова реалізація
майна якої забороняється відповідно до
законодавства.

Таким чином, враховуючи те, що
виконавчий лист № 2а/0270/4474/11 видано
Вінницьким окружним адміністративним
судом 23.01.2012р., тобто до набрання
чинності Законом України "Про гарантії
держави щодо виконання судових рішень",
а тому, в порядку виконання рішення
суду, він підлягає поданню до органу
державної виконавчої служби та
виконанню останнім.

За таких обставин, суд приходить до
висновку, що постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження
(відмову в прийнятті до провадження
виконавчого документа) від 29.01.2014 року
ВП № 41726002 є протиправною та підлягає
скасуванню, а, відтак, адміністративний
позов підлягає задоволенню.

При ухваленні рішення в даній
адміністративній справі суд також
керувався наступним.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони:

1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України;

2) з використанням повноваження з метою,
з якою це повноваження надано;

3) обґрунтовано, тобто з урахуванням
усіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);

4) безсторонньо (неупереджено);

5) добросовісно;

6) розсудливо;

7) з дотриманням принципу рівності
перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;

8) пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія);

9) з урахуванням права особи на участь у
процесі прийняття рішення;

10) своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 КАС України оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

В той же час згідно ч. 2 ст. 71 цього
Кодексу в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Таким чином, особливістю
адміністративного судочинства є те, що
тягар доказування в спорі покладається
на відповідача - орган публічної влади,
який повинен надати суду всі
матеріали, які свідчать про правомірні
прийняття рішень.

З обставин адміністративної справи,
встановлених судом, вбачається, що
відповідачем не доведено
правомірності прийняття оскаржуваної
постанови, відтак позовні вимоги
знайшли своє підтвердження під час
розгляду справи.

Згідно з ч. 1 ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Відповідно до підпункту 3 пункту 9
розділу VI Прикінцевих та перехідних
положень Бюджетного кодексу України у
разі безспірного списання коштів
державного бюджету (місцевих бюджетів)
Державна казначейська служба України
відображає в обліку відповідні
бюджетні зобов'язання розпорядника
бюджетних коштів, з вини якого виникли
такі зобов'язання. Погашення таких
бюджетних зобов'язань здійснюється
виключно за рахунок бюджетних
асигнувань цього розпорядника
бюджетних коштів. Одночасно
розпорядник бюджетних коштів
зобов'язаний привести у відповідність
з бюджетними асигнуваннями інші взяті
бюджетні зобов'язання.

Водночас пунктом 19 Порядку виконання
рішень про стягнення коштів державного
та місцевих бюджетів або бюджетних
установ (Постанова N 845) встановлено, що
безспірне списання коштів державного
та місцевих бюджетів і їх
перерахування на рахунок, зазначений у
виконавчому документі про стягнення
надходжень бюджету та/або заяві про
виконання рішення про стягнення
надходжень бюджету, здійснюються
органами Казначейства з відповідного
рахунка, на який такі кошти зараховані,
шляхом оформлення розрахункових
документів.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправною відмову відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області щодо відкриття
виконавчого провадження.

Скасувати постанову відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області від 29.01.2014 року про
відмову у відкритті виконавчого
провадження.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Публічного акціонерного
товариства "Вінницяобленерго" в особі
структурної одиниці "Ямпільські
електричні мережі" судовий збір у
розмірі 48,72 грн. (сорок вісім гривень 72
копійки) шляхом їх безспірного
списання органами Державної
казначейської служби України з
розрахункових рахунків відділу
примусового виконання рішень
управління Державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Вінницькій області.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Поліщук Ірина Миколаївна