Справа № 813/8731/13-а
Суддя: Кухтей Р.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 березня 2014 року

Справа № 876/1362/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді:
Кухтея Р.В.

суддів:
Багрія В.М., Старунського Д.М.

з участю секретаря судового засідання:
Волошин М.М.

представників позивача
ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача
Збитковської І.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року за позовом ОСОБА_4 до Львівської
митниці Міністерства доходів і зборів
України про визнання протиправним та
скасування наказу про звільнення,
поновлення на роботі, -

в с т а н о в и в :

У листопаді 2013 року ОСОБА_4 звернувся в
суд з адміністративним позовом до
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України про визнання
протиправним та скасування наказу
Львівської митниці Міндоходів № 585-о
від 23.10.2013 р. «Про звільнення ОСОБА_4»,
поновлення на посаді заступника
начальника відділу митного оформлення
№ 2 митного поста «Рава-Руська»
Львівської митниці Міндоходів з 23
жовтня 2013 року.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 25.12.2013 р.
позов було задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано
наказ Львівської Митниці Міністерства
доходів і зборів України № 585-о від 23
жовтня 2013 року «Про звільнення ОСОБА_4»,
поновлено останнього на роботі на
посаді заступника начальника відділу
митного оформлення № 2 митного поста
«Рава-Руська» Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
з 23 жовтня 2013 року. В частині поновлення
на роботі постанову суду звернуто до
негайного виконання.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила Львівська митниця
Міністерства доходів і зборів України,
яка в апеляційній скарзі просить її
скасувати та прийняти нову постанову,
якою позивачу в задоволенні позову
відмовити.

Апеляційні вимоги обґрунтовує тим, що
судом першої інстанції не врахував той
факт, що наявність волевиявлення та
дати виникнення такого у позивача
підтверджується заявою про його
звільнення за цією підставою із
проставленням дати виникнення 23.10.2013 р.
Крім цього, зазначена обставина
підтверджується резолюцією начальника
митниці «ВП в наказ» 23.10.2013 р. Також
зазначає, що дата звільнення позивача
відповідає даті розгляду його заяви.
Вказані обставини в їх сукупності
узгоджуються з правовою позицією,
викладеною у постанові Верховного суду
України від 13.01.2010 р., а тому у
відповідності до вимог ст.244-2 КАС
України повинні бути враховані при
розгляді даної справи.

Заслухавши суддю-доповідача,
представника апелянта Львівської
митниці Міндоходів України -
Збитковську І.В., яка апеляційну скаргу
підтримала, представників позивача -
ОСОБА_1, ОСОБА_2, які просили відхилити
апеляційну скаргу, а постанову суду
першої інстанції залишити без змін,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги в їх сукупності, суд
дійшов висновку, що апеляційну скаргу
слід залишити без задоволення, а
оскаржувану постанову - без змін з
наступних підстав.

З матеріалів справи видно, що Наказом
Львівської митниці Міністерства
доходів і зборів України від 23 жовтня
2013 року № 585-о «Про звільнення ОСОБА_4»
звільнено ОСОБА_4 23 жовтня 2013 року із
займаної посади заступника начальника
відділу митного оформлення № 2 митного
поста «Рава-Руська» Львівської митниці
Міндоходів за угодою сторін у
відповідності до вимог п.1 ст.36 Кодексу
Законів про працю України (далі - КЗпП
України). Як підставу звільнення
зазначено заява ОСОБА_4

Задовольняючи позов в повному обсязі.
суд першої інстанції виходив з того, що
ініціатива щодо звільнення останнього
виходила з боку начальника Львівської
митниці Міндоходів України, тому у
позивача було відсутнє волевиявлення
щодо його звільнення з підстав,
передбачених п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.
Крім того, судом встановлено, що між
позивачем та відповідачем не досягнуто
згоди по умовах угоди про розірвання
трудового договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП
України, зокрема, сторонами трудового
договору взагалі не визначено та не
погоджено строк припинення трудового
договору. За таких обставин суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідач при прийнятті
оскаржуваного наказу не з'ясував та не
погодив з позивачем всі умови
звільнення з урахуванням права
позивача на участь у прийнятті рішення
щодо звільнення за угодою сторін, не
забезпечив всіх прав працівника при
звільненні, тому звільнення
відповідачем ОСОБА_4 проведено не на
підставі, не у межах повноважень та не у
спосіб, що передбачені законами
України, а оскаржуваний наказ прийнято
необґрунтовано, що є порушенням вимог
ч.3 ст.2 КАС України.

Колегія суддів погоджуються з такими
висновками суду першої інстанції
виходячи з наступного.

Відповідно до статті 43 Конституції
України громадянам гарантується
захист від незаконного звільнення.

З матеріалів страви видно, що ОСОБА_4 на
ім'я начальника Львівської митниці
Міндоходів України було подано
письмову заяву про звільнення із
займаної посади за угодою сторін
відповідно до п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Судом апеляційної інстанції було
досліджено оригінал даної заяви та
посвідчено копію, яка міститься на
аркуші справи 40, з якого видно, що дата
написання чітко відрізняється від
змісту самої заяви, що вказує на
очевидність твердження позивача, що
вона була написана в момент прийняття
на посаду заступника начальника
відділу митного оформлення № 2 митного
поста «Рава-Руська» Львівської митниці
Міндоходів за відсутністю
волевиявлення, що є обов'язковою умовою
при звільненні працівника на підставі
п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України.

Відповідно до ч.1 ст.21 КЗпП України
трудовий договір укладається між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом.

Згідно з п.1 ч.1 ст.40 КЗпП України
підставою припинення трудового
договору є угода сторін.

Наведені норми КЗпП України
застосовується у випадку взаємної
згоди сторін трудового договору.

З врахуванням роз'яснень Пленуму
Верховного Суду України, викладених у
п.8 постанови від 06.11.1992 р. № 9 «Про
практику розгляду судами трудових
спорів», при домовленості між
працівником і власником підприємства,
установи, організації або
уповноваженим ним органом про
припинення трудового договору за п.1 ч.1
ст.36 КЗпП України (за згодою сторін)
договір припиняється в строк,
визначений сторонами. Анулювання такої
домовленості може мати місце лише при
взаємній згоді про це власника або
уповноваженого ним органу і
працівника.

Сама по собі згода власника або
уповноваженого ним органу
задовольнити прохання працівника про
звільнення до закінчення строку
попередження не означає, що трудовий
договір припинено за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП
України, якщо не було домовленості
сторін про цю підставу припинення
трудового договору. В останньому
випадку звільнення вважається
проведеним з ініціативи працівника (ст.
38 КЗпП).

Відтак, основними умовами угоди про
припинення трудового договору за п.1 ч.1
ст.36 КЗпП України, щодо яких сторони
трудового договору повинні дійти
згоди, є підстава припинення угоди
сторін, та строк, з якого договір
припиняється. Визначення ж дати
звільнення «за згодою сторін» є
обов'язковою умовою такого звільнення,
оскільки сприяє свідомому
волевиявленню працівника щодо
звільнення з підстав, передбачених п.1
ч.1 ст.36 КЗпП України, відсутність
належного волевиявлення не дає підстав
вважати наявність наміру працівника
звільнитись саме за згодою сторін, а
сама по собі проста згода роботодавця
задовольнити прохання працівника про
звільнення, також не означає наявність
угоди про припинення трудового
договору за п.1 ч.1 ст.36 КЗпП України, за
угодою сторін.

Позивач посилається на те, що заява про
звільнення з посади заступника
начальника відділу митного оформлення
№ 2 митного поста «Рава-Руська»
Львівської митниці Міндоходів була
складена ним в період тимчасової
непрацездатності, при відсутності
власного внутрішнього волевиявлення
за вказівкою посадової особи
відповідача під впливом
психологічного тиску, у тексті заяви не
зазначено з якої дати слід припинити
трудовий договір за угодою сторін.

Вказана обставина не була спростована
представниками відповідача.

Таким чином, суд першої інстанції повно
встановив фактичні обставини справи,
дав належну оцінку доказам та прийшов
до обґрунтованого висновку про
неправомірність оскаржуваного наказу,
тому постанова суду першої інстанції
скасуванню не підлягає.

Усі наведені в апеляційній скарзі
доводи апелянта, з огляду на
вищевказане, викладеного не
спростовують та підставою для її
задоволення бути не можуть.

Керуючись ст.ст.160, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 254
КАС України, суд,-

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу Львівської митниці
Міністерства доходів і зборів України
залишити без задоволення, а постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 25 грудня 2013
року в адміністративній справі №
813/8731/13-а, - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом 20 днів з дня її складення в
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України,
а в разі складення ухвали в повному
обсязі відповідно до статті 160 КАС
України - з дня складення ухвали в
повному обсязі.

Головуючий :
Р.В.Кухтей

Судді :
В.М.Багрій

Д.М.Старунський

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний 18.03.2014 р.