Справа № 2а/1270/5486/2012
Суддя: О.В. Солоніченко
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

17 березня 2014 рокуЛуганськСправа №
2а/1270/5486/2012

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

судді:
Солоніченко О.В.

при секретарі:
Калашнікові Д.О.,

за участю

представника позивача
Рибалкіної О.О. довіреність від 02.01.2014,

представників відповідача
Тулупової О.А. довіреність від 03.07.2013,

Сердюкова С. О. довіреність від 06.11.2013,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом Державного підприємства
«Антрацит» до Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Луганську Міжрегіонального головного
управління Міндоходів про визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень від
27.02.2012 № , № , № , №
, та від 18.05.2012 № , -

ВСТАНОВИВ:

До Луганського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов Державного
підприємства «Антрацит» до
Спеціалізованої державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Луганську
Державної податкової служби, в якому
позивач просив суд визнати
протиправними та скасувати податкові
повідомлення-рішення від 27.02.2012 №
, № , № , № , та від
18.05.2012 № .

В обґрунтування заявлених вимог
позивачем зазначено, що оскаржувані
податкові повідомлення-рішення
прийняті відповідачем за результатами
перевірки позивача, оформлених актом
від 03.02.2012. Позивач вказує, що не
погоджується з висновками акта
перевірки про завищення підприємством
розміру витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, та про
безпідставність формування сум
податкового кредиту з ПДВ.

Так, зокрема, твердження відповідача
про порушення правомірності
формування витрат, що враховуються при
визначенні об'єкта оподаткування
податком на прибуток, ґрунтуються на
висновках перевірок правомірності
включення сум за отримані товари
(роботи, послуги) від постачальників
позивача - ПП «Лантан компані», ПАТ
«Луганська вугільна компанія», ТОВ
«ТПГ Восток», ТОВ «ТД «Промінвестгруп».
Проте, податковим органом не враховано,
що всі податкові повідомлення-рішення,
прийняті на підставі таких актів
перевірок скасовані судовими
рішеннями, що набрали чинності.

Висновки податкового органу про
безпідставність формування позивачем
сум податкового кредиту з ПДВ
ґрунтуються на твердженнях про
відсутність реального характеру
господарських операцій позивача із ТОВ
«ІТС», ТОВ «ФК «Стоік», ФОП ОСОБА_4, ТОВ
«ТПГ Восток», ТОВ «Ліга-груп», ПАТ
«Луганська вугільна компанія», ПП
«Укрстандарт-2009». Проте, податковим
органом не враховано наявність всіх
необхідних документів, що
підтверджують фактичне виконання
господарських операцій - договорів,
податкових, видаткових накладних,
рахунків-фактур, актів здачі-прийняття
товарів, робіт, послуг, реєстрів
виданих та отриманих податкових
накладних, платіжних документів,
товарно-транспортних накладних,
журналів-ордерів, відомостей по
рахунках, тощо.

Також позивач вказує, що відповідач в
акті перевірки протиправно, всупереч
нормам Цивільного кодексу України,
оцінює угоди позивача з контрагентами
як нікчемні.

В судовому засіданні представник
позивача підтримала заявлені вимоги,
просила суд задовольнити позов у
повному обсязі.

Представники відповідача в судовому
засіданні позов не визнали з підстав,
викладених у письмових запереченнях
проти позову, в яких, серед іншого,
зазначили, що СДПІ на підставі
порушень, виявлених попередніми
перевірками позивача, які було
проведено протягом 2011 року, щодо
невідповідності договорів, укладених
позивачем, положенням Господарського
кодексу України та безтоварності
господарських операцій, зроблено
висновок про неправомірне віднесення
до складу валових витрат вартість
товарів, отриманих від ПП
«Укрстандарт-2009», ТОВ «ТПГ Восток», ПАТ
«Луганська вугільна компанія», ПП
«Лантан компані», ТОВ «ТД
«Промінвестгруп», ТОВ «ІТС».

Крім того, податковим органом прийнято
до уваги наявність вироку Жовтневого
районного суду м. Луганська від 16.02.2011,
яким встановлено, що ТОВ «ІТС» було
зареєстровано певними фізичними
особами без мети здійснення
господарських операцій, що свідчить, що
вказане товариство є фіктивним,
створено з метою незаконного
заволодіння доходами від
підприємницької діяльності, що
призвело до ненадходження до бюджету
сум ПДВ, чим завдано збитків державі.
Відтак, надані позивачем до перевірки
документи складені та підписані не
посадовими особами ТОВ «ІТС».
Взаємовідносини позивача та ТОВ «ІТС»
направлені на навмисне ухилення від
оподаткування.

Також було враховано висновки інших
податкових органів за результатами
перевірок ФОП ОСОБА_4, ТОВ «ТПГ Восток»,
ПП «Укрстандарт-2009», ТОВ «ТД
«Промінвестгруп», ТОВ «Ліга-груп», ТОВ
«ФК «Стоік», якими встановлено, що
правочини, вчинені цими підприємствами
не створюють юридичних наслідків, крім
тих, що пов'язані з їх недійсністю,
оскільки ці суб'єкти господарювання не
мають необхідних можливостей для
здійснення господарських операцій
(основних засобів, транспорту,
земельних ділянок, складських
приміщень, необхідного персоналу,
незнаходження підприємства за
місцезнаходженням, тощо).

Враховуючи отриману інформацію, СДПІ
на адресу позивача було направлено
запити про надання інформації щодо
господарських відносин з вказаними
контрагентами та їх документального
підтвердження. Проте, позивачем
вказані документи було надано не в
повному обсязі, як до перевірки, так і в
передбачений Податковим кодексом
України строк після закінчення
перевірки, що й стало підставою для
висновків про порушення позивачем
правомірності формування розміру
витрат, що враховуються при визначенні
об'єкта оподаткування податком на
прибуток та сум податкового кредиту з
ПДВ.

Вислухавши пояснення представників
сторін, дослідивши матеріали справи,
суд дійшов висновку, що
адміністративний позов підлягає
задоволенню, виходячи з наступного.

Позивач - Державне підприємство
«Антрацит» зареєстровано виконавчим
комітетом Антрацитівської міської
ради Луганської області 30.04.2003,
ідентифікаційний код 32226065, перебуває
на податковому обліку у
Спеціалізованій Державній податковій
інспекції з обслуговування великих
платників у м. Луганську
Міжрегіонального головного управління
Міндоходів, зареєстрований платником
ПДВ.

У період з 31.01.2012 по 03.02.2012
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м. Луганську
Державної податкової служби проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку позивача з питань
правомірності нарахування податку на
прибуток підприємства за період з
01.04.2009 по 30.06.2009, з 01.01.2010 по 30.09.2011, та
податку на додану вартість за період
травень 2009, лютий-липень 2010, грудень 2010.
січень 2011, березень 2011, жовтень 2011, за
результатами якої складено акт від
03.02.2012 № 16/08-2/32226065 (т.1 а.с. 16-31).

Підстави призначення та порядок
проведення перевірки позивачем не
оскаржуються.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

- п. 5.1, пп. 5.2.1. п. 5.2, пп.5.3.9 п. 5.3
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств», в результаті
чого позивачем занижено податок на
прибуток на суму 15 701 018,00 грн., у т.ч. по
періодам: з 01.04.2009 по 30.06.2009 - 10416,00 грн.; з
01.01.2010 по 31.12.2010 - 12 823 038,00 грн.; 01.01.2011 по
31.03.2011 - 2 867 564,00 грн.;

- п. 138.2 ст. 138. пп. 139.1.9 п. 139.1 ст. 139
Податкового кодексу України, в
результаті чого занижено податок на
прибуток на суму 15 094 148,00грн., у тому
числі з 01.04.2011 по 30.09.2011 - 15 094 148,00 грн.;

- пп.7.4.1 п. 7.4 ст. 7 Закону України
«Про податок на додану вартість», в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 2 382 051,00 грн.. у
тому числі по періодах: травень 2009 - 8
333,00 грн., лютий 2010 - 189 637,00 грн., березень
2010 - 218 628,00 грн., квітень 2010 - 504 182,00 грн.,
травень 2010 - 389 171,00 грн., червень 2010 - 568
823,00 грн., липень 2010 - 503 422,00 грн., грудень
2010 - 125,00 грн.;

- пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України, в результаті чого
занижено податок на додану вартість на
суму 926 264,00 грн., у тому числі по
періодах: січень 2011 - 317 412,00 грн.,
березень 2011 - 392 347,00 грн., жовтень 2011 - 216
505,00 грн.

На підставі акта перевірки
Спеціалізованою державною податковою
інспекцією по роботі з великими
платниками податків у м. Луганську
Державної податкової служби прийнято
податкові повідомлення-рішення від 27
лютого 2012 року:

форми «Р» № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 1 034 517,50 грн.. в
т.ч. за основним платежем 926 264,00 грн. за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 108 253,50 грн.;

форми «Р» № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в розмірі 2 977 563,75 грн.. в
тому числі за основним платежем 2 382 051,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями (штрафами) 595 512,75 грн.;

форми «П» № про зменшення суми
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток в
розмірі 41 407 859,00 грн.;

форми «Р» № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 18 909 382,50 грн.. в т.ч. за
основним платежем 15 701 018,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) 3 208 364,50 грн.;

форми «Р» № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 15 094 148,00 грн., в т.ч. за
основним платежем 15 094 148,00 грн.(т.1 а.с.
44-49).

Рішенням Державної податкової служби в
Луганській області № 6991/10-408 від 10.05.2012
про результати розгляду первинної
скарги позивача податкове
повідомлення-рішення від 27.02.2012 форми
«Р» № скасовано в частині сплати
2846559,00 грн. податку на прибуток (т.1 а.с.
49-52).

18 травня 2012 року Спеціалізованою
державною податковою інспекцією по
роботі з великими платниками податків
у м. Луганську Державної податкової
служби з урахуванням рішення ДПС в
Луганській області прийнято податкове
повідомлення-рішення форми «Р» №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на прибуток в
розмірі 12 247 589,00 грн., в т.ч. за основним
платежем 12 247 589,00 грн. (т.1 а.с.53).

Зазначені обставини сторонами не
заперечуються, безпосередньо розмір
визначених податкових зобов'язань
позивачем не оскаржуються.

Ухвалою суду від 19.02.2013 призначено
судову економічну експертизу,
провадження у справі зупинено до
отримання результатів експертизи (т. 20
а.с. 123-125).

Ухвалою суду від 31.01.2014 відповідача -
Спеціалізовану державну податкову
інспекцію по роботі з великими
платниками податків у м. Луганську
Державної податкової служби замінено
правонаступником - Спеціалізованою
державною податковою інспекцією з
обслуговування великих платників у м.
Луганську Міжрегіонального головного
управління Міндоходів (т. 21 а.с.135).

Відносини, що виникають у сфері
справляння податків і зборів, зокрема,
вичерпний перелік податків та зборів,
що справляються в Україні, та порядок
їх адміністрування, платників податків
та зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
визначає Податковий кодекс України від
2 грудня 2010 року № 2755-VI (надалі - ПК
України).

За приписами ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони,
зокрема,: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії).

Відповідно до пп.54.3.2. п. 54.3. ст. 54 ПК
України контролюючий орган
зобов'язаний самостійно визначити суму
грошових зобов'язань, зменшення
(збільшення) суми бюджетного
відшкодування та/або зменшення
(збільшення) від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток або від'ємного значення суми
податку на додану вартість платника
податків, передбачених цим Кодексом
або іншим законодавством, якщо дані
перевірок результатів діяльності
платника податків свідчать про
заниження або завищення суми його
податкових зобов'язань, суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків,
заявлених у податкових (митних)
деклараціях, уточнюючих розрахунках.

Відповідно до п.58.1. ст. 58 ПК України у
разі коли за результатами перевірки
контролюючий орган встановлює факт
невідповідності суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, або зменшує
розмір задекларованого від'ємного
значення об'єкта оподаткування
податком на прибуток або від'ємного
значення суми податку на додану
вартість, розрахованого платником
податків відповідно до розділу V цього
Кодексу, такий контролюючий орган
надсилає (вручає) платнику податків
податкове повідомлення-рішення.

Відповідно до пп. 134.1.1. п. 134.1. ПК України
об'єктом оподаткування податком на
прибуток є прибуток із джерелом
походження з України та за її межами,
який визначається шляхом зменшення
суми доходів звітного періоду,
визначених згідно зі статтями 135 - 137
цього Кодексу, на собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та суму інших витрат
звітного податкового періоду,
визначених згідно зі статтями 138 - 143
цього Кодексу, з урахуванням правил,
встановлених статтею 152 цього Кодексу.

Згідно з п.135.1 ст. 135 ПК України доходи,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, включаються до доходів
звітного періоду за датою, визначеною
відповідно до статті 137, на підставі
документів, зазначених у пункті 135.2
цієї статті, та складаються з:

доходу від операційної діяльності,
який визначається відповідно до пункту
135.4 цієї статті;

інших доходів, які визначаються
відповідно до пункту 135.5 цієї статті, за
винятком доходів, визначених у пункті
135.3 цієї статті та у статті 136 цього
Кодексу.

В силу норм п. 135.2 ст. 135 ПК України
доходи визначаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
отримання платником податку доходів,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Відповідно до пп.135.4.1.п. 135.4. ст. 135 ПК
України дохід від операційної
діяльності визнається в розмірі
договірної (контрактної) вартості, але
не менше ніж сума компенсації, отримана
в будь-якій формі, в тому числі при
зменшенні зобов'язань, та включає дохід
від реалізації товарів, виконаних
робіт, наданих послуг.

П.137.1. ст. 137 ПК України передбачає, що
дохід від реалізації товарів
визнається за датою переходу покупцеві
права власності на такий товар.

Дохід від надання послуг та виконання
робіт визнається за датою складення
акта або іншого документа, оформленого
відповідно до вимог чинного
законодавства, який підтверджує
виконання робіт або надання послуг.

Відповідно до п. 138.1. ст. 138 ПК України
витрати, що враховуються при
обчисленні об'єкта оподаткування,
складаються із:

витрат операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті:

інших витрат, визначених згідно з
пунктом 138.5, підпунктами 138.10.5, 138.10.6
пункту 138.10, пунктами 138.11, 138.12 цієї
статті, пунктом 140.1 статті 140 і статтею
141 цього Кодексу;

крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Пп.138.1.1. п. 138.1 ст. 138 встановлено, що
витрати операційної діяльності
включають, зокрема, собівартість
реалізованих товарів, виконаних робіт,
наданих послуг та інші витрати
беруться для визначення об'єкта
оподаткування з урахуванням пунктів
138.2, 138.11 цієї статті, пунктів 140.2 - 140.5
статті 140, статей 142 і 143 та інших статей
цього Кодексу, які прямо визначають
особливості формування витрат
платника податку.

В силу норм п.138.2. ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Виходячи з норм пп. 139.1.9. п. 139.1 ст. 139 ПК
України витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими первинними
документами, обов'язковість ведення і
зберігання яких передбачена правилами
ведення бухгалтерського обліку та
нарахування податку, не включаються до
складу витрат.

До 01.04.2011 порядок нарахування та сплати
податку на прибуток визначав Закон
України «Про оподаткування прибутку
підприємств» від 28 грудня 1994 року №
334/94-ВР, який втратив чинність з
набуттям чинності Податковим кодексом
України.

Як зазначалось, перевіркою встановлено
порушення з боку позивача вимог п. 5.1,
пп. 5.2.1 п.5.2 цього Закону.

П. 5.1. ст. 5 Закону 334 встановлює, що до
валових витрат виробництва та обігу
(далі - валові витрати) відносить суму
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних як
компенсація вартості товарів (робіт,
послуг), які придбаваються
(виготовляються) таким платником
податку для їх подальшого використання
у власній господарській діяльності.

Відповідно до пп. 5.2.1. п. 5.2. ст. 5 Закону 334
до складу валових витрат включаються
суми будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3 - 5.7
цієї статті.

В силу пп. 5.3.9 п. 5.3 ст. 5 Закону 334 не
належать до складу валових витрат
будь-які витрати, не підтверджені
відповідними розрахунковими,
платіжними та іншими документами,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
податкового обліку.

Виходячи з вимог вказаних норм,
підтвердженням витрат, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток є
відповідні розрахункові, платіжні та
інші первинні документи,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачена правилами ведення
бухгалтерського обліку та нарахування
податку.

Як вбачається з акта перевірки та
пояснень представників відповідача,
висновки СДПІ про порушення порядку
визначення витрат, що впливають на
визначення об'єкта оподаткування з
податку на прибуток, обґрунтовані
посиланнями на Стандарт 5 «Суміжні
порушення податкового законодавства»
і методичні вказівки до Наказу ДПА
України від 02.12.2005 № 540, а саме,
посиланнями на те, що на сформовані
позивачем показники у рядку 04.1
Декларацій „витрати на придбання
товарів (робіт, послуг), крім визначених
у 04.11" вплинули порушення, викладені
СДПІ по роботі з ВПП у м. Луганську в
актах документальних перевірок ДП
«Антрацит» з питань правомірності
нарахування податку на додану
вартість: від 21.03.2011р. № 194/08-2/32226065, від
28.04.2011р. № 336/08-2/32226065, від 23.06.2011р. №
407/08-2/32226065, від 20.07.2011р. № 420/08-2/32226065, від
15.09.2011 № 547/08-2/32226065, від 18.12.2011. №
518/08-2/32226065, які, в свою чергу, містять
аналогічні висновки про заниження
податку на додану вартість за угодами з
контрагентами ПП «Лантан компані», ПАТ
«Луганська вугільна компанія» та ТОВ
«ТПГ «Восток», ТОВ «ТД
«Промінвестгруп», ПП «Укрстандарт 2009»,
оскільки на підприємствах відсутні
достатні трудові ресурси, складські
приміщення, виробничі потужності, для
здійснення будь-якого виду діяльності,
укладені договори між ДП «Антрацит» та
зазначеними контрагентами суперечать
положенням Цивільного кодексу України,
іншим нормативно-правовим актам, а
також моральним засадам суспільства (ч.
1 ст, 20. Цивільного Кодексу України),
вчинені особою, що не мала необхідного
обсягу цивільної дієздатності (ч. 2 ст.
203 Цивільного кодексу України), та не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків (ч. 5 ст. 203
Цивільного кодексу України), також
порушують публічний порядок (ст.228
Цивільного кодексу України), а отже, є
нікчемними. Перевіркою встановлено
відсутність поставок товарів та
укладення угод з метою настання
реальних наслідків.

Висновки відповідача про порушення
порядку визначення витрат, що
впливають на визначення об'єкта
оподаткування з податку на прибуток
також обґрунтовані посиланнями на
порушення, викладені в розділі 3.2.2 акта
перевірки. В цьому розділі акта
встановлено порушення формування
податкового кредиту з ПДВ через
укладання угод без мети реального
настання правових наслідків,
безтоварність операцій, нікчемність
правочинів між ДП «Антрацит» та ТОВ
«ІТС», ТОВ «ФК «Стоік», ФОП ОСОБА_4 При
відсутності фактичних поставок
товарів (робіт, послуг) підприємство не
має права на формування валових витрат.

Оцінюючи наведені висновки
відповідача, суд враховує наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
перелічені відповідачем акти
перевірок ДП «Антрацит» від 21.03.2011р. №
194/08-2/32226065, від 28.04.2011р. № 336/08-2/32226065, від
23.06.2011р. № 407/08-2/32226065, від 20.07.2011р. №
420/08-2/32226065, від 15.09.2011 № 547/08-2/32226065, від
18.12.2011. № 518/08-2/32226065, стали предметом
дослідження при розгляді судом
адміністративних справ за позовами ДП
«Антрацит» до СДПІ.

Так, податкове повідомлення-рішення,
прийняте податковим органом на
підставі акта перевірки від 21.03.2011р. №
194/08-2/32226065 скасовані постановою
Луганського окружного
адміністративного суду від 15.09.2011 у
справі № 2а-6513/11/1270. Постанову залишено
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 29.11.2011 (т.1 а.с.68-72).

Податкове повідомлення-рішення,
прийняте податковим органом на
підставі акта перевірки від 28.04.2011р. №
336/08-2/32226065 скасовано постановою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27.01.2012 у
справі № 2а-7930/11/1270 (т.1 а.с.84-85).

Податкове повідомлення-рішення,
прийняте відповідачем на підставі акта
перевірки від 23.06.2011р. № 407/08-2/32226065
скасовано постановою Луганського
окружного адміністративного суду від
11.11.2011 у справі № 2а-9283/11/1270, яку залишено
без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 07.02.2011 (т.1 а.с.73-83).

Податкове повідомлення рішення,
прийняте на підставі акта перевірки
від 20.07.2011р. № 420/08-2/32226065 , скасовано
постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 24.11.2011 у
справі № 2а-9742/11/1270, яку залишено без
змін ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 13.13.2012 (т.1
а.с. 94-102).

Податкове повідомлення рішення,
прийняте на підставі акта перевірки
від 15.09.2011. № 547/08-2/32226065, скасовано
постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 11.01.2012 у
справі № 2а-11553/11/1270, яку залишено без
змін ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 22.03.2012 (т.1
а.с.86-93).

Всі названі судові рішення містять
висновки суду про безпідставність
тверджень податкового органу щодо
порушення позивачем норм податкового
законодавства.

Таким чином, суд погоджується з
доводами позивача, що з урахуванням
норм ст. 72 КАС України, порушення,
виявлені названими актами, не знайшли
свого законного підтвердження
оскільки спростовані судом.

Відтак, зазначені порушення не мають
правових наслідків також й для
висновків перевірки, що є предметом
дослідження у цій справі.

Що стосується посилань відповідача в
акті перевірки на врахування висновків
акта перевірки позивача від 18.12.2011. №
518/08-2/32226065. Суд звертає увагу на
пояснення представника відповідача
щодо того, що постановою Луганського
окружного адміністративного суду від
09.08.2012 у справі № 2а/1270/3260/2012, яку
залишено без змін ухвалою Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 06.11.2012, у задоволенні позову ДП
«Антрацит» про скасування податкового
повідомлення-рішення, прийнятого на
підставі вказаного акта відмовлено (т.21
а.с. 117-122).

Проте, суд враховує, що предметом
дослідженні у вказаній справі стала
перевірка позивача з питань
нарахування податку на додану вартість
за період з 01.12.2010 по 31.08.2011, при цьому
питання визначення витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування з податку на прибуток
податковим органом не перевірялись.

Отже, порушення обчислення податку на
прибуток встановлювалося лише як
наслідок заниження податку на додану
вартість, та визначене лише
вищезазначеними актами перевірок.
Тобто, податковим органом не
проводилась фактична перевірка
формування складу валових витрат, не
досліджувались відповідні
розрахункові, платіжні та інші
первинні документи, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Зазначене, на думку суду, унеможливлює
здійснення висновків про порушення
позивачем порядку та підстав
визначення податку на прибуток.

Крім того, суд враховує, що всі первинні
документи податкового та
бухгалтерського обліку для
підтвердження права на користування
податковим кредитом по
взаємовідносинам з ПП
«Укрстандарт-2009», а саме, договори,
картки складського обліку,
журнали-ордери, відомості по рахункам,
банківські виписки, платіжні
документи, залізничні та
товарно-транспортні накладні.
сертифікати якості, приймальні акти,
прибуткові ордери, лімітні картки та
сигнальні вимоги на відпуск матеріалів
тощо, надані до матеріалів справи (т.12
а.с.112-250, т.13) .

Правомірність формування податкового
кредиту та податку на прибуток за
операціями з вказаним підприємством
підтверджені також висновками
експертизи, яку було проведено в рамках
розгляду цієї справи (т. 21 а.с. 11-102).

Оскільки, як зазначалось, відповідачем
фактично не досліджувались відповідні
розрахункові, платіжні та інші
первинні документи, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку на
прибуток, то суд критично розцінює й
вищевказаний висновок п. 3.2.2 акта
перевірки, який також стосується
порядку формування податкового
кредиту з ПДВ через про укладання угод
без мети реального настання правових
наслідків, безтоварність операцій,
нікчемність правочинів між ДП
«Антрацит» та ТОВ «ІТС», ТОВ «ФК
«Стоік», ФОП ОСОБА_4

Згідно з вимогами п.185.1 ст. 185 ПК України
об'єктом оподаткування податком на
додану вартість є операції платників
податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу;

в) ввезення товарів (супутніх послуг) на
митну територію України в митному
режимі імпорту або реімпорту (далі -
імпорт);

г) вивезення товарів (супутніх послуг) у
митному режимі експорту або реекспорту
(далі - експорт);

ґ) з метою оподаткування цим податком
до експорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг),
які перебувають у вільному обігу на
території України, до митного режиму
магазину безмитної торгівлі, митного
складу або спеціальної митної зони,
створених згідно з положеннями глав 35 -
37 Митного кодексу України;

д) з метою оподаткування цим податком
до імпорту також прирівнюється
постачання товарів (супутніх послуг)
з-під митного режиму магазину
безмитної торгівлі, митного складу або
спеціальної митної зони, створених
згідно з положеннями глав 35 - 37 Митного
кодексу України, для їх подальшого
вільного обігу на території України;

е) постачання послуг з міжнародних
перевезень пасажирів і багажу та
вантажів залізничним, автомобільним,
морським і річковим та авіаційним
транспортом.

Відповідно до п.187.1 ст. 187 ПК
України датою виникнення податкових
зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

За операціями з виконання підрядних
будівельних робіт суб'єкти
підприємницької діяльності можуть
застосовувати касовий метод
податкового обліку відповідно до
підпункту 14.1.266 пункту 14.1 статті 14 цього
Кодексу.

П. 188.1 ст. 188 ПК України
встановлено, що база оподаткування
операцій з постачання товарів/послуг
визначається виходячи з їх договірної
(контрактної) вартості, але не нижче
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, з
урахуванням загальнодержавних
податків та зборів (крім податку на
додану вартість та акцизного податку
на спирт етиловий, що використовується
виробниками - суб'єктами
господарювання для виробництва
лікарських засобів, у тому числі
компонентів крові і вироблених з них
препаратів (крім лікарських засобів у
вигляді бальзамів та еліксирів), а
також збору на обов'язкове державне
пенсійне страхування на вартість
послуг стільникового рухомого зв'язку).

До складу договірної (контрактної)
вартості включаються будь-які суми
коштів, вартість матеріальних і
нематеріальних активів, що передаються
платнику податку безпосередньо
покупцем або через будь-яку третю особу
у зв'язку з компенсацією вартості
товарів/послуг.

Підстави формування податкового
кредиту визначає ст. 198 ПК України.
Відповідно до п. 198.1. цієї статті право
на віднесення сум податку до
податкового кредиту виникає у разі
здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

В силу п. 198.2 ст. 198 ПК України датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Порядок визначення суми ПДВ, що
підлягає сплаті до Державного бюджету
визначає ст. 200 ПК України, відповідно
до п.200.1, якої сума податку, що підлягає
сплаті (перерахуванню до Державного
бюджету України визначається як
різниця між сумою податкового
зобов'язання звітного (податкового)
періоду та сумою податкового кредиту
такого звітного (податкового) періоду.
200.2. При позитивному значенні суми,
розрахованої згідно з пунктом 200.1 цієї
статті, така сума підлягає сплаті
(перерахуванню) до бюджету у строки,
встановлені цим розділом.

В силу норм п.200.3. ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.4. ст. 200 ПК України
якщо в наступному податковому періоді
сума, розрахована згідно з пунктом 200.1
цієї статті, має від'ємне значення, то:

а) бюджетному відшкодуванню підлягає
частина такого від'ємного значення, яка
дорівнює сумі податку, фактично
сплаченій отримувачем товарів/послуг у
попередніх та звітному податкових
періодах постачальникам таких
товарів/послуг або до Державного
бюджету України, а в разі отримання від
нерезидента послуг на митній території
України - сумі податкового
зобов'язання, включеного до податкової
декларації за попередній період за
отримані від нерезидента послуги
отримувачем послуг;

б) залишок від'ємного значення
попередніх податкових періодів після
бюджетного відшкодування включається
до складу сум, що відносяться до
податкового кредиту наступного
податкового періоду.

В силу норм п. 198.6 ст. 198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

У разі коли на момент перевірки
платника податку органом державної
податкової служби суми податку,
попередньо включені до складу
податкового кредиту, залишаються не
підтвердженими зазначеними цим
пунктом документами, платник податку
несе відповідальність відповідно до
цього Кодексу.

Виходячи з вимог вказаних норм,
підставою для нарахування податкового
кредиту та податкового зобов'язання з
ПДВ є податкова накладна.

До 01.01.2011 року порядок формування
податкового кредиту, податкових
зобов'язань та від'ємного значення з
податку на додану вартість було
визначено аналогічними наведеним
вимогам ПК України нормами Закону
України «Про податок на додану
вартість».

Висновки акта перевірки про
неправомірне визначення позивачем до
сплати суми ПДВ обґрунтовано
порушенням з боку позивача порядку
формування податкового кредиту з ПДВ
за операціями з ТОВ «Інвестиційні
торгові системи» (ТОВ «ІТС»), ТОВ «ФК
«Стоік», ФОП ОСОБА_4 , ТОВ «ТПГ «Восток»,
ТОВ «Ліга-груп» у зв'язку із
неможливістю фактичного здійснення
вказаними суб'єктами господарювання
господарських операцій через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій з
купівлі-продажу; відсутність
необхідних умов для досягнення
результатів економічної діяльності у
зв'язку з відсутністю трудових
ресурсів, основних фондів, складських
приміщень, транспортних засобів;
порушення норм ст. 203, 207, 215, 216, 228 ЦК
України в частині недодержання вимог в
момент вчинення правочинів, що не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними.

Так, щодо формування позивачем
податкового кредиту з ПДВ за рахунок
сум за податковими накладними,
отриманими від ТОВ «ІТС» за
безтоварними операціями, податковий
орган виходив з того, що позивачем не
надано до перевірки документи, що
підтверджують якість товару
(сертифікати якості та сертифікати
відповідності), що суперечить умовам
договору, рахунок-фактуру, на підставі
якого відповідно до умов договору мала
здійснюватись оплата, довіреності та
товарно-транспортні накладні, а також
не надано до перевірки інформації щодо
відображення цих операцій у
бухгалтерському обліку позивача.

Також було враховано наявність вироку
Жовтневого районного суду від 16.05.2011,
яким гр.. ОСОБА_6 визнано винним у
скоєнні злочину, передбаченого ст. 28 ч.2,
ст. 205 ч.2, ч.1, ст. 357 ч.2 Кримінального
кодексу України. Вироком, зокрема,
встановлено, що вказана особа, маючи
умисел на здійснення фіктивного
підприємництва, здійснила реєстрацію
ТОВ «ІТС». В подальшому підприємство за
грошову винагороду було
перереєстровано на підставну особу -
ОСОБА_7, який в подальшому відношення до
діяльності підприємства не мав, жодних
документів не підписував, та не
здійснював господарських операцій як
керівник підприємства (т.4 а.с.97-99).

Зазначене надало податковому органу
підстави вважати, що ТОВ «ІТС» не
здійснювало фактичних поставок товару
на адресу позивача, надані до перевірки
документи складені та підписані не
посадовими особами цього товариства.

Щодо формування позивачем податкового
кредиту за рахунок операцій з ТОВ «ФК
«Стоік» акт перевірки також містить
посилання на ненадання до перевірки
документів, що мають підтверджувати
правомірність формування податкового
кредиту, а саме, податкових накладних,
реєстрів отриманих податкових
накладних, документів, що
підтверджують розрахунки між
підприємствами та факт придбання
товарів (довіреності, акти
приймання-передавання,
товарно-транспортні накладні,
сертифікати якості), інформації щодо
відображення розрахунків у
бухгалтерському обліку.

Також відповідачем враховано
інформацію, яку викладено в акті
Єнакієвської ОДПІ від 23.12.2011 № 3296/23/36887054
«Про результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«ФК «Стоік» щодо підтвердження
відомостей, отриманих від особи, яка
мала правові відносини з платником
податків ТОВ «Вестапром ЛТД» за період
з 01.02.2010 по 31.07.2010», яким, в свою чергу,
встановлено відсутність поставок
товарів, робіт, послуг та укладення
угод з метою настання реальних
наслідків (т.4 а.с.46-61).

До висновку про відсутність у позивача
права на формування податкового
кредиту за рахунок господарських
операцій з ФОП ОСОБА_4 податковий орган
дійшов також виходячи з відсутності у
позивача документів, що підтверджують
правомірність формування податкового
кредиту, а саме, податкових накладних,
реєстрів отриманих податкових
накладних, документів, що
підтверджують розрахунки між
підприємствами та факт придбання
товарів (довіреності, акти
приймання-передавання,
товарно-транспортні накладні,
сертифікати якості), інформації щодо
відображення розрахунків у
бухгалтерському обліку.

Враховано також висновки акта
Чугуївської ОДПІ від 06.12.2011 №
944/1722/НОМЕР_7 «Про результати
позапланової невиїзної документальної
невиїзної перевірки фізичної
особи-підприємця ОСОБА_4 під час
здійснення фінансово-господарських
операцій з платником податків ВК
«Профтехобразование» за грудень 2010р.»,
яким встановлено, що правочини, вчинені
ФОП ОСОБА_4 з покупцями товарів не
спричиняють реального настання
правових наслідків, а тому є
нікчемними, і в силу ст. 216 Цивільного
кодексу України не створюють юридичних
наслідків, крім тих, що пов'язані з їх
недійсністю (т.4 а.с.76-80).

Висновки відповідача про
безпідставність віднесення до
податкового кредиту сум за
господарськими операціями з ТОВ «ТПГ
«Восток» ґрунтуються на відсутності
реєстрів отриманих податкових
накладних, регістрів бухгалтерського
обліку, документів, що підтверджують
розрахунки між підприємствами та факт
придбання товарів (довіреності, акти
приймання-передавання,
товарно-транспортні накладні,
сертифікати якості), інформації щодо
відображення розрахунків у
бухгалтерському обліку, а також на
висновках акта Ленінської МДПІ м.
Луганська від 22.08.2011 № 523/23-37234809 «Про
результати документальної
позапланової невиїзної перевірки ТОВ
«ТПГ «Восток» з питань дотримання
податкового законодавства з податку на
додану вартість за період з 01.01.2011 по
30.06.2011, яким встановлено відсутність
підприємства за місцезнаходженням,
відсутність необхідної матеріальної
бази для виконання підприємницької
діяльності, відсутність поставок
товарів (робіт, послуг) та укладення
угод з метою настання реальних
наслідків (т.4 а.с.71-75).

Неправомірність віднесення позивачем
до податкового кредиту сум ПДВ
вартості придбання товарів у ТОВ
«Ліга-груп» ґрунтуються на аналогічних
твердженнях відповідача про
відсутність податкових накладних,
реєстрів отриманих податкових
накладних, документів, що
підтверджують розрахунки між
підприємствами та факт придбання
товарів (довіреності, акти
приймання-передавання,
товарно-транспортні накладні,
сертифікати якості), інформації щодо
відображення розрахунків у
бухгалтерському обліку. Крім того,
враховано висновки акта ДПІ у
Києво-Святошинському районі Київської
області від 13.01.2012 № 19/23-3/36449011 «Про
результати документальної невиїзної
документальної перевірки ТОВ
«Ліга-груп» з питань дотримання вимог
податкового законодавства за період з
01.09.2011 по 31.10.2011», яким встановлено, що
товариство не знаходиться за
місцезнаходженням, особа.
зареєстрована в якості керівника
товариства, будь-яких документів
фінансово-господарської діяльності не
складав та не підписував, довіреностей
на представництво інтересів
товариства не видавав (т.4 а.с.62-67).

Оцінюючи наведені висновки
податкового органу суд враховує
наступне.

Як зазначалось, висновки відповідача
ґрунтуються на висновках інших
податкових органів щодо порушення норм
податкового законодавства
контрагентами позивача. В свою чергу,
всі вказані акти перевірок містять
твердження, що зазначені підприємства
не здійснювали і не могли здійснювати
операції з придбання товарів (робіт,
послуг) від постачальників та
подальшого їх продажу на адресу
покупців через відсутність
підтвердження реального часу
здійснення операцій, наявності
трудових ресурсів, місцезнаходження
майна, тому, угоди вказаних підприємств
є нікчемними та не дають підстав для
формування сум витрат та сум
податкового кредиту.

Проте, на думку суду, чинне
законодавство не ставить право
платника податків на формування
податкового кредиту та складу валових
витрат у залежність від дій чи
бездіяльності його контрагентів,
знаходження їх за своєю юридичною
адресою, тощо. Законодавство України з
питань оподаткування не зобов'язує
платника податків перевіряти
наявність у контрагента основних
фондів та трудових ресурсів, а
контрагента надавати платнику
податків документальне підтвердження
наявності у нього
адміністративно-господарських
можливостей на виконання
господарських зобов'язань .

Крім того, серед іншого, врахуванню
підлягає й факт визнання рішенням
Донецького окружного
адміністративного суду від 11.08.11. у
справі 2а/0570/11900/2011 неправомірними дій
Єнакієвської ОДПІ щодо проведення
перевірки ПП «Укрстандарт-2009».

Суд також критично оцінює висновки
податкового органу щодо наявності
вироку суду від 16.05.2011 р. по
кримінальній справі № 1-274/2011, та
виходить з того, що вказаний вирок суду
стосується виключно фізичних осіб,
зареєстрованих посадовими особами ТОВ
«ІТС». При цьому будь-яких обставин
стосовно незаконної діяльності
позивача як юридичної особи не містить.

За даними офіційного сайту ДП
«Інформаційно-ресурсний центр»
юридична особа ТОВ «ІТС» (32742840)
зареєстрована 26.11.2003 року, у процесі
припинення не перебуває (т.20 а.с. 107).

Отже, на даний час юридична особа ТОВ
"ІТС" не припинена з підстав наявності
ознак фіктивності та вільно здійснює
свою господарську діяльність.

Як було вказано, підставою для
прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень стала відсутність
факту підтвердження належними
документами витрат, що враховуються
при визначенні об'єкта оподаткування з
податку на прибуток та що впливають на
визначення правомірності формування
податкового кредиту з ПДВ.

Оцінюючи такі висновки податкового
органу суд виходить з такого.

За приписами п. 44.1. ст. 44 ПК України для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Згідно з ч. 2 ст. 3 Закону України від 16
липня 1999 року № 996-XIV «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ч.1 ст. 9 Закону № 996
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.

Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції (ч.
2 ст. 9 Закону № 996).

Відповідно пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995 року № 88 та
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05 червня 1995 року за
№ 168/704, первинні документи - це
документи, створені у письмовій або
електронній формі, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Первинні документи повинні мати такі
обов'язкові реквізити: найменування
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), дата і місце складання, зміст та
обсяг господарської операції, одиниця
виміру господарської операції (у
натуральному та/або вартісному виразі),
посади і прізвища осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення, особистий
чи електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції (п. 2.4
Положення).

Посилання відповідача на відсутність
товарно-транспортних накладних, як на
доказ відсутності фактичного
здійснення господарських операцій, суд
вважає безпідставними та
необґрунтованими, оскільки
товарно-транспортна накладна за своєю
суттю є підтвердженням придбання
автотранспортних послуг і єдиною
підставою для включення до складу
валових витрат сплачених сум за
автотранспортні послуги. Відсутність
товарно-транспортної накладної
свідчить про відсутність підстав для
віднесення до складу валових витрат за
автотранспортні послуги, а не витрат з
придбання товарів. Відсутність
товарно-транспортних накладних не є
перешкодою для формування
підприємством податкового кредиту по
податку на додану вартість та не
свідчить про відсутність фактичного
здійснення господарських операцій між
позивачем та його контрагентом,
оскільки наявність чи відсутність
товарно-транспортних накладних є лише
дотриманням чи порушенням тільки
правил перевезень автомобільним
транспортом, які не пов'язані з
дотриманням вимог податкового
законодавства.

Не мають значення саме для цілей
оподаткування також й документи, що
підтверджують якість отриманих
товарно-матеріальних цінностей.

Зазначені норми податкового
законодавства надають підстави
вважати, що товарно-транспортні
накладні та документи, що
підтверджують якість товарів за умови
наявності інших документів, що
підтверджують фактичне здійснення
господарської операції, не є
обов'язковим документом для обліку
доходів, витрат та інших показників,
пов'язаних з визначенням об'єктів
оподаткування та/або податкових
зобов'язань, та не входить до переліку
документів, які платники податків
зобов'язані складати для ведення
обліку для цілей оподаткування.

Крім того, як зазначалось, в рамках
розгляду адміністративної справи,
судом було призначено проведення
судово-економічної експертизи.

Висновками експертизи від 20.10.2013 № 923/24
підтверджено, що оформлення позивачем
операцій з отримання матеріальних
цінностей від ПП «Укрстандарт-2009», ТОВ
«ТПГ «Восток», ТОВ «ФК «Стоік», ФОП
ОСОБА_4, ТОВ «Ліга-груп» є документально
обґрунтованим; наявними у матеріалах
справи первинними документами
підтверджується реальна поставка
товарів від ПП «Укрстандарт-2009», ТОВ
«ТПГ «Восток», ТОВ «ФК «Стоік», ПАТ
«Луганська вугільна компанія», ПП
«Лантан компані», ТОВ «ТД
«Проминвестгруп», ТОВ «ІТС», ФОП
ОСОБА_4, ТОВ «Ліга-груп»; відображення у
податковому обліку позивача валових
витрат з податку на прибуток та
податковому кредиту з ПДВ за
фінансово-господарськими операціями з
ПП «Укрстандарт-2009», ТОВ «ТПГ «Восток»,
ТОВ «ФК «Стоік», ПАТ «Луганська
вугільна компанія», ПП «Лантан
компані», ТОВ «ТД «Проминвестгруп»,
ФОП ОСОБА_4, ТОВ «Ліга-груп» відповідає
діючому законодавству (т.21 а.с. 11-101).

Суд звертає увагу, що у висновках
експерта міститься посилання на
неможливість документального
підтвердження задекларованого
податкового кредиту з ПДВ по
взаємовідносинам позивача та ТОВ «ІТС»
та відображення показників податкової
звітності за цими операціями.

Проте, суд враховує, що такі посилання
обумовлені виключено ненаданням для
експертного дослідження податкових
накладних на суму 50 000,00 грн., у тому
числі ПДВ 8333,33 грн., при цьому, акт
перевірки лише містить посилання, про
ненадання документів, що підтверджують
якість товару (сертифікати якості та
сертифікати відповідності), що
суперечить умовам договору,
рахунок-фактуру, довіреності та
товарно-транспортні накладні, а також
інформації щодо відображення цих
операцій у бухгалтерському обліку
позивача. Тобто податкові накладні ТОВ
«ІТС» були предметом дослідження під
час перевірки, та зауваження саме щодо
їх оформлення чи відображення у
податковому обліку позивача відсутні.

Стосовно посилань представників
відповідача на невідповідність угод
позивача з його постачальниками
приписам Господарського кодексу
України.

Згідно з частиною першою статті 207
Господарського кодексу України (далі
за текстом - ГК) господарське
зобов'язання, що не відповідає вимогам
закону, або вчинено з метою, яка
завідомо суперечить інтересам держави
і суспільства, або укладено учасниками
господарських відносин з порушенням
хоча б одним з них господарської
компетенції (спеціальної
правосуб'єктності), може бути на вимогу
однієї із сторін, або відповідного
органу державної влади визнано судом
недійсним повністю або в частині.
Відповідно до ст. 208 Господарського
кодексу України якщо господарське
зобов'язання визнано недійсним як таке,
що вчинено з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства, то за наявності наміру в
обох сторін - у разі виконання
зобов'язання обома сторонами - в доход
держави за рішенням суду стягується
все одержане ними за зобов'язанням, а у
разі виконання зобов'язання однією
стороною з другої сторони стягується в
доход держави все одержане нею, а також
все належне з неї першій стороні на
відшкодування одержаного. У разі
наявності наміру лише у однієї із
сторін усе одержане нею повинно бути
повернено другій стороні, а одержане
останньою або належне їй на
відшкодування виконаного стягується
за рішенням суду в доход держави.

Таким чином, для визнання недійсними
угод необхідно встановити вину сторін
(сторони) у формі умислу при укладені
угоди, факт наявності суб'єктивного
чинника може мати місце з боку
посадових осіб суб'єкта
господарювання, а не з боку самої
юридичної особи, а тому суб'єктивний
склад правопорушення повинен бути
встановлений конкретним державним
органом та підтверджений законодавчо
визначеними засобами доказування.

Відповідачем не надано суду належних
та допустимих доказів на підтвердження
того, що податковим органом
встановлений факт ухилення позивачем
від сплати податків, зборів
(обов'язкових платежів).

Тобто, у спорі, що розглядався, відсутні
докази наявності вини позивача та
умислу щодо укладення угоди, завідомо
суперечної інтересам держави та
суспільства щодо ухилення від сплати
податків, зборів (обов'язкових
платежів).

Вказаною статтею встановлено, що
правові наслідки недійсності
правочину, які регулюються цією нормою,
застосовуються до сторін такого
правочину в разі визнання
господарського зобов'язання недійсним.

В матеріалах справи докази визнання у
встановленому порядку договорів
позивача з його контрагентами
відсутні.

З урахуванням таких обставин висновки
відповідача, викладені в акті
перевірки, вбачаються безпідставними,
а оскаржувані податкові
повідомлення-рішення, прийняті в
результаті безпідставних висновків
перевірки, - протиправними, а тому
такими, що підлягають скасуванню.

Виходячи з вимог ст. 94 КАС України, якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа) відповідно до
задоволених вимог.

Як вбачається з платіжного доручення,
доданого до позовної заяви, позивачем
сплачено судовий збір за заявлені
вимоги в розмірі 2 146,00 грн.

Таким чином, суд вважає за необхідне
стягнути з Державного бюджету України
на користь позивача судові витрати в
сумі 2 146,00 грн.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 158- 163, 167 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Позов Державного підприємства
«Антрацит» до Спеціалізованої
Державної податкової інспекції з
обслуговування великих платників у м.
Луганську Міжрегіонального головного
управління Міндоходів задовольнити
повністю.

Визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення
Спеціалізованої Державної податкової
інспекції по роботі з великими
платниками податків у м. Луганську
Державної податкової служби від 27
лютого 2012 року форми «Р» № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі 1
034 517,50 грн.; форми «Р» № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі 2
977 563,75 грн., форми «П» № про
зменшення суми від'ємного значення
об'єкта оподаткування податком на
прибуток в розмірі 41 407 859,00 грн.; форми
«Р» № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
прибуток в розмірі 18 909 382,50 грн.; та від 18
травня 2012 року форми «Р» № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на прибуток в розмірі 12 247 589,00
грн.

Стягнути з Державного бюджету
України на користь Державного
підприємства «Антрацит» витрати зі
сплати судового збору у розмірі 2 146,00
грн.

Постанова суду може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду
шляхом подання через суд першої
інстанції апеляційної скарги. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів після її проголошення а в
разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
- з дня отримання копії постанови.

Постанову в повному обсязі
складено 24 березня 2014 року.

Суддя
О.В. Солоніченко