Справа № 2а-1870/3782/12
Суддя: Конюшко К.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 року
м. Київ К/800/334/13

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

головуючого судді-доповідача
Конюшка К.В.

суддів:
Гончар Л.Я., Чалого С.Я.

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 грудня 2012 року

у справі № 2а/1870/3782/12

за позовом ОСОБА_2

до Відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області, заступника начальника Відділу
Держкомзему у Недригайлівському
районі Сумської області - реєстратора
Шевцової Ірини Сергіївни

третя особа сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Дружба-Нова»

про визнання дій
неправомірними та зобов'язання вчинити
дії

В С Т А Н О В И В :

У травні 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
Сумського окружного адміністративного
суду з позовом до Відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області, заступника начальника Відділу
Держкомзему у Недригайлівському
районі Сумської області - реєстратора
Шевцової І.С., третя особа:
сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю
«Дружба-Нова» (далі - СТОВ
«Дружба-Нова»), про визнання
протиправними дій відповідачів щодо
здійснення державної реєстрації
договору оренди землі, сторонами якого
є СТОВ «Дружба-нова» та позивач, і
внесення відповідних відомостей до
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі;
зобов'язання відповідачів скасувати
державну реєстрацію договору оренди
землі, сторонами якого є СТОВ
«Дружба-нова» та позивач і скасувати
запис про державну реєстрацію
вказаного договору оренди землі у
відповідному розділі Книги записів про
державну реєстрацію державних актів на
право власності на земельну ділянку та
на право постійного користування
земельною ділянкою, договорів оренди
землі.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 05.09.2012,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 05.12.2012, у
позові відмовлено.

Не погоджуючись зі вказаними рішеннями
судів попередніх інстанцій, ОСОБА_2
оскаржив їх у касаційному порядку.

У касаційній скарзі скаржник просив
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій з мотивів порушення судами
норм матеріального та процесуального
права, прийняти нове рішення у справі -
про задоволення позову.

У своїх запереченнях на касаційну
скаргу СТОВ «Дружба-Нова» просило
залишити рішення судів попередніх
інстанцій без змін, а скаргу - без
задоволення.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні в установленому
статтею 2201 Кодексу адміністративного
судочинства України порядку.

Згідно з частиною другою статті 220
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
переглядає судові рішення судів першої
та апеляційної інстанцій у межах
касаційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
розглянувши та обговоривши доводи
касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи і правильність
застосування судами попередніх
інстанцій норм матеріального та
процесуального права, судова колегія
дійшла висновку про те, що касаційна
скарга підлягає відхиленню з огляду на
таке.

Судами попередніх інстанцій
установлено, 01.09.2010 ОСОБА_2 укладено
договір оренди земельної ділянки із
СТОВ «Дружба - Нова».

12.11.2011 ОСОБА_2 до Відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області подано заяву про відкликання
його підпису на договорі оренди та
проханням не реєструвати цей правочин.

25.01.2012 СТОВ «Дружба - Нова» подало заяву
до Відділу Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області про державну реєстрацію
зазначеного договору оренди земельної
ділянки.

31.01.2012 Відділом Держкомзему у
Недригайлівському районі Сумської
області здійснено державну реєстрацію
зазначеного договору.

Судами попередніх інстанцій
установлено, що договір оренди
земельної ділянки, укладений СТОВ
«Дружба-Нова» з позивачем, повністю
відповідає вимогам статті 15 Закону
України «Про оренду землі», оскільки
містить всі визначені цією нормою
істотні умови, має передбачені чинним
законодавством невід'ємні частини -
плани або схеми земельних ділянок, які
передаються в оренду, кадастрові плани
земельних ділянок з відображенням
обмежень (обтяжень) у їх використанні
та встановлених земельних сервітутів,
вчинений в належній формі, в якій
сторони виклали досягнуту згоду
стосовно всіх істотних умов, що
підтвердили своїми підписами під
текстом договору.

Вважаючи дії відповідачів щодо
здійснення державної реєстрації
договору оренди землі неправомірними,
ОСОБА_2 звернувся до суду з цим
адміністративним позовом.

Відмовляючи у задоволенні позову, суд
першої інстанції, з висновком якого
погодився суд апеляційної інстанції,
виходив з того, що позов є
необґрунтованим, а відповідачі діяли
відповідно до положень чинного
законодавства України. У той же час, у
своїх рішеннях суди попередніх
інстанціях виходили з того, що
визначені статтею 24 Закону України від
01.07.2004 № 1952-ІV «Про державну реєстрацію
речових прав на нерухоме майно та їх
обтяжень» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 1952-ІV) підстави для відмови у
реєстрації прав речових прав на
нерухоме майно є вичерпними і жодної з
них не було у відповідачів для відмови
СТОВ «Дружба-Нова» у реєстрації
договору оренди земельної ділянки.

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
погоджується зі вказаним
обґрунтованим висновком судів
попередніх інстанцій з огляду на таке.

Відносини із реєстрації договорів
оренди землі на час виникнення спірних
відносин регулювалися, зокрема,
Законом України від 06.10.1998 № 161-ХІV «Про
оренду землі» (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин; далі -
Закон № 161-ХІV), Порядком ведення
Поземельної книги і Порядком ведення
Книги записів про державну реєстрацію
державних актів на право власності на
земельну ділянку та на право
постійного користування земельною
ділянкою, договорів оренди землі,
затвердженими постановою Кабінету
Міністрів України від 09.09.2009 № 1021, і
Тимчасовим порядком ведення
державного реєстру земель,
затвердженим наказом Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 02.07.2003 № 174.

Відповідно до статті 18 Закону № 161-XIV
договір оренди землі набирає чинності
після його державної реєстрації.

Статтею 20 цього ж Закону встановлено,
що укладений договір оренди землі
підлягає державній реєстрації. Право
оренди земельної ділянки виникає з дня
державної реєстрації цього права
відповідно до закону, що регулює
державну реєстрацію речових прав на
нерухоме майно та їх обтяжень.

Статтею 24 Закону № 1952-IV встановлено
виключний перелік підстав, згідно з
яким може бути відмовлено у державній
реєстрації прав, а саме: якщо заявлене
право, обтяження не підлягає державній
реєстрації відповідно до цього Закону;
об'єкт нерухомого майна або більша його
частина розміщені на території іншого
органу державної реєстрації прав; із
заявою про державну реєстрацію прав та
їх обтяжень звернулася неналежна
особа; подані документи не
відповідають вимогам, встановленим цим
Законом, або не дають змоги встановити
відповідність заявлених прав
документам, що їх посвідчують; заяву
про державну реєстрацію прав,
пов'язаних з відчуженням нерухомого
майна, подано після державної
реєстрації обтяжень, встановлених щодо
цього майна, крім випадків,
встановлених частиною дев'ятою статті
15 зазначеного Закону; заявлене право
вже зареєстровано.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
своє волевиявлення на укладення
договору учасник (сторона) правочину
виявляє в момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа. Реєстрація договору є
адміністративним актом, тобто
елементом зовнішнім щодо договору.
Прохання учасника (сторони) правочину
не здійснювати реєстрацію договору
оренди земельної ділянки,
волевиявлення на укладення якого він
виявляв у момент досягнення згоди з
усіх істотних умов, складання та
скріплення підписом письмового
документа, не є підставою для визнання
договору недійсним у порядку,
визначеному частиною третьою статті 203
та частиною першою статті 215 Цивільного
кодексу України.

Частиною першою статті 4 Закону № 1952-IV
установлено, що обов'язковій державній
реєстрації підлягають речові права та
обтяження на нерухоме майно, розміщене
на території України, що належить
фізичним та юридичним особам, державі в
особі органів, уповноважених управляти
державним майном, іноземцям та особам
без громадянства, іноземним юридичним
особам, міжнародним організаціям,
іноземним державам, а також
територіальним громадам в особі
органів місцевого самоврядування,
зокрема й право оренди земельної
ділянки.

Погоджуючись із законністю рішень
судів попередніх інстанцій у цій
справі, суд касаційної інстанції
звертає увагу на те, що, мотивуючи свої
рішення, зокрема, й приписами Закону №
1952-IV, суди попередніх інстанцій не
послались на застосування його норм за
аналогією.

Статтею 24 цього Закону встановлено
виключний перелік підстав, згідно з
яким може бути відмовлено у державній
реєстрації прав, а її частиною
четвертою передбачено, що відмова в
державній реєстрації прав та їх
обтяжень з підстав, не передбачених цим
Законом, заборонена.

Проте, аналізуючи норми Закону № 1952-IV,
можна дійти висновку, що він не
регулював спірні відносини, пов'язані з
державною реєстрацією договорів
оренди. Цей Закон визначає правові,
економічні, організаційні засади
проведення державної реєстрації
речових та інших прав, які підлягають
реєстрації за цим Законом, та їх
обтяжень і спрямований на забезпечення
визнання та захисту державою цих прав,
створення умов для функціонування
ринку нерухомого майна.

Аналіз наведених норм дає підстави
вважати, що звернення однієї зі сторін
договору до державного реєстратора з
заявою про відкликання свого підпису в
договорі оренди земельної ділянки або
вимогою не проводити реєстрацію
договору, поданого іншою стороною, не
було підставою для відмови у державній
реєстрації договору оренди земельної
ділянки.

Аналогічна правова позиція викладена у
постановах Верховного Суду України від
14.01.2014 № 21-429а13 та від 21.01.2014 № 21-408а13.

Відповідно до частини першої статті 244-2
КАС України рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначені норми права, та для всіх
судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Таким чином, доводи касаційної скарги
спростовуються викладеними вище
нормами права та установленими
обставинами справи, у зв'язку з чим
відсутні підстави для її задоволення
та скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень.

Згідно з частиною третьою статті 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України суд касаційної інстанції
відхиляє касаційну скаргу і залишає
рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Керуючись статтями 210 - 232 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 відхилити.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 05 вересня
2012 року та ухвалу Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 05 грудня 2012 року в цій справі
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України у строк та у порядку,
визначеними статтями 237 - 2391 КАС
України.