Справа № 820/1016/14
Суддя: Мар'єнко Л.М.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Харківський окружний адміністративний
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

м.Харків

17 березня 2014 р.
№820/1016/14

Харківський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді - Мар'єнко Л.М.

при секретарі судового засідання -
Принцевській Ю.В.

за участю представника позивача -
ОСОБА_1

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративний позов
ОСОБА_7 громадянин В'єтнаму до
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області про
скасування рішення, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач, громадянин В'єтнаму ОСОБА_7,
через представника ОСОБА_1, звернувся
до Харківського окружного
адміністративного суду з позовом до
Управління Державної міграційної
служби України в Київській області, в
якому просив суд скасувати висновок
(рішення) ВГРФО ГУМВС України в
Київській області від 27.04.2010 року про
скасування дозволу на імміграцію в
Україні громадянину В"єтнаму ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1.

В обґрунтування позовних вимог
представник позивача зазначила, що
27.12.2013 року позивач отримав від
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області письмову
відповідь № 4/21305, в якій повідомлено, що
громадянину В’єтнаму ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, рішенням ВГІРФО УМВС
України в Київській області від 27.04.2010
року скасовано посвідку на постійне
проживання в Україні серії НОМЕР_1 від
25.09.2006 року. При цьому висновку про
скасування посвідки на постійне
проживання в Україні позивачу надано
не було. Також не було повідомлено, у
зв'язку з чим та на яких підставах було
скасовано посвідку на постійне
проживання в Україні позивачу. Коли
позивач зателефонував до ДМС України в
Київській області, у телефонному
режимі інспектор повідомив позивачу
про те, що посвідка на постійне
проживання в Україні позивача не
скасована, проте ВГІРФО УМВС України в
Київській області було прийнято
рішення про скасування громадянину
В’єтнаму ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1, дозволу
на імміграцію в Україну. При цьому дату
та підстави скасування дозволу
повідомлено не було. Позивач вважає
рішення ВГІРФО УМВС України в
Київській області про скасування
дозволу на імміграцію в Україні
незаконним та необґрунтованим, таким,
що порушує норми діючого законодавства
України, порушує права, свободи та
інтереси позивача, через що підлягає
скасуванню.

Представник позивача у судовому
засіданні підтримала позовні вимоги у
повному обсязі, просила суд їх
задовольнити, посилаючись на викладені
у позові та письмових поясненнях
обставини.

Представник відповідача Управління
Державної міграційної служби України в
Київській області в судове засідання
не прибув, належним чином повідомлений
про дату, час та місце судового
розгляду, причини неприбуття суду не
повідомив.

Вислухавши пояснення представника
позивача, дослідивши матеріали справи,
суд встановив наступні обставини.

Позивач - громадянин В'єтнаму ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, паспорт НОМЕР_2, виданий
21.02.2011 (а.с.11-12), постійно проживає за
адресою: АДРЕСА_1, на підставі договору
найму житлового приміщення від 20.09.2013
(а.с.16).

Позивач зареєстрований як фізична
особа-підприємець, згідно з даними
Виписки з Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців серії АБ № 360295 від
11.02.2013 року (а.с.14); є платником єдиного
податку відповідно до свідоцтва
платника єдиного податку серії НОМЕР_3
від 25.01.2012 (а.с.15).

Судом встановлено, що 25.09.2006
громадянину В'єтнаму ОСОБА_7 видано
посвідку на постійне проживання в
Україні серії НОМЕР_1 (а.с.13).

24.09.2013 представник громадянина В'єтнаму
ОСОБА_7 ОСОБА_1 звернулася до ГУ ДМС
України в Харківській області із
заявою (а.с.19-20), у якій на підставі п.9
Постанови Кабінету Міністрів України
№251 від 28.03.2012 просила здійснити обмін
бланку посвідки на постійне проживання
в Україні НОМЕР_1 від 25.09.2006 року
громадянину В'єтнаму ОСОБА_7 у зв'язку з
досягненням 25-річного віку, проте ГУ
ДМС України в Харківській області в
цьому відмовило.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 року
по справі № 820/9509/13-а за позовом
громадянина В'єтнаму ОСОБА_7 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області про зобов'язання
вчинити дії задоволено позовні вимоги,
зобов'язано Головне управління
Державної міграційної служби України в
Харківській області здійснити обмін
бланку посвідки на постійне проживання
в Україні НОМЕР_1 від 25.09.2006 року
громадянину В'єтнаму ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1. Зазначена постанова
набрала законної сили.

Ухвалою Харківського окружного
адміністративного суду від 23.01.2014 року
по справі № 820/9509/13-а відмовлено у
задоволенні заяви Головного
управління Державної міграційної
служби України в Харківській області
про роз'яснення постанови Харківського
окружного адміністративного суду від
29.10.2013 року у справі №820/9509/13-а за
позовом громадянина В'єтнаму ОСОБА_7 до
Головного управління Державної
міграційної служби України в
Харківській області про зобов'язання
вчинити дії.

Листом від 27.12.2014 року №4/21305 (а.с.22) ГУ
ДМС України в Харківській області
повідомило позивача, що виконання
рішення Харківського окружного
адміністративного суду від 29.10.2013 року
про зобов'язання ГУ ДМС України в
Харківській області про здійснення
обміну посвідки на постійне проживання
в Україні громадянину В'єтнаму ОСОБА_7,
ІНФОРМАЦІЯ_1, на теперішній час є
неможливим, у зв'язку з тим, що 27.04.2010
року рішенням ВГІРФО ГУМВС України в
Київській області посвідка на постійне
проживання в Україні НОМЕР_1 була
скасована.

Судом встановлено з наданих
відповідачем по даній справі
Управління ДМС України в Київській
області матеріалів, що позивачу,
громадянину В'єтнаму ОСОБА_7, рішенням
спеціаліста ВГІРФО ГУ МВС України в
Київській області Кузнєцової Г.В. від
27.04.2010 року було скасовано дозвіл на
імміграцію, а не посвідку на постійне
проживання в Україні.

Підставою для скасування дозволу на
імміграцію стала перевірка, проведена
Кагарлицькою міжрайонною
прокуратурою, якою встановлено, що
начальник сектору громадянства,
імміграції та реєстрації фізичних осіб
Кагарлицького РВГУМВС України в
Київській області долучив до особової
справи щодо надання дозволу на
імміграцію в Україні громадянину
В'єтнаму ОСОБА_7 документ, що містить
недостовірну інформацію, а саме:
рішення виконавчого комітету
Бендюгівської сільської ради "Про
призначення піклувальника над
одинокою ОСОБА_5" від 14.06.2006 року, яке, як
встановлено прокурорською перевіркою,
виконкомом сільради не приймалось.

Відповідно до ст. 9 Закону України "Про
імміграцію" у редакції, чинній на
момент виникнення спірних
правовідносин, для надання дозволу на
імміграцію до заяви додаються такі
документи: 3 фотокартки; копія
документа, що посвідчує особу; документ
про місце проживання особи; відомості
про склад сім'ї, копія свідоцтва про
шлюб (якщо особа, яка подає заяву,
перебуває в шлюбі), документ про те, що
особа не є хворою на хронічний
алкоголізм, токсикоманію, наркоманію
або інфекційні захворювання, перелік
яких визначено центральним органом
виконавчої влади з питань охорони
здоров'я.

Із дослідженого в судовому засіданні
рішення спеціаліста ВГІРФО ГУ МВС
України в Київській області Кузнєцової
Г.В. від 27.04.2010 року про скасування
дозволу на імміграцію встановлено, що
для отримання дозволу на імміграцію у
2006 році позивач надав усі необхідні
документи, зокрема, рішення
виконавчого комітету Бендюгівської
сільської ради Кагарлицького району
від 14.06.2006 року про призначення його
піклувальником над одинокою
громадянкою України ОСОБА_5 та договір
найму житлового приміщення в будинку,
що належить опікуваній (а.с.58).

При цьому за результатами розгляду
клопотання на підставі п. 2 ч. 3 ст. 4
Закону України "Про імміграцію"
відділом ГІРФО ГУ МВС України в
Київській області громадянину В'єтнаму
ОСОБА_7 було надано дозвіл на
імміграцію в Україну від 23.09.2006 року за
№ 17/-3633 та документовано посвідкою на
постійне проживання в Україні

Відповідно до ст. 12 Закону України "Про
імміграцію", в редакції, яка діяла на
час винесення рішення про скасування
дозволу, дозвіл на імміграцію може бути
скасовано, якщо: з'ясується, що його
надано на підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів чи
документів, що втратили чинність;
іммігранта засуджено в Україні до
позбавлення волі на строк більше
одного року і вирок суду набрав
законної сили; дії іммігранта
становлять загрозу національній
безпеці України, громадському порядку
в Україні; це є необхідним для охорони
здоров'я, захисту прав і законних
інтересів громадян України; іммігрант
порушив законодавство про правовий
статус іноземців та осіб без
громадянства; в інших випадках,
передбачених законами України.

З копії рішення спеціаліста ВГІРФО ГУ
МВС України в Київській області
Кузнєцової Г.В. від 27.04.2010 року про
скасування дозволу на імміграцію
вбачається, що підставою для
скасування позивачу дозволу на
імміграцію зазначено п. 1 ст. 12 Закону
України "Про імміграцію", тобто надання
дозволу на підставі свідомо
неправдивих відомостей, підроблених
документів чи документів, що втратили
чинність, зокрема, відповідачем
зазначено про надання дозволу на
підставі рішення виконавчого комітету
Бендюгівської сільської ради, яке,
начебто, є недійсним.

Проте суд зазначає, що відповідачем
відповідно до положень ст.ст. 71-72 КАС
України не надано доказів того, що
зазначене вище рішення виконавчого
комітету сільської ради є підробленим
документом або документом, що втратив
чинність.

З копії протесту заступника прокурора
Київської області від 20.04.2010 року (а.с. 55)
вбачається, що зазначений протест є
наслідком прийняття Кагарлицьким
районним судом 28.02.2010 року постанови, як
зазначає прокурор, "про визнання
секретаря Бендюгівської сільської
ради ОСОБА_6 винною у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України".

Суд зазначає, що відповідно до ч. 4 ст. 72
КАС України, вирок суду в кримінальній
справі або постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Таким чином, обов'язковість
преюдиційних обставин, передбачена ч. 4
ст. 72 КАС України, відповідно до
буквального тлумачення зазначеної
норми поширюється лише на обставини,
встановлені безпосередньо: 1) або
вироком у кримінальній справі; 2) або
постановою про адміністративний
проступок.

Відповідно обставини, установлені в
інших процесуальних актах у
кримінальних справах, зокрема, у
постанові про закриття кримінальної
справи, не можуть розглядатися як
обов'язкові відповідно до ч. 4 статті 72
КАС України.

Крім того, норма ч. 4 статті 72 КАС
України поширюється лише на особу, щодо
якої постановлено відповідний вирок
або прийнято постанову. Тому
обов'язковими є лише обставини щодо
безпосередньо цієї особи (засудженого
(виправданого) або притягнутого (не
притягнутого) до адміністративної
відповідальності), а не щодо інших осіб.

Наведена правова позиція відповідає
роз'ясненням Вищого адміністративного
суду України, викладених в листі від
14.11.2012 № 2379/12/13-12 "Щодо застосування
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства України".

Таким чином, постанова Кагарлицького
районного суду про визнання секретаря
Бендюгівської сільської ради ОСОБА_6
винною у вчиненні злочину,
передбаченого ч. 1 ст. 366 КК України, на
яку посилається прокурор у протесті, за
результатами якого ВГІРФО ГУ МВС
України в Київській області прийнято
рішення про скасування дозволу на
імміграцію, не є належним доказом
надання позивачу відповідачем дозволу
на підставі свідомо неправдивих
відомостей, підроблених документів чи
документів, що втратили чинність.

Будь-яких інших доказів недійсності
рішення виконавчого комітету
сільської ради відповідачем не надано,
а інших доводів щодо підстав для
скасування дозволу на імміграцію не
наведено.

З листа від 13.02.2014 року №6/1-1989
Управління ДМС України в Київській
області вбачається, що матеріали
справи про надання дозволу на
імміграцію громадянину В'єтнаму ОСОБА_7
вилучені Кагарлицькою міжрайонною
прокуратурою Київської області на
підставі постанови про проведення
виїмки від 01.09.2009 року (а.с.54). На
підтвердження цього відповідачем
надано постанову на проведення виїмки
від 01.09.2009 року та протокол виїмки від
01.09.2009 року (56-57).

Відповідно до п.п. 21-24 Порядку
провадження за заявами про надання
дозволу на імміграцію і поданнями про
його скасування та виконання прийнятих
рішень, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 26.12.2002
року № 1983, дозвіл на імміграцію
скасовується органом, який його видав.
Питання щодо скасування дозволу вправі
порушити орган внутрішніх справ, інший
орган виконавчої влади, який у межах
наданих йому повноважень забезпечує
виконання законодавства про
імміграцію, якщо стало відомо про
існування підстав для скасування
дозволу на імміграцію. Для
започаткування процедури розгляду
питання про скасування дозволу на
імміграцію відповідне подання
надсилається до органу, який приймав
рішення про надання такого дозволу.
ДМС, територіальні органи і підрозділи
всебічно вивчають у місячний термін
подання щодо скасування дозволу на
імміграцію, запитують у разі потреби
додаткову інформацію в ініціатора
подання, інших органів виконавчої
влади, юридичних і фізичних осіб, а
також запрошують для надання пояснень
іммігрантів, стосовно яких
розглядається це питання. На підставі
результату аналізу інформації
приймається відповідне рішення. Про
прийняте рішення письмово
повідомляються протягом тижня
ініціатори процедури скасування
дозволу на імміграцію та іммігранти.
Рішення про скасування дозволу на
імміграцію надсилається протягом
тижня органом, що його прийняв, до
територіального підрозділу за місцем
проживання для вилучення посвідки на
постійне проживання в іммігранта та
вжиття заходів відповідно до статті 13
Закону України "Про імміграцію".

Відповідно до ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про імміграцію", в чинній час прийняття
рішення редакції, орган спеціально
уповноваженого центрального органу
виконавчої влади з питань імміграції
за місцем проживання особи, стосовно
якої прийнято рішення про скасування
дозволу на імміграцію, не пізніш як у
тижневий строк з дня отримання цього
рішення надсилає його копію особі та
вилучає у неї посвідку на постійне
проживання.

Відповідно до п. 3, п. 8, п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС
України, у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: обґрунтовано, тобто з урахуванням
всіх обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії),
пропорційно, зокрема, з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія), з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення.

Судом встановлено, що в порушення вимог
Порядку провадження за заявами про
надання дозволу на імміграцію і
поданнями про його скасування та
виконання прийнятих рішень, а також в
порушення п. 9 ч. 3 ст. 2 КАС України,
відповідач не запросив позивача для
надання пояснень при розгляді питання
про скасування дозволу на імміграцію,
чим порушив його право на участь у
процесі прийняття рішення. Також в
порушення вимог ч. 1 ст. 13 Закону України
"Про імміграцію" та Порядку, рішення
спеціаліста ВГІРФО ГУ МВС України в
Київській області Кузнєцової Г.В. від
27.04.2010 року про скасування дозволу на
імміграцію позивач не отримував, а
посвідка на постійне проживання в
Україні у нього не вилучалася.

Крім того, при розгляді зазначеної
справи судом враховано, що на підставі
отриманого дозволу на імміграцію та
отриманої посвідки на постійне
проживання позивач тривалий час
проживає на території України,
займається підприємницькою
діяльністю, за час проживання на
Україні у позивача народилися діти, які
також проживають на Україні разом з
позивачем (а.с. 17-18).

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно зі ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Відповідно до частин 1, 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу. В
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи викладене вище, суд прийшов
до висновку, що рішення про скасування
дозволу на постійне проживання в
Україні позивачу від 27.04.2010 року
прийнято з порушенням п. 3, п. 8, п. 9 ч. 3 ст.
2 КАС України, тобто необґрунтовано,
непропорційно та без урахування права
особи на участь у процесі прийняття
рішення, через що зазначене рішення є
неправомірним та підлягає скасуванню.

Керуючись ст. ст. 2, 8-14, 71, 94, 160-163, 167, 186 КАС
України, суд -

П О С Т А Н О В И В:

Адміністративний позов громадянина
В'єтнаму ОСОБА_7 до Управління
Державної міграційної служби України в
Київській області про скасування
висновку рішення - задовольнити в
повному обсязі.

Скасувати рішення ВГІРФО ГУМВС України
в Київській області від 27.04.2010 року про
скасування дозволу на імміграцію від
23.09.2006 року № 17/-3633 громадянину
В’єтнаму ОСОБА_7, ІНФОРМАЦІЯ_1.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано. У
разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Харківського
апеляційного адміністративного суду
через Харківський окружний
адміністративний суд шляхом подачі
апеляційної скарги протягом десяти
днів з дня її проголошення. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Повний текст постанови виготовлено
24.03.2014 року.

Суддя
Мар'єнко Л.М.