Справа № 1227/8704/12
Суддя: Ліпський Д.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"06" березня 2014 р. м. Київ
К/800/47119/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Ліпського Д.В.,

суддів: Головчук С.В.,

Рецебуринського
Ю.Й.

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Сєвєродонецького міського
суду Луганської області від 10 липня 2013
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Сєвєродонецької міської ради про
скасування рішень та поновлення на
роботі, -

В С Т А Н О В И Л А :

У листопаді 2012 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Сєвєродонецької
міської ради про скасування рішень та
поновлення на роботі.

Уточнивши позовні вимоги просив суд
визнати незаконним та скасувати
розпорядження міського голови № 198-к
від 8 жовтня 2012 року ,,Про звільнення
ОСОБА_2", поновити його на посаді
начальника відділу з юридичних та
правових питань Сєвєродонецької
міської ради та стягнути з відповідача
на його користь середньомісячний
заробіток за час вимушеного прогулу з 15
жовтня 2012 року у сумі 25545,10 грн.

Постановою Сєверодонецького міського
суду Луганської області від 10 липня 2013
року у задоволені позову відмовлено.

Ухвалою Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року апеляційну скаргу позивача
залишено без задоволення, а постанову
першої інстанції без змін.

Не погоджуючись із судовими рішеннями
судів першої та апеляційної інстанції
позивач звернувся з касаційною
скаргою, в якій просить скасувати
оскаржувані судові рішення та
постановити нове, яким повністю
задовольнити позовні вимоги, оскільки
вважає, що судами неправильно
застосовано норми матеріального та
процесуального права.

Перевіривши доводи касаційної
скарги, правильність застосування
судами норм матеріального та
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, у межах, визначених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
вважає, що касаційна скарга підлягає
залишенню без задоволення з наступних
підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_2 згідно
розпорядження міського голови № 692 з 5
липня 2001 року працював завідуючим
юридичним відділом виконкому міської
ради.

Відповідно до розпорядження міського
голови № 133-к від 6 липня 2006 року позивач
був переведений на посаду начальника
юридичного відділу міської ради.

Згідно розпорядження міського голови
№ 65/1-к від 4 травня 2011 року ОСОБА_2 був
переведений на посаду начальника
відділу з юридичних та правових питань
департаменту з юридичних питань та
контролю міської ради.

Розпорядженням міського голови № 198-к
від 8 жовтня 2012 року на підставі заяви
від 7 вересня 2012 року позивача було
звільнено з займаної посади 15 жовтня 2012
року на підставі пункту 1 статті 36 КЗпП
України.

Згідно пункту 1 частини 1 статті 36 КЗпП
України підставами припинення
трудового договору є угода сторін.

Відповідно до заяви позивача на ім'я
голови Сєвєродонецької міської ради
Луганської області Козакова В.В. від 7
вересня 2012 року, позивач просив
звільнити його з займаної посади з 15
жовтня 2012 року за згодою сторін. На
заяві міститься резолюція міського
голови Козакова В.В. від 7 вересня 2012
року про звільнення з посади згідно
поданої заяви та законодавства.

Також судами попередніх інстанцій було
встановлено, що позивач 26 вересня 2012
року та 8 жовтня 2012 року відповідно
подавав заяви на ім'я міського голови
Сєвєродонецької міської ради
Луганської області Козакова В.В. про
відкликання раніше поданої ним заяви
від 7 вересня 2012 року про звільнення за
згодою сторін.

Відмовляючи у задоволенні позову суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що звільнення працівника в період його
тимчасової непрацездатності не
допускається, але дане правило
поширюються лише на ті випадки, коли
розірвання трудового договору
провадиться з ініціативи роботодавця,
а оскільки звільнення за згодою сторін
вважається проведеним не з ініціативи
роботодавця, а за взаємною згодою
сторін трудового договору, то
відповідно і відсутнє порушення з боку
відповідача частини 3 статті 40 КЗпП
України.

Колегія суддів погоджується з даним
висновком з наступних підстав.

Відповідно до частини 3 статті 40 КЗпП
України не допускається звільнення
працівника з ініціативи власника або
уповноваженого ним органу в період
його тимчасової непрацездатності (крім
звільнення за пунктом 5 цієї статті), а
також у період перебування працівника
у відпустці. Це правило не поширюється
на випадок повної ліквідації
підприємства, установи, організації.

Тобто, законом визначено заборону
звільнення працівника в період
тимчасової непрацездатності з
ініціативи власника або
уповноваженого ним органу.

Враховуючи викладене, суди попередніх
інстанцій дійшли правильного висновку
про те, що оскільки ОСОБА_2 був
звільнений за пунктом 1 статті 36 КЗпП
України (за угодою сторін), а не з
ініціативи власника, то у даному
випадку положення частини 3 статті 40
КЗпП України до спірних правовідносин
не підлягають застосуванню.

Відповідно до пункту 8 Постанови
Пленуму Верховного Суду України від 6
листопада 1992 року № 9 "Про практику
розгляду судами трудових спорів" при
домовленості між працівником і
власником підприємства, установи,
організації або уповноваженим ним
органом про припинення трудового
договору за пунктом 1 статті 36 КЗпП (за
згодою сторін) договір припиняється в
строк, визначений сторонами.
Анулювання такої домовленості може
мати місце лише при взаємній згоді про
це власника або уповноваженого ним
органу і працівника. Згоди відповідача
на анулювання такої угоди не було, а
тому звільнення позивача відбулось без
порушення діючого законодавства.

Враховуючи те, що посилання позивача в
касаційній скарзі на порушення судами
першої та апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права
не знайшли свого підтвердження при
розгляді даної справи, а судами повно
та всебічно перевірені надані
сторонами докази, дана їм належна
оцінка у рішеннях, які належним чином
мотивовані і за своїм змістом та формою
відповідають вимогам матеріального та
процесуального закону, касаційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а постанову
Сєвєродонецького міського суду
Луганської області від 10 липня 2013 року
та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 27 серпня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Сєвєродонецької міської ради про
скасування рішень та поновлення на
роботі - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
Д.В. Ліпський

Судді:
С.В. Головчук

Ю.Й. Рецебуринський