Справа № 826/4218/13-а
Суддя: Степанюк А.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Соколова
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

18 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді -
Степанюка А.Г.,

суддів - Кузьменка В.В.,
Шурка О.І.,

при секретарі -
Ліневській В.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 20.09.2013 року у справі за
адміністративним позовом Державної
судової адміністрації України до
Державної виконавчої служби України
про визнання протиправними та
скасування постанов, -

ВСТАНОВИЛА:

У березні 2013 року Державна судова
адміністрація України (далі - Позивач)
звернулася до Окружного
адміністративного суду м. Києва з
адміністративним позовом до Державної
виконавчої служби України (далі -
Відповідач, ДВС України) про визнання
протиправними та скасування постанов
про стягнення з боржника виконавчого
збору від 19.12.2012 року ВП № 3567915 у розмірі
139,39 грн., від 20.12.2012 року ВП № 3568054 у
розмірі 94,82грн., ВП № 3568200 у розмірі 83,57
грн., ВП № 3568283 у розмірі 101,81грн. та ВП №
3567646 у розмірі 91,68грн.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від
20.09.2013 року адміністративний позов
задоволено повністю. При цьому суд
першої інстанції виходив з того, що
Позивачем було виконано рішення суду у
добровільному порядку, а тому
прийняття ДВС України постанов про
стягнення виконавчого збору у зв'язку з
невиконанням боржником рішення
майнового характеру є протиправним.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням Відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
оскаржувану постанову та прийняти
нову, якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю. При цьому
посилається на невідповідність
висновків суду обставинам справи та
порушення судом першої інстанції норм
матеріального і процесуального права.

Апелянт в судовому засіданні
апеляційну скаргу підтримав, просив її
задовольнити, а постанову суду
скасувати, прийнявши нове рішення яким
у задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

Представник Позивача наполягав на
залишенні апеляційної скарги без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, повно та всебічно
дослідивши обставини справи,
заслухавши пояснення повноважних
представників сторін, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи та
було встановлено судом першої
інстанції, постановою Кролевецького
районного суду Сумської області від
13.12.2006 року у справі №2-а-32/06 за позовом
ОСОБА_2, ОСОБА_3, ОСОБА_4, ОСОБА_5 та ОСОБА_6
(далі - Стягувачі) до Державної судової
адміністрації України, Міністерства
фінансів України, Державного
казначейства України, територіального
управління Державної судової
адміністрації в Сумській області,
задоволено позовні вимоги та стягнено
з відповідачів понесені Позивачами
витрати у зв'язку з оплатою за
квартирну охоронну сигналізацію.

На виконання вищевказаного рішення
Кролевецьким районним судом Сумської
області 20.03.2007 року було видано
виконавчі листи, на підставі яких,
23.04.2007 року державним виконавцем
відкрито виконавчі провадження № 3567915,
№ 3568054, № 3568200, № 3568283, № 3567646.

Також судом першої інстанції було
встановлено, що на адресу начальника
відділу примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України
Стягувачами були направлені заяви від
06.08.2009 року та 07.08.2009 року, в яких останні
просили державного виконавця закрити
виконавчі провадження з виконання
рішення Кролевецького районного суду
Сумської області у справі №2-а-32/06 на
підставі п. 8 ст. 37 Закону у зв'язку з
отриманням грошових коштів по
виконавчих листах від 20.03.2007 року (а.с. 89,
121, 156, 174).

У 2012 році державним виконавцем було
направлено на адреси Стягувачів та
Позивача вимоги № 79/6, № 80/6, № 81/6, №82/6, №
83/6 про надання інформації щодо
виконання Відповідачем виконавчого
листа від 20.03.2007 року.

19.12.2012 року та 20.12.2012 року Відповідачем
винесено постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору у
виконавчих провадженнях № 3567915, № 3568054,
№ 3568200, № 3568283, № 3567646.

Враховуючи встановлені вище обставини,
виходячи з системного аналізу приписів
ст. ст. 25, 27, 28, 75 Закону України «Про
виконавче провадження» (далі - Закон),
суд першої інстанції дійшов висновку
про неправомірність винесення
Відповідачем оскаржуваних постанов
про стягнення виконавчого збору,
оскільки, державним виконавцем не було
розпочато дій, спрямованих на
примусове виконання рішення суду, а
Позивач самостійно перерахував
грошові кошти стягувачам.

З таким висновком суду першої
інстанції не можна не погодитися з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 25 Закону державний
виконавець протягом трьох робочих днів
з дня надходження до нього виконавчого
документа виносить постанову про
відкриття виконавчого провадження. У
постанові державний виконавець вказує
про необхідність боржнику самостійно
виконати рішення у строк до семи днів з
моменту винесення постанови (у разі
виконання рішення про примусове
виселення боржника - у строк до
п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у разі
ненадання боржником документального
підтвердження виконання рішення буде
розпочате примусове виконання цього
рішення із стягненням з боржника
виконавчого збору і витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

Приписами ч. 1 ст. 27 Закону встановлено,
що у разі ненадання боржником у строки,
встановлені частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного
виконання рішення, документального
підтвердження повного виконання
рішення державний виконавець на
наступний день після закінчення
відповідних строків розпочинає
примусове виконання рішення.

Положеннями ч. 1 ст. 75 Закону закріплено,
що після відкриття виконавчого
провадження за виконавчим документом,
що зобов'язує боржника вчинити певні
дії або утриматися від їх вчинення,
державний виконавець перевіряє
виконання рішення не пізніше ніж на
наступний день після закінчення
строку, встановленого частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
виконання рішення. Якщо рішення
підлягає негайному виконанню, його
виконання перевіряється не пізніше
наступного робочого дня після
відкриття виконавчого провадження.

Згідно ч. 1 ст. 28 Закону, у разі
невиконання боржником рішення
майнового характеру у строк,
встановлений частиною другою статті 25
цього Закону для самостійного його
виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішення Кролевецького районного суду
Сумської області було виконано
боржником добровільно, про що свідчать
наявні у матеріалах справи копії заяв
Стягувачів від 06.08.2009 року та 07.08.2009
року, а також поданих на виконання
вимоги суду апеляційної інстанції
копій: відомостей виплати грошових
коштів суддям Сумської області,
реєстру платіжних доручень,
банківських виписок.

Проте, лише у 2012 році на адреси
Стягувачів та Позивача Відповідачем
були надіслані вимоги про повідомлення
ДВС України щодо стану виконання
виконавчих листів від 20.03.2007 року.

Отже, Відповідач вчинив дії з
примусового виконання виконавчих
листів від 20.03.2007 року лише у 2012 році,
тобто після того, як рішення
Кролевецького районного суду Сумської
області було добровільно виконано
Позивачем.

Приписами ч. 3 ст. 27 Закону закріплено,
що у разі отримання документального
підтвердження про повне виконання
рішення боржником до початку його
примусового виконання державний
виконавець закінчує виконавче
провадження в порядку, встановленому
цим Законом. Виконавчий збір та
витрати, пов'язані з організацією та
проведенням виконавчих дій, у такому
разі з боржника не стягуються.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що прийняття
Відповідачем постанов про стягнення
виконавчого збору є неправомірним,
оскільки рішення суду було виконано
Позивачем до початку його примусового
виконання.

Таким чином, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив рішення із додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 198 КАС України за
наслідками розгляду апеляційної
скарги на постанову суду першої
інстанції суд апеляційної інстанції
має право, зокрема, залишити апеляційну
скаргу без задоволення, а постанову
суду - без змін.

Згідно приписів ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Колегія суддів із наведеними
висновками суду першої інстанції
погодилась, оскільки вони знайшли своє
підтвердження в ході апеляційного
розгляду справи. Судом було вірно
встановлено фактичні обставини справи,
надано належну оцінку дослідженим
доказам, прийнято законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права. У зв'язку з цим
колегія суддів вважає необхідним
апеляційну скаргу - залишити без
задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 198, 200, 205, 206, 212,
254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
виконавчої служби України - залишити
без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 20.09.2013 року у справі за
адміністративним позовом Державної
судової адміністрації України до
Державної виконавчої служби України
про визнання протиправними та
скасування постанов, - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, а якщо її було прийнято
за наслідками розгляду у письмовому
провадженні, - через п'ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі. Касаційна скарга на
судові рішення подається в порядку та
строки, визначені ст.ст. 211, 212 КАС
України.

Головуючий суддя

А.Г. Степанюк

Судді
В.В. Кузьменко

О.І. Шурко

Головуючий суддя
Степанюк А.Г.

Судді:
Кузьменко В. В.

Шурко О.І.