Справа № 824/941/14-а
Суддя: Огородник Анатолій Петрович
Дата ухвалення: 2014-03-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЧЕРНІВЕЦЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
П О С Т А Н О В А

Іменем України

07 березня 2014 р. м. Чернівці
Справа № 824/941/14-а

Чернівецький окружний
адміністративний суд в складі
головуючого судді Огородника А.П.,
розглянувши у порядку письмового
провадження справу за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України у Вижницькому
районі Чернівецької області до Відділу
державної виконавчої служби
Вижницького районного Управління
юстиції про скасування постанови та
зобов"язання вчинити дії,-

ВСТАНОВИВ:

В поданому до суду адміністративному
позові Управління Пенсійного фонду
України у Вижницькому районі
Чернівецької області (позивач) просить
скасувати постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
відділу Державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції (відповідач) від 11.02.2014 року
№02-18/1107 та зобов'язати відкрити
виконавче провадження відповідно до
ст. 25 Закону України "Про виконавче
провадження", виконати всі передбачені
чинним законодавством дії з метою
виконання Рішення №86 від 14.10.2013 року та
надходження коштів на рахунки
управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що 30.01.2014 року позивачем
передано відповідачу для примусового
виконання рішення №86 від 14.10.2013 року
про застосування штрафних санкцій та
нарахування пені відносно ФОП ОСОБА_1 в
сумі 281,64 грн.

Однак, 17.02.2014 року на адресу позивача
надійшла постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження від
11.02.2014 року у якій зазначено, що минув
строк для пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

Як вбачається із рекомендованого
повідомлення про вручення поштового
відправлення, ФОП ОСОБА_1, рішення №86
отримала 08.11.2013 року та станом на 20.02.2014
року борг самостійно не погасила. Отже,
дана заборгованість є узгодженою та
підлягає стягненню у примусовому
порядку, а датою набрання чинності
рішення №86 є 22.11.2013 року.

Представник позивача надав клопотання,
відповідно до змісту якого просить
розглянути справу у порядку письмового
провадження.

Відповідач в судове засідання не
з'явився хоча його було належним чином
повідомлено про дату, час і місце
проведення судового засідання, що
підтверджується наявною в матеріалах
справи телефонограмою від 03.03.2014р.
Відповідач 06.03.2014 року подав суду
заперечення, на адміністративний
позов, в якому просив відмовити
позивачу у задоволенні позову,
посилаючись на ч. 15 ст. 106 України
Закону N 1058-IV, а також вважає що, рішення
Управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі Чернівецької
області не являється виконавчим
документом з наступних причин:
оскільки ч. 9 ст. 106 Закону України "Про
загальнообов"язкове державне пенсійне
страхування" виключено, а відповідно
до ч.10 ст. 106 Закону N 1058-IV фінансові
санкції застосовуються органами
Пенсійного фонду до банків.

За таких обставин, суд, керуючись
положеннями ч.ч.4,6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України), вважає за можливим
розглянути справу у порядку письмового
провадження за наявними у справі
доказами.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, встановивши
фактичні обставини у справі,
дослідивши та оцінивши докази в
сукупності, проаналізувавши
законодавство, яке регулює спірні
правовідносини, суд вважає, що
адміністративний позов підлягає
частковому задоволенню, з таких
підстав.

Судом встановлено, що 14.10.2013 року
Управлінням Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі Чернівецької
області за несплату (неперерахування)
або несвоєчасну сплату (несвоєчасне
перерахування) страхувальниками
страхових внесків, у тому числі
донарахованих страхувальниками або
органом Пенсійного фонду, винесено
рішення №86, яким застосовано до ФОП
ОСОБА_1 штраф у розмірі 36,39 грн. та
нараховано пеню в розмірі 245,25 грн. за
період з 31.05.2005 року по 11.12.2007 року (а.с. 6).

Вказане рішення отримане ФОП ОСОБА_1
08.11.2013 року, що підтверджується
відміткою про отримання на
рекомендованому повідомленні про
вручення поштового відправлення, та
набрало законної сили 22.11.2013 року (зв.
а.с. 6).

30.01.2014 року рішення №86 від 14.10.2013 року
направлено до Державної виконавчої
служби Вижницького районного
управління юстиції для примусового
виконання.

Розглянувши рішення УПФУ у Вижницькому
районі №86 від 14.10.2013 року про стягнення
з ФОП ОСОБА_1 на користь УПФУ боргу в
сумі 281,64 грн., державним виконавцем
державної виконавчої служби
Вижницького районного управління
юстиції винесено постанову ВП№41985475
від 11.02.2014 року, якою відмовлено у
відкритті виконавчого провадження (а.с.
5).

17.02.2014 року постанову про відмову у
відкритті виконавчого провадження
ВП№41985475 від 11.02.2014 року вручено
позивачу. Вважаючи таку постанову
протиправною, позивач звернувся до
суду із позовом про її скасування та
зобов'язання відповідача відкрити
виконавче провадження.

До вказаних правовідносин суд
застосовує наступні положення
законодавства та робить висновки по
суті спору.

Згідно з п. п. 1, 2 ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою
повноваження надано.

Крім того, відповідно до ч.1 ст. 9 КАС
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначаються Законам України "Про
виконавче провадження" від 21.04.1999 року N
606-XIV (Закон N 606-XIV).

Задовольняючи позовні вимоги, в
частині скасування постанови про
відмову у відкритті виконавчого
провадження відділу Державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції
(відповідач) від 11.02.2014 року №41985475, суд
виходить з наступного.

Відповідно до ст. 1 Закону N 606-XIV
виконавче провадження як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
визначених у цьому Законі, що
спрямовані на примусове виконання
рішень судів та інших органів
(посадових осіб), які провадяться на
підставах, в межах повноважень та у
спосіб, визначених цим Законом, іншими
нормативно-правовими актами,
прийнятими відповідно до цього Закону
та інших законів, а також рішеннями, що
відповідно до цього Закону підлягають
примусовому виконанню (далі - рішення).

Згідно ч. 1 ст. 22 Закону N 606-XIV виконавчі
документи можуть бути пред'явлені до
виконання в такі строки: 1) посвідчення
комісій по трудових спорах, постанови
судів у справах про адміністративні
правопорушення та постанови органів
(посадових осіб), уповноважених
розглядати справи про адміністративні
правопорушення, - протягом трьох
місяців; 2) інші виконавчі документи -
протягом року, якщо інше не передбачено
законом.

У разі пропуску встановленого строку
пред'явлення документів до виконання,
державний виконавець на підставі п. 1 ч.
1 ст. 26 Закону N 606-XIV, відмовляє у
відкритті виконавчого провадження.

Суд критично ставиться до тверджень
відповідача, викладених у запереченні
на адміністративний позов, з огляду на
наступне.

Відповідно до абз. 5 ч.7 прикінцевих та
перехідних положень Закону України
"Про збір та облік єдиного внеску на
загальнообов"язкове державне
соціальне страхування" від 08.07.2010р. № 2464
(далі Закон № 2464) стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі страхових внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не настав,
здійснюється фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування відповідно до
законодавства, що діяло на момент
виникнення такої заборгованості або
застосування штрафних санкцій.

Згідно абз. 6 ч.7 прикінцевих та
перехідних положень Закону 2464 на
період до повного стягнення
заборгованості із сплати страхових
внесків за діючими видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування та сум
штрафних санкцій, нарахованих та/або не
сплачених у період до 1 січня 2011 року, в
тому числі нарахованих внесків, строк
сплати яких на 1 січня 2011 року не
настав, та відповідних штрафних
санкцій за фондами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування зберігаються
повноваження щодо контролю за
правильністю нарахування,
своєчасністю сплати страхових внесків,
застосування фінансових санкцій, якими
вони були наділені до набрання
чинності цим Законом.

Згідно абз. 2 ч. 13 ст. 106 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 09.07.2003 року N
1058-IV (Закону N 1058-IV) суми пені та штрафів,
передбачених частинами дев'ятою і
десятою цієї статті, підлягають сплаті
страхувальником, банком чи
організацією, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, протягом десяти
робочих днів з дня одержання
відповідного рішення. При цьому в цей
же строк страхувальник, банк чи
організація, яка здійснює виплату і
доставку пенсій, має право оскаржити
зазначене рішення до вищого органу
Пенсійного фонду або в судовому
порядку з одночасним обов'язковим
письмовим повідомленням про це
відповідного виконавчого органу
Пенсійного фонду, яким прийнято це
рішення.

Відповідно до абз. 1 ч. 14 Закону N 1058-IV
рішення органу Пенсійного фонду про
нарахування пені або накладення
штрафу, передбачених частинами
дев'ятою і десятою цієї статті, є
виконавчим документом.

Абзацом другим ч. 1 вказаної статті
встановлено, що у разі якщо
страхувальник, банк чи організація, яка
здійснює виплату і доставку пенсій,
отримали рішення про нарахування пені
та накладення штрафу, передбачених
частинами дев'ятою і десятою цієї
статті, і не сплатили зазначені в них
суми фінансових санкцій протягом
десяти робочих днів, а також не
оскаржили це рішення чи не повідомили у
цей строк відповідний виконавчий орган
Пенсійного фонду про його оскарження,
воно передається для виконання
державній виконавчій службі та
страхувальнику.

Згідно рекомендованого повідомлення
про вручення поштового відправлення,
рішення №86 від 14.10.2013 року про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені ФОП ОСОБА_1 отримано
08.11.2013 року. Вказане рішення ФОП ОСОБА_1
протягом строків встановлених ст. 106
Закону N 1058-IV, не оскаржене, а
заборгованість не погашена. Таким
чином, рішення №86 від 14.10.2013 року про
застосування фінансових санкцій та
нарахування пені є узгодженим та
набрало законної сили 22.11.2013 року.

Як вбачається із спірного рішення,
відповідач відмовив у відкритті
виконавчого провадження на підставі п.1
ч.1 ст.26 Закону №606, а саме: в зв'язку з
пропуском встановленого строку
пред'явлення документів до виконання,
не врахувавши при цьому, що позивачем
було дотримано вимоги ст. 22 Закону
№606.

Аналізуючи викладене вище, суд
приходить до висновку, що прийнята
відповідачем постанова про відмову у
відкритті виконавчого провадження
підлягає скасуванню, оскільки
позивачем не пропущено річного строку
для пред'явлення виконавчого документа
до виконання. При цьому, з метою повного
захисту прав позивача, на підставі ч.2
ст.11 КАС України, задовольняючи позов у
вказаній частині позовних вимог, суд
вважає за необхідне, окрім скасування,
визнати таку постанову протиправною.

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог в частині зобов'язання
відповідача відкрити виконавче
провадження відповідно до ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
виконати всі передбачені чинним
законодавством дії з метою виконання
Рішення №86 від 14.10.2013 року та
надходження коштів на рахунки
управління Пенсійного фонду України у
Вижницькому районі, суд виходить з
наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 25 Закону
України "Про виконавче провадження"
державний виконавець зобов'язаний
прийняти до виконання виконавчий
документ і відкрити виконавче
провадження, якщо не закінчився строк
пред'явлення такого документа до
виконання, він відповідає вимогам,
передбаченим цим Законом, і
пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії (ч.1 ст. 11
Закону № 606).

Дотримуючись принципів законності,
поділу влади, а також компетенції,
визначеної Конституцією та законами
України, суд не має права перебирати на
себе повноваження інших органів
державної влади, зокрема у питанні
реалізації органами державної
виконавчої служби встановленої
Законом України "Про виконавче
провадження" компетенції.

Суд в межах своєї компетенції оцінює
правомірність щодо прийнятих рішень з
боку державних органів та органів
місцевого самоврядування, але не може
підміняти державний орган щодо
прийняття рішення, яке належить до
компетенції суб'єкта владних
повноважень.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання рішення №86 від
14.10.2013 року про застосування штрафних
санкцій та нарахування пені відносно
ФОП ОСОБА_1 в сумі 281,64 грн. є виключною
компетенцією державного виконавця, а
тому позовні вимоги в цій частині
задоволенню не підлягають.

Статтею 19 Конституції України
визначено, що органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно ч. 1 ст. 11 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до визначених статтею 129
Конституції України основних засад
судочинства та згідно ч. 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення. А згідно ст. 86
цього Кодексу суд оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

У процесі судового розгляду справи,
позивач, як суб'єкт владних повноважень
лише частково довів правомірність
позовних вимог.

Відповідно до ч. 3 ст. 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено. Оскільки
сторонами не понесено жодних судових
витрат, суд не вирішує питання про їх
стягнення.

Керуючись ст.ст. 11, 69, 70, 71, 72, 76, 77, 79, 86, 94,
158-163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Адміністративний позов задовольнити
частково.

2. Визнати протиправною та скасуватти
постанову відділу державної
виконавчої служби Вижницького
районного управління юстиції про
відмову у відкритті виконавчого
провадження відділу від 11.02.2014 року ВП
№41985475.

3. У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Постанова суду першої інстанції, якщо
інше не встановлено цим Кодексом,
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
встановленого цим Кодексом, якщо таку
скаргу не було подано.

Відповідно до частини першої статті 185
КАС України сторони та інші особи, які
беруть участь у справі, а також особи,
які не брали участі у справі, якщо суд
вирішив питання про їхні права,
свободи, інтереси чи обов'язки, мають
право оскаржити в апеляційному порядку
постанови суду першої інстанції
повністю або частково, крім випадків,
встановлених КАС України.

Відповідно до статті 186 КАС України
апеляційна скарга подається до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Чернівецький окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції. Апеляційна
скарга на постанову суду першої
інстанції подається протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 КАС України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя

А.П.Огородник