Справа № 1570/4684/2012
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року м.
Київ К/800/26203/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,

розглянувши у попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Іллічівську
Одеської області Державної податкової
служби

на постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.09.2012 року

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2013 року

у справі № 1570/4684/2012

за позовом Державної податкової
інспекції у м. Іллічівську Одеської
області Державної податкової служби
(далі - позивач, ДПІ у м. Іллічівську
Одеської області ДПС)

до Громадської організації «Рада
громадського самоврядування
четвертого мікрорайону м. Іллічівська»
(далі - відповідач, ГО «Рада
громадського самоврядування
четвертого мікрорайону м.
Іллічівська»)

про припинення юридичної особи, -

ВСТАНОВИЛА:

ДПІ у м. Іллічівську Одеської області
ДПС звернулось у липні 2012 року до суду з
адміністративним позовом до ГО «Рада
громадського самоврядування
четвертого мікрорайону м. Іллічівська»
про припинення юридичної особи.

Постановою Одеського окружного
адміністративного суду від 18.09.2012 року,
залишеною без змін ухвалою Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 19.03.2013 року, в задоволенні
адміністративного позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, позивач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів попередніх
інстанцій та прийняти нове рішення,
яким задовольнити позовні вимоги.
Вважає, що рішення судів першої та
апеляційної інстанцій були прийняті з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а саме
пп. 16.1.3 п. 16.1 ст. 16, п. 49.18 ст. 49
Податкового кодексу України (далі - ПК
України).

Заперечення на касаційну скаргу не
надходили, що не перешкоджає її
розгляду по суті.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні відповідно до
статті 220-1 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ГО «Рада громадського
самоврядування четвертого мікрорайону
м. Іллічівська» зареєстровано
Виконавчим комітетом Іллічівської
міської ради 26.07.1995 року та знаходиться
на обліку у ДПІ у м. Іллічівську
Одеської області ДПС.

Відповідно до Довідки ЄДРПОУ Рада
громадського самоврядування
четвертого мікрорайону м. Іллічівська
за організаційно-правовою формою
господарювання є громадською
організацією.

Позивачем 13.04.2012 року проведено
перевірку податкової справи
відповідача з питань неподання
декларацій та інших документів і
відомостей, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів більше року,
за результатами якої складено акт №
645/15-01 від 13.04.2012 року.

Зазначеною перевіркою встановлено, що
ГО «Рада громадського самоврядування
четвертого мікрорайону м. Іллічівська»
з 01.04.2007 року по теперішній час не подає
до ДПІ у м. Іллічівську Одеської
області ДПС декларації, відомості та
інші документи, пов'язані з обчисленням
і сплатою податків і зборів
(обов'язкових платежів), останній
податковий звіт про використання
коштів неприбутковими установами та
організаціями за 1 квартал 2007 року
надано 24.04.2007 року за № 32508.

За результатами перевірки ДПІ у м.
Іллічівську Одеської області ДПС
винесено розпорядження № 43-р від 03.05.2012
року про звернення до суду про
припинення юридичної особи ГО «Рада
громадського самоврядування
четвертого мікрорайону м.
Іллічівська».

Суди попередніх інстанцій, вирішуючи
спір по суті та відмовляючи в
задоволенні адміністративного позову,
виходили з наступного, з чим
погоджується суд касаційної інстанції.

Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» № 755-IV від 15.05.2003 року
дія цього Закону поширюється на
державну реєстрацію всіх юридичних
осіб незалежно від
організаційно-правової форми, форми
власності та підпорядкування, а також
фізичних осіб-підприємців. Законом
можуть бути встановлені особливості
державної реєстрації об'єднань
громадян (у тому числі професійних
спілок, організацій роботодавців, їх
об'єднань), благодійних організацій,
політичних партій, органів державної
влади та органів місцевого
самоврядування, асоціацій органів
місцевого самоврядування, банків,
торгово-промислових палат, фінансових
установ (у тому числі кредитних спілок),
бірж, а також інших установ та
організацій.

Порядок, підстави та умови створення та
діяльності громадських організацій
регулюються Законом України «Про
об'єднання громадян» № 2460-XII від 16.06.1992
року.

Статтею 3 зазначеного Закону визначено,
що громадською організацією є
об'єднання громадян для задоволення та
захисту своїх законних соціальних,
економічних, творчих, вікових,
національно-культурних, спортивних та
інших спільних інтересів.

Відповідно до ч. 4 ст. 14 Закону України
«Про об'єднання громадян» легалізація
громадської організації здійснюється
відповідно Міністерством юстиції
України, місцевими органами державної
виконавчої влади, виконавчими
комітетами сільських, селищних,
міських Рад народних депутатів.

Положеннями ч. 4 ст. 3 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
визначено, що реєстрація (легалізація)
об'єднань громадян віднесена до
повноважень Міністерства юстиції
України та його територіальних
органів.

Частиною 3 Розділу VІІІ Прикінцевих
положень вказаного Закону встановлено,
що закони, нормативно-правові акти,
прийняті до набрання чинності цим
Законом, діють у частині, що не
суперечить цьому Закону, тобто,
реєстрацію місцевих об'єднань громадян
відповідно до вимог ч. 4 ст. 3 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців» мають здійснювати
територіальні органи Міністерства
юстиції України.

Судами зазначено, що позов заявлено в
порядку пп. 20.1.12 п. 20.1 ст. 20 ПК України,
згідно якого органи державної
податкової служби мають право у
випадках, встановлених законом,
звертатись до суду щодо припинення
юридичної особи та підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця,
про визнання недійсними установчих
документів суб'єктів господарювання.

Відповідно до ч. 2 ст. 38 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців»
однією з підстав для постановлення
судового рішення щодо припинення
юридичної особи, що не пов'язане з
банкрутством юридичної особи, є
неподання протягом року органам
державної податкової служби
податкових декларацій, документів
фінансової звітності відповідно до
закону.

При цьому, як вірно зазначено судами,
спеціальним законом, який регулює
порядок створення, діяльності,
припинення діяльності об'єднань
громадян, їх права та обов'язки,
відповідальність за порушення
встановлених для цих об'єднань норм та
правил, є Закон України «Про об'єднання
громадян» № 2460-XII від 16.06.1992 року.

Відповідно до ст. 19 зазначеного Закону
припинення діяльності об'єднання
громадян може бути проведено шляхом
його реорганізації або ліквідації
(саморозпуску, примусового розпуску).
Ліквідація об'єднання громадян
здійснюється на підставі статуту або
рішення суду.

Згідно із ст. 24 Закону України «Про
об'єднання громадян» об'єднання
громадян, створені ними установи та
організації зобов'язані вести
оперативний та бухгалтерський облік,
статистичну звітність,
зареєструватись в органах державної
податкової інспекції та вносити до
бюджету платежі у порядку і розмірах,
передбачених законодавством.

Статтею 27 вказаного Закону передбачено
дисциплінарну, цивільно-правову,
адміністративну або кримінальну
відповідальність посадових осіб
легалізуючих органів об'єднань
громадян та громадян за порушення
законодавства про об'єднання громадян.
Об'єднання громадян несуть
відповідальність, передбачену цим
Законом та іншими законодавчими актами
України.

Відповідно до ст. 28 цього ж Закону до
об'єднання громадян за порушення
законодавства може бути застосовано
такий вид стягнень як примусовий
розпуск (ліквідація).

Статтею 32 Закону України «Про
об'єднання громадян» визначено порядок
примусового розпуску (ліквідації)
об'єднання громадян, вичерпний перелік
випадків, коли до об'єднання громадян
застосовується даний вид стягнення, а
також органи, яким надано право
ініціювати примусовий розпуск
(ліквідацію) об'єднання громадян.

Так, згідно із ст. 32 Закону України «Про
об'єднання громадян» за поданням
легалізуючого органу або прокурора
рішенням суду об'єднання громадян
примусово розпускається (ліквідується)
у випадках вчинення дій, передбачених
ст. 4 цього Закону, систематичного або
грубого порушення вимог ст. 22 Закону,
продовження протиправної діяльності
після накладення стягнень,
передбачених цим Законом, зменшення
кількості членів політичної партії до
числа, коли вона не визнається як така.

Таким чином, спеціальним Законом
передбачено припинення діяльності
об'єднання громадян шляхом його
примусового розпуску (ліквідації), як
спеціальний вид стягнень за порушення
вичерпного переліку норм Закону
України «Про об'єднання громадян», який
має застосовуватися судом за поданням
чітко визначеного кола осіб -
легалізуючого органу або прокурора.

Враховуючи вищевикладене, оскільки ДПІ
у м. Іллічівську Одеської області ДПС
не є легалізуючим органом, не має
повноважень щодо припинення
громадської організації, колегія
суддів касаційної інстанції
погоджується з висновками судів
попередніх інстанцій про те, що позовні
вимоги податкового органу не
обґрунтовані, не відповідають вимогам
чинного законодавства, у зв'язку з чим
не підлягають задоволенню повністю. Що
посилання податкового органу на пп.
20.1.12 п. 20.1 ст. 20 ПК України як на підставу
для звернення до суду є безпідставними,
оскільки зазначений пункт передбачає
право податкового органу на звернення
до суду з вимогами про припинення
юридичної особи у випадках,
встановлених законом. Проте ні Закон
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців», а так само, Закон
України «Про об'єднання громадян» не
передбачають таких випадків.

За таких обставин та з урахуванням
вимог ч. 3 ст. 2, ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суди попередніх інстанцій
дійшли обґрунтованого висновку щодо
наявності підстав для відмови в
задоволені позовних вимог.

Відповідно до п. 3 ст. 220-1 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів вважає, що в межах
касаційної скарги порушень судами
попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права
при вирішенні цієї справи не допущено.
Правова оцінка обставин у справі дана
вірно, а тому касаційну скаргу слід
відхилити, а оскаржувані судові
рішення залишити без змін.

На підставі викладеного, керуючись ст.
ст. 220-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Іллічівську Одеської
області Державної податкової служби -
відхилити.

Постанову Одеського окружного
адміністративного суду від 18.09.2012 року
та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
у справі № 1570/4684/2012 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
І.О. Бухтіярова

Судді:
М.І. Костенко

І.В. Приходько