Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/10860/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4

на постанову Апеляційного суду
Житомирської області від 21 грудня 2011
року

у справі за позовом ОСОБА_4 до
Управління праці та соціального
захисту населення (далі - УПСЗН)
Корольовської районної ради м.
Житомира про стягнення коштів,

в с т а н о в и л а:

У лютому 2009 року ОСОБА_4 звернувся до
суду з позовною заявою до відповідача
про зобов'язання провести перерахунок
доплати до пенсії. Позивач зазначив, що
проживає у зоні гарантованого
добровільного відселення і, відповідно
до статті 39 Закону України від 28 лютого
1991 року № 796-ХІІ «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - Закон № 796-ХІІ), має
право на доплату в розмірі 2
мінімальних заробітних плат.
Посилаючись на відмову відповідача
проводити нарахування та виплату
вказаної доплати у розмірі
встановленому Законом № 796-ХІІ, просив
стягнути заборгованість по доплаті як
громадянину, який працює на територіях
радіоактивного забруднення за період з
01 березня 2004 року по 31 грудня 2005 року, з
09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року, з 22
травня 2008 року по 31 жовтня 2009 року в
сумі 31344,47 грн.

Постановою Овруцького районного суду
Житомирської області від 18 грудня 2009
року позов задоволено. Визнано дії
відповідача неправомірними та
стягнуто на користь ОСОБА_4 з УПСЗН
Корольовської районної ради м.
Житомира передбачену статтею 39 Закону
№ 796-ХІІ доплату до заробітної плати за
період з 01 березня 2004 року по 31 жовтня
2009 року в сумі 31344,47 грн.

Постановою Апеляційного суду
Житомирської області від 21 грудня 2011
року скасовано постанову суду першої
інстанції в частині стягнення коштів
та визнання неправомірними дій та
прийнято в цій частині нове рішення про
часткове задоволення позовних вимог.
Зобов'язано УПСЗН Корольовської
районної ради м. Житомира здійснити
нарахування ОСОБА_4 доплати до
заробітної плати відповідно до статті
39 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» за період з 02 грудня 2008
року до 31 жовтня 2009 року. В решті
постанову залишено без змін.

У касаційній скарзі ОСОБА_4 порушує
питання про скасування рішення
апеляційного суду та залишення в силі
рішення суду першої інстанції.
Зазначає, що судами не враховано норми
матеріального права та неправильно
застосовані положення статті 99 КАС
України. Вказує, що доплата працюючому
в зоні гарантованого добровільного
відселення є складовою заробітної
плати, виплата якої відповідно до
статті 238 КЗпП України не обмежується
строком давності.

Перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, колегія суддів
приходить до висновку про те, що
касаційна скарга задоволенню не
підлягає за таких підстав.

Відповідно до частини другої статті 220
КАС України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Судами встановлено, що позивач є
потерпілим від наслідків
Чорнобильської АЕС 3 категорії, що
підтверджується посвідченням серії
НОМЕР_1 виданого 05 червня 1994 року,
проживає та працює в м. Овруч
Житомирської області.

Згідно із постановою Кабінету
Міністрів України від 23 липня 1991 року №
106 місто Овруч Житомирської області
віднесене до зони гарантованого
добровільного відселення.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що позивач отримував
доплату до пенсії у 2004 - 2008 роках з
урахуванням обмежень, встановлених
постановою Кабінету Міністрів України
№ 836 від 26 липня 1996 року «Про
компенсаційні виплати особам, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» (далі - постанова КМУ № 836).

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із положеннями частини
четвертої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Вирішуючи цей спір, суди першої та
апеляційної інстанцій з огляду на
загальні засади пріоритету законів над
підзаконними нормативними актами
обґрунтовано визнали, що у 2004- 2006 роках
при визначенні розміру згаданої
виплати застосуванню підлягає саме
стаття 39 Закону №796-ХІІ, а не постанова
КМУ № 836, яка істотно звужує обсяг
установлених законом прав позивача.

У 2007 році дію статті 39 Закону №796-ХІІ
зупинено в частині виплати компенсацій
і допомог у розмірах відповідно до
мінімальної заробітної плати згідно із
Законом України «Про Державний бюджет
України на 2007 рік» від 19 грудня 2006 року
№ 489-V.

Зупинення дії абзаців другого,
третього, четвертого частини першої
статті 39, передбачене пунктом 30 статті
71 Закону України від 19 грудня 2006 року №
489-V, визнано таким, що не відповідає
Конституції України (є
неконституційним), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 09
липня 2007 року № 6-рп/2007.

Підпунктом 9 пункту 28 розділу ІІ Закону
України «Про Державний бюджет України
на 2008 рік та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» від 28
грудня 2007 року № 107-VI внесені зміни до
статті 39 Закону №796-ХІІ, частини першу
та другу якої замінено однією частиною
такого змісту: «Громадянам, які
працюють на територіях радіоактивного
забруднення, провадиться доплата в
порядку та розмірах, встановлених
Кабінетом Міністрів України».

Зміни, внесені підпунктом 9 пункту 28
розділу II Закону України від 28 грудня
2007 року № 107-VI, визнано такими, що
не відповідають Конституції України
(є неконституційними),
згідно з Рішенням Конституційного Суду
України від 22 травня 2008 року №
10-рп/2008.

Відповідно до частини другої статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Отже, з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року відповідач
був зобов'язаний нараховувати та
сплачувати підвищення до пенсії в
розмірі 2 мінімальних заробітних плат.

Разом з тим, за захистом своїх прав
позивач звернувся до суду 02 лютого 2009
року.

Відповідно до частини другої статті 99
КАС України, в редакції, що діяла на час
виникнення спірних правовідносин, для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється річний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Згідно із частиною першою статті 100 КАС
України пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін.

В рішенні апеляційного суду зазначено,
що УПСЗН Корольовської районної ради
м. Житомира наполягало на
застосуванні наслідків пропущення
строку звернення до суду.

Посилання у касаційній скарзі на те, що
апеляційним судом не застосовано норми
статті 238 КЗпП України, якою
встановлено, що при розгляді трудових
спорів у питаннях про грошові вимоги,
крім вимог про виплату працівникові
середнього заробітку за час вимушеного
прогулу або різниці в заробітку за час
виконання нижчеоплачуваної роботи
(стаття 235), орган, який розглядає спір,
має право винести рішення про виплату
працівникові належних сум без
обмеження будь-яким строком, на
правильність рішення апеляційного
суду не впливають. Ця норма регулює
трудові правовідносини, а тому не
поширюється на спори щодо
компенсаційних виплат, передбачених
Законом №796-ХІІ, які є предметом
розгляду у цій справі.

За таких підстав, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано ухвалив
рішення щодо зобов'язання відповідача
провести перерахунок і виплату доплати
до заробітної плати за період 02 грудня
2008 року до 31 жовтня 2009 року, згідно
статті 39 Закону України №
796-ХІІ, з урахуванням вимог статей 99, 100
КАС України (в редакції чинній на час
розгляду судами справи).

Доводи касаційної скарги не дають
підстав для висновку про неправильне
застосування судами норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло призвести до
неправильного вирішення спору, тому
підстав для скасування ухвалених
судових рішень колегія суддів не
вбачає.

Відповідно до частини першої статті 224
КАС України, якщо суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
оскаржуваного судового рішення, то суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення, а постанову Апеляційного
суду Житомирської області від 21 грудня
2011 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський Ю.К. Черпак