Справа № 872/2400/13
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 рокусправа № 0870/9359/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого судді
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

за участю секретаря судового
засідання: Чепурко А.В.

розглянувши у відкритому
судовому засіданні в м.
Дніпропетровську адміністративну
справу за апеляційною скаргою
приватного підприємства «Компанія
«Укрфільтр» на постанову Запорізького
окружного адміністративного суду від 13
грудня 2012 року у справі №0870/9359/12 за
позовом приватного підприємства
«Компанія «Укрфільтр» до Державної
податкової інспекції у Жовтневому
районі м. Запоріжжя про визнання
протиправним та скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Приватне підприємство «Компанія
«Укрфільтр» 27 вересня 2012 року
звернулось до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Запоріжжя, згідно
якого просить скасувати прийняті
відповідачем податкові
повідомлення-рішення від 21.09.2012 року:

№ яким позивачу визначено
податкові зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем у
розмірі 112 574 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 17 056
грн. 25 коп.;

№ яким позивачу визначені
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
розмірі 90 059 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 13 646
грн.,

В обґрунтування своїх вимог позивач
зазначає, що вказані податкові
повідомлення-рішення повинні бути
скасовані, оскільки висновки
відповідача, викладені у акті
№94/16-3/35105418 від 10 вересня 2012 року (далі -
акт перевірки) на підставі якого їх
було прийнято є безпідставними та
необґрунтованими.

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року у задоволенні адміністративного
позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
встановлені обставини справи, а саме
відсутність документів,
підтверджуючих фактичне отримання
товару, наявність вироку суду, який
набрав законної сили, за яким директора
ПП «Спецстанкострой» ОСОБА_1 визнано
винним у вчиненні фіктивного
підприємництва, у тому числі у
створенні ПП «Спецстанкострой» з метою
його використання для прикриття
незаконної діяльності свідчать про
безтоварність спірних господарських
операцій між позивачем та ПП
«Спецстанкострой».

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції позивач оскаржив її
до апеляційного суду з підстав
порушення судом першої інстанції норм
матеріального права. Просить скасувати
постанову суду першої інстанції та
прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити.

В апеляційній скарзі посилається на те,
що наявність чи відсутність
товарно-транспортних накладних є лише
дотриманням чи порушенням правил
перевезень автомобільним транспортом,
які не пов'язані з дотриманням вимог
податкового законодавства та самі по
собі не свідчать про безтоварність
операцій за наявності інших
підтверджуючих документів.

Крім того зазначає, що наявність вироку
щодо особи, яка є директором ПП
«Спецстанкострой», не може свідчити
про недійсність всіх укладених цим
підприємством правочинів та
оформлених бухгалтерських документів,
оскільки такі обставини підлягають
встановленню та доведенню. При цьому
реальне виконання господарських
операцій між позивачем та ПП
«Спецстанкострой» підтверджуються не
тільки первинними документами на
отримання товару, а й його подальшим
продажем, тобто реальністю участі
товару у господарському обороті.

Вказані обставини підтверджуються
актом перевірки який містить перелік
суб'єктів підприємницької діяльності
яким було реалізовано позивачем товар,
придбаний у ПП «Спецстанкострой».

Згідно заперечень на апеляційну
скаргу, відповідач посилаючись на
необґрунтованість апеляційної скарги,
просив у її задоволені відмовити,
постанову суду першої інстанції
залишити без змін.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
пояснення представника позивача, який
підтримав доводи апеляційної скарги,
пояснення представника відповідача
який заперечував, щодо задоволення
апеляційної скарги, перевіривши
законність та обґрунтованість
постанови суду першої інстанції в
межах доводів апеляційної скарги,
обговоривши доводи апеляційної скарги
та заперечень на неї, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає з наступних
підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло підтвердження під час розгляду
апеляційної скарги, що відповідачем
було проведено документальну
позапланову невиїзну перевірку
позивача з питань дотримання вимог
податкового та іншого законодавства
при правових взаємовідносинах з ПП
«Спецстанкострой» за період з 01.10.2010
року по 31.03.2011 року.

За результатами вказаної перевірки
відповідачем складено акт №94/16-3/35105418
від 10 вересня 2012 року (далі - акт
перевірки) в якому зроблено висновок
про порушення позивачем:

пункту 5.1, підпункту 5.2.1 пункту 5.2,
абзацу 4 підпункту 5.3.9 пункту 5.3 статті 5,
пункту 3.1 статті 3, пункту 10.1 статті 10
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» від 28.12.1994
№334/94-ВР (зі змінами та доповненнями), в
результаті якого встановлено
заниження позивачем податку на
прибуток на загальну суму 12 574 грн., а
саме по періодам: за 4 квартал 2010 року на
суму 68 221 грн., за 1 квартал 2011 року на
суму 44 353 грн.;

підпункту 7.4.1 та підпункту 7.4.5 пункту 7.4
статті 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР (із
змінами та доповненнями), в результаті
якого встановлено заниження позивачем
податку на додану вартість за жовтень,
листопад, грудень 2010 року на загальну
суму ПДВ 54 576 грн., а саме по періодам:
жовтень 2010 року на суму 23 444 грн.,
листопад 2010 року на суму 12 675 грн.,
грудень 2010 року на суму 18 457 грн.;

абзацу «а» пункту 198.1, пункту 198.3, пункту
198.6 статті 198 Податкового кодексу
України від 02.12.2010 №2756-VI (із змінами та
доповненнями), в результаті якого
встановлено заниження позивачем
податку на додану вартість за січень,
лютий 2011 року на загальну суму ПДВ 35 483
грн., а саме по періодам: січень 2011 року
на суму 19 217 грн., лютий 2011 року на суму 16
266 грн.

Вирішуючи спірні відносини між
сторонами та відмовляючи у задоволені
позову, суд першої інстанції дійшов
висновку про те, що висновки, які
викладені в акті перевірки від 10.09.2012 №
94/16-3/35105418 є обґрунтованими, а
оскаржувані податкові
повідомлення-рішення прийнятими
відповідно до вимог чинного
законодавства.

Правомірність та обґрунтованість
рішень відповідача прийнятих на
підставі вказаного акта перевірки є
предметом спору переданого на
вирішення суду.

Також судом апеляційної інстанції
встановлено, що відповідно до акта
перевірки висновки відповідача про
допущенні порушення вимог податкового
законодавства обґрунтовані
нікчемністю укладених між ПП «Компанія
«Укрфільтр» та ПП «Спецстанкострой»
правочинів та відсутністю факту
придбання товару у останнього.

На підставі акта перевірки
відповідачем прийнято податкові
повідомлення-рішення від 21.09.2012 року:

№ яким позивачу визначено
податкові зобов'язання з податку на
прибуток за основним платежем у
розмірі 112 574 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 17 056
грн. 25 коп.;

№ яким позивачу визначені
податкові зобов'язання з податку на
додану вартість за основним платежем у
розмірі 90 059 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями у розмірі 13 646
грн.

Колегія суддів, проаналізувавши на
підставі фактичних обставин справи
застосування судом першої інстанції
норм матеріального і процесуального
права при винесенні оскарженої
постанови, виходить з наступного.

Відповідно до п. 5.1 ст. 5 Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28.04.1994 року № 334/94-ВР
(далі - Закон № 334/94-ВР) (в редакції, на
час виникнення спірних відносин)
валові витрати виробництва та обігу
(далі - валові витрати) - сума будь-яких
витрат платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних як компенсація
вартості товарів (робіт, послуг), які
придбаваються (виготовляються) таким
платником податку для їх подальшого
використання у власній господарській
діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1 п. 5.2. ст. 5 Закону №
334/94-ВР, до складу валових витрат
включаються суми будь-яких витрат,
сплачених (нарахованих) протягом
звітного періоду у зв'язку з
підготовкою, організацією, веденням
виробництва, продажем продукції (робіт,
послуг) і охороною праці, у тому числі
витрати з придбання електричної
енергії (включаючи реактивну), з
урахуванням обмежень, установлених
пунктами 5.3-5.7 цієї статті.

Згідно з пп.5.3.9 п.5.3 ст.5 Закон № 334/94-ВР,
не належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Відповідно до пп. 7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону
України «Про податок на додану
вартість» (далі - Закон № 168/97-ВР) (в
редакції, на час виникнення спірних
відносин) податковий кредит звітного
періоду складається із сум податків,
сплачених (нарахованих) платником
податку у звітному періоді у зв'язку з
придбанням товарів (робіт, послуг),
вартість яких відноситься до складу
валових витрат виробництва (обігу) та
основних фондів чи нематеріальних
активів, що підлягають амортизації.

Відповідно до пп. 7.4.5 п. 7.4 ст. 7 Закону №
168/97-ВР не підлягають включенню до
складу податкового кредиту суми
сплаченого (нарахованого) податку у
зв'язку з придбанням товарів (послуг),
не підтверджені податковими
накладними чи митними деклараціями
(іншими подібними документами згідно з
підпунктом 7.2.6 цього пункту).

Відповідно до пп.7.5.1 п.7.5 ст.7 Закону №
168/97-ВР датою виникнення права на
податковий кредит є дата здійснення
першої з подій:

або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків;

або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

Таким чином, витрати для цілей
визначення об'єкта оподаткування
податком на прибуток, а також
податковий кредит для цілей визначення
об'єкта оподаткування податком на
додану вартість мають бути фактично
здійснені і підтверджені належним
чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
є підставою для формування податкового
обліку платника податків.

Водночас за відсутності факту
придбання товарів чи послуг або в разі
якщо придбані товари чи послуги не
призначені для використання у
господарській діяльності платника
податку відповідні суми не можуть
включатися до складу витрат для цілей
оподаткування податком на прибуток або
податкового кредиту з податку на
додану вартість навіть за наявності
формально складених, але недостовірних
документів або сплати грошових коштів.

Згідно зі статтею 1 Закону України від
16.07.99 N 996-XIV "Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні"
господарською операцією є дія або
подія, яка викликає зміни в структурі
активів та зобов'язань, власному
капіталі підприємства.

Тобто, визначальною ознакою
господарської операції є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Встановлені судом обставини справи
свідчать про те, що господарські
операції між позивачем та ПП
«Спецстанкострой», здійснені на
підставі договорів поставки
автозапчастин від 01.10.2010 року №10101 та
від 03.01.2011 року №110103, згідно з якими ПП
«Спецстанкострой» (продавець), в особі
директора ОСОБА_1, зобов'язався
поставити та передати у власність ПП
«Компанія «Укрфільтр» (покупця)
автозапчастини, а покупець
зобов'язується прийняти та своєчасно
оплатити товар на умовах договору.

При цьому, з врахуванням положень п.п.1,2
ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» питання щодо
реального вчинення зазначених
господарських правочинів
підтверджується наявність в
матеріалах справи доказів які
підтверджують зазначені обставини, а
саме: видаткові накладні, податкові
накладні, платіжні доручення, договори
поставки автозапчастин.

Згідно наданих документів встановлено,
що позивач у період з 01.10.2010 року по
31.03.2011 року придбав у ПП
«Спецстанкострой» автозапчастини на
загальну суму 540 355 грн. 34 коп., у тому
числі ПДВ 90 059 грн. 22 коп.

Придбаний товар повністю використано
позивачем у власній господарській
діяльності, що підтверджується
первинними документами (т.2 а.с.76 - т.4
а.с.235).

Таким чином судом апеляційної
інстанції встановлено факт реального
вчинення позивачем господарських
операцій зі своїм контрагентом, за
наслідками яких сформовано валові
витрати та спірний податковий кредит,
оскільки встановлені обставини справи
свідчать про отримання позивачем
товару, оприбуткування товару
покупцем, оплату його вартості та
використання його у власній
господарській діяльності.

При цьому, суд апеляційної інстанції
зазначає, що платник податків, який
придбав товар в особи, яка на думку
податкового органу порушує вимоги
податкового законодавства, не повинен
притягуватися до відповідальності в
тому випадку, якщо він здійснював
реальну господарську операцію та не
знав про певні порушення правил
ведення господарської діяльності та
оподаткування своїм контрагентом.

Європейський Суд з прав людини в пункті
38 рішення від 09.01.2007 року у справі
«Інтерсплав проти України» зазначив:
коли державні органи володіють
будь-якою інформацією про зловживання
у системі відшкодування ПДВ, що
здійснюються конкретною компанією,
вони можуть вжити відповідних заходів
з метою запобігання або усунення таких
зловживань. Суд, однак, не може прийняти
зауваження Уряду щодо загальної
практики з відшкодування ПДВ за
відсутності будь-яких ознак, які б
вказували на те, що заявник був
безпосередньо залучений до таких
зловживань.

Суд апеляційної інстанції вважає
необґрунтованими висновки суду першої
інстанції відносно того, що
відсутність товарно-транспортних
накладних свідчить про відсутність
факту передачі товару від ПП
«Спецстанкострой» до ПП «Компанія
Укрфільтр».

Пунктом 11.1 розділу 11 Правил
перевезення вантажів автомобільним
транспортом в Україні, затвердженим
наказом Міністерства транспорту
України від 14.10.1997 року №363,
встановлено, що основними документами
на перевезення вантажів є
товарно-транспортні накладні та
дорожні листи вантажного автомобіля.

Також, відповідно до наказу
Міністерства транспорту України «Про
затвердження Правил перевезень
вантажів автомобільним транспортом в
Україні» №363 від 14.10.1997,
товарно-транспортна накладна
визначена як документ на перевезення
вантажів наряду з іншими документами, а
саме подорожними листами. Тільки
дорожній лист вантажного автомобіля є
документом без якого перевезення
вантажів не допускається (п.11.3), але
даний документ є документом
вантажовідправника або перевізника, а
не отримувача товару та зберігається і
знаходиться у них, копія отримувачу
товару не надається.

Товарно-транспортна накладна з 22.05.2006
року виключена як бланк суворої
звітності, у зв'язку з втратою сили
«Інструкції про порядок виготовлення,
зберігання, застосування єдиної
первинної транспортної документації
для перевезення вантажів
автомобільним транспортом і обліку
транспортної роботи» №228/253 від 07.08.1996
та у зв'язку з чим, даний документ є не
обов'язковим документом для
застосування підприємствами.

Товарно-транспортна накладна є
документом, що призначений для
списання товарно-матеріальних
цінностей, обліку їх на шляху,
складського оприбуткування,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажів та обліку
виконаною роботи, відповідно до
термінів та понять закріплених в
«Правилах перевезень вантажів
автомобільним транспортом в України»,
затверджених Наказом Міністерства
транспорту України № 363 від 14.10.1997.

Отже з аналізу вищевказаних приписів
діючого законодавства України,
вбачається, що товарна - транспортна
накладна не є документом суворої
звітності, а тим самим обов'язковою до
застосування (як бланк суворої
звітності виключено на підставі наказу
Міністерства транспорту та зв'язку №493
від 22.05.2006р.); не являється документом
податкового обліку та лише на підставі
документів податкового обліку можливо
нарахування та обчислення податків та
обов'язкових платежів. Наявність, чи
відсутність товарно-транспортних
накладних є лише дотриманням чи
порушенням правил перевезень
автомобільним транспортом, які не
пов'язані з дотриманням вимог
податкового законодавства та самі по
собі не свідчать про безтоварність
операції за наявності інших
підтверджуючих документів.

Крім того, згідно з актом перевірки
висновки відповідача про допущенні
порушення вимог податкового
законодавства, з якими погодився суд
першої інстанції, обґрунтовані
нікчемністю укладених між ПП «Компанія
«Укрфільтр» та ПП «Спецстанкострой»
правочинів та відсутністю факту
придбання товару у останнього.

При цьому, суд першої інстанції,
обґрунтовуючи свій висновок щодо
безтоварності господарських операцій
позивача та його контрагента,
посилається на вирок Самарського
районного суду м. Дніпропетровська від
03.04.2012 року, що набрав законної сили,
яким встановлено, що ОСОБА_1 в складі
злочинної групи використовував ПП
"Спецстанкострой" для здійснення
безтоварних господарських операцій,
метою яких було переведення
безготівкових коштів в готівкові, а
тому суд фактично виходив з презумпції
того, що всі угоди, укладені за участю
цих підприємств, є нікчемними.

Однак, слід звернути увагу на наступне.

В матеріалах справи відсутня належним
чином засвідчена копія вироку, а
міститься лише текст з Єдиного реєстру
судових рішень та витяг з вироку (т.2
а.с.16), З урахуванням того, що жодна із
сторін не заявила про недостовірність
або фальшивість цього доказу
відповідно до ч. 3 ст. 143 КАС України,
колегія суддів дослідила зміст вироку
та дійшла висновку, що під час
кримінального провадження
господарські правовідносини між
позивачем та вище вказаними
підприємствами не досліджувались.
Вироком суду в справі 1-436/21/12 визнано
винним ОСОБА_1 в скоєнні злочинів,
передбачених ч. 3 ст. 28, ч. 2 ст. 205, ч. 3 ст.
28, ч. 1 ст. 364-1, ч. 3 ст. 28, ч. 366 УК України.
Разом з тим, вироком суду не
встановлено, які саме господарські
операції є безтоварними.

Відповідно до ч. 4 ст. 72 КАС України
вирок суду у кримінальному провадженні
або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Вироком суду не встановлено порушення
саме позивачем вимог податкового
законодавства та не спростовано
реальність господарських операцій, які
мали місце між цими підприємствами.

Колегія суддів виходить з того, що ПП
«Спецстанкострой» на час здійснення
спірних господарських операцій було
зареєстровано в установленому законом
порядку, відповідало ознакам та
поняттю юридичної особи та виступало
правоздатним учасником господарського
обороту.

Сама по собі фіктивність реєстрації
цього підприємства не є беззаперечним
свідченням безтоварності усіх
операцій, здійснених цим суб'єктом
господарювання, та не може
розцінюватися як імперативна ознака
нікчемності укладених ним правочинів.

Доказів участі позивача разом із ПП
«Спецстанкострой» у схемі транзитного
руху коштів податковим органом не
представлено.

Відповідно до ст. 228 Цивільного кодексу
України, правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним.

Отже, колегія суддів вважає, що
податковим органом необґрунтовано
зроблено висновок про нікчемністю
укладених між ПП «Компанія «Укрфільтр»
та ПП «Спецстанкострой» правочинів та
як наслідок є помилковим висновок суду
першої інстанції який погодився з цим.

Згідно з частиною 2 статті 71 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Між тим відповідач зазначеного
обов'язку не виконав.

З огляду на викладені обставини,
колегія суддів дійшла висновку про
ухвалення судом першої інстанції
рішення з порушенням норм
матеріального права, що призвело до
неправильного вирішення справи і є
підставою для скасування постанови
суду та прийняття нової постанови про
задоволення позову.

На підставі викладеного, керуючись
пунктом 3 частини 1 статті 198, пунктами 2,
4 частини 1 статті 202, статтею 207 КАС
України, Дніпропетровський
апеляційний адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу приватного
підприємства «Компанія «Укрфільтр» -
задовольнити.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 13 грудня 2012
року у справі №0870/9359/12 - скасувати, та
прийняти нову постанову якою позов
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Державної податкової інспекції у
Жовтневому районі м. Запоріжжя від 21
вересня 2012 року № , №.

Постанова суду апеляційної інстанції
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі, шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови
виготовлений 17 березня 2014 року.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко