Справа № 823/426/14
Суддя: Т.М. Чубар
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 року
справа № 823/426/14

м. Черкаси

11 год. 45 хв.

Черкаський окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого-судді Чубар Т.М.,

при секретарі - Шепель А.М.,

за участю представника позивача
Монастирищенського районного центру
зайнятості Черкаської області
Клименко А.І. - за довіреністю № 05-09/1784
від 25.09.2013р.,

відповідача ОСОБА_3,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу за позовом
Монастирищенського районного центру
зайнятості Черкаської області до
ОСОБА_3 про стягнення коштів,
виплачених як допомога по безробіттю,

ВСТАНОВИВ:

До Черкаського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом звернувся
Монастирищенський районний центр
зайнятості Черкаської області, в якому
просить стягнути з ОСОБА_3 кошти,
виплачені як допомога по безробіттю в
розмірі 12 939 грн. 99 коп.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
відповідачем в порушення вимог Закону
України «Про зайнятість населення» під
час перебування на обліку в
Монастирищенському районному центрі
зайнятості Черкаської області
приховано факт реєстрації в якості
суб'єкта підприємницької діяльності з
26.01.2005р., що є підставою для стягнення з
відповідача в судовому порядку
незаконно отриманих коштів, виплачених
як допомога по безробіттю.

Відповідач проти заявленого
адміністративного позову заперечує,
мотивуючи це тим, що 24.01.2005р. ОСОБА_3
зареєстрований як фізична
особа-підприємець, однак постановою
Черкаського окружного
адміністративного суду від 19.08.2011р. у
справі № 2а/2370/5990/2011 припинено
підприємницьку діяльність даної
фізичної особи-підприємця. Також,
відповідач зазначає, що стягнення
коштів, виплачених як допомога по
безробіттю в розмірі 12 939 грн. 99 коп. є
неправомірним, адже відповідач з
11.12.2008р. по 05.05.2009р. працював на
сільськогосподарському товаристві з
обмеженою відповідальністю «Людмила»,
з 06.05.2009р. по 17.02.2010р. - Монастирищенській
філії закритого акціонерного
товариства з обмеженою
відповідальністю «РАЙЗ-Максимко», з
18.02.2010р. по 12.12.2012р. - товаристві з
обмеженою відповідальністю «Надра»,
про що є записи у трудовій книжці.

Заслухавши пояснення і доводи
представника позивача та відповідача,
розглянувши подані документи і
матеріали, оцінивши належність,
допустимість, достовірність кожного
доказу окремо, а також достатність і
взаємний зв'язок доказів у їх
сукупності, суд прийшов до висновку, що
позов підлягає задоволенню, виходячи з
наступного.

Відповідно до статті 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Це право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел
соціального забезпечення; створенням
мережі державних, комунальних,
приватних закладів для догляду за
непрацездатними.

Спеціальним законом, що визначає
правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття є Закон України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» № 1533-III від 02.03.2000р. (далі по
тексту - Закон № 1533).

Так, згідно зі статтею 6 цього Закону
право на матеріальне забезпечення на
випадок безробіття та соціальні
послуги мають застраховані особи.
Право на забезпечення та соціальні
послуги відповідно до цього Закону має
також молодь, яка закінчила або
припинила навчання у загальноосвітніх,
професійно-технічних і вищих
навчальних закладах, звільнилася із
строкової військової або
альтернативної (невійськової) служби і
яка потребує сприяння у
працевлаштуванні на перше робоче місце
у разі реєстрації в установленому
порядку відповідних осіб як
безробітних. Члени особистого
селянського та фермерського
господарства, якщо вони не є найманими
працівниками, громадяни України, які
працюють за межами України та не
застраховані в системі соціального
страхування на випадок безробіття
країни, в якій вони перебувають, мають
право на забезпечення за цим Законом за
умови сплати страхових внесків, якщо
інше не передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України. Працюючі пенсіонери у
разі звернення до державної служби
зайнятості за сприянням у
працевлаштуванні мають право на
соціальні послуги щодо пошуку
підходящої роботи, перенавчання та
підвищення кваліфікації, а також на
інформаційні та консультаційні
послуги, пов'язані з працевлаштуванням,
профілактичні заходи відповідно до
статті 71 цього Закону.

Видами забезпечення за Законом № 1533 є:
допомога по безробіттю, у тому числі
одноразова її виплата для організації
безробітним підприємницької
діяльності; допомога на поховання у
разі смерті безробітного або особи, яка
перебувала на його утриманні.

Судом встановлено, що 05.12.2007р. ОСОБА_3
звернувся з заявою до
Монастирищенського районного центру
зайнятості Черкаської області про
надання йому статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю, в якій
зазначив, що в даний час не
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, трудовою
діяльністю не займається, пенсії не
отримує. На підставі поданої ОСОБА_3
заяви 05.12.2007р. останньому було надано
статус безробітного, визначено умови і
тривалість виплати допомоги по
безробіттю та розмір цієї допомоги
відповідно до статей 22, 23 Закону № 1533
(наказ № НТ071205 від 05.12.2007р.).

29 листопада 2008 року ОСОБА_3 було
припинено виплату допомоги по
безробіттю у зв'язку із закінченням
строку виплати відповідно до п. 12 ч. 1
статті 31 Закону № 1533. Загальний розмір
отриманої відповідачем за період з
05.12.2007р. по 28.11.2008р. допомоги по
безробіттю складає 10 977 грн. 54 коп.

24 грудня 2012 року ОСОБА_3 вдруге
звернувся з заявою до
Монастирищенського районного центру
зайнятості Черкаської області про
надання йому статусу безробітного з
виплатою допомоги по безробіттю, в якій
зазначив, що не має постійного або
тимчасового заробітку, в тому числі за
договором цивільно-правового
характеру, не має права на пенсію за
віком, в тому числі на пільгових умовах,
на пенсію за вислугу років або інших
передбачених законодавством доходів,
не є членом особистого селянського
господарства, не є фермером або членом
сім`ї фермера, що бере участь у
виробництві, не зареєстрований як
фізична особа-підприємець, не належить
до громадян, які забезпечують себе
роботою самостійно, а також не
призначена допомога по догляду за
дитиною до досягнення нею 3-річного
віку. На підставі поданої ОСОБА_3 заяви
24.12.2012р. останньому було надано статус
безробітного, визначені умови і
тривалість виплати допомоги по
безробіттю та розмір цієї допомоги
відповідно до статей 22, 23 Закону № 1533
(наказ № НТ 121224 від 24.12.2012р.)

07 лютого 2013 року ОСОБА_3 було припинено
виплату допомоги по безробіттю у
зв'язку з працевлаштуванням
безробітного відповідно до п. 1 ч. 1
статті 31 Закону № 1533. Загальний розмір
отриманої відповідачем за період з
24.12.2012р. по 07.02.2013р. допомоги по
безробіттю складає 1 962 грн. 45 коп.

Під час проведення перевірки
Монастирищенським районним центром
зайнятості Черкаської області
достовірності даних безробітних,
розслідування страхових випадків,
встановлено, що ОСОБА_3, перебуваючи на
обліку в Монастирищенському районному
центру зайнятості Черкаської області
як безробітний приховав факт
реєстрації в якості суб'єкта
підприємницької діяльності з 24.01.2005р.
(акт № 8 від 10.02.2014р.).

Суд зазначає, що відповідно до п. 1
статті 4 Закону України «Про зайнятість
населення» № 5067-XII від 05.07.2012р. (далі по
тексту - Закон № 5067-XII) до зайнятого
населення належать особи, які працюють
за наймом на умовах трудового договору
(контракту) або на інших умовах,
передбачених законодавством, особи,
які забезпечують себе роботою
самостійно (у тому числі члени
особистих селянських господарств),
проходять військову чи альтернативну
(невійськову) службу, на законних
підставах працюють за кордоном та які
мають доходи від такої зайнятості, а
також особи, що навчаються за денною
формою у загальноосвітніх,
професійно-технічних та вищих
навчальних закладах та поєднують
навчання з роботою.

До зайнятого населення також належать:
непрацюючі працездатні особи, які
фактично здійснюють догляд за
дитиною-інвалідом, інвалідом I групи
або за особою похилого віку, яка за
висновком медичного закладу потребує
постійного стороннього догляду або
досягла 80-річного віку, та отримують
допомогу, компенсацію та/або надбавку
відповідно до законодавства; батьки -
вихователі дитячих будинків сімейного
типу, прийомні батьки, якщо вони
отримують грошове забезпечення
відповідно до законодавства; особа, яка
проживає разом з інвалідом I чи II групи
внаслідок психічного розладу, який за
висновком лікарської комісії
медичного закладу потребує постійного
стороннього догляду, та одержує
грошову допомогу на догляд за ним
відповідно до законодавства.

Безробітним, в свою чергу, визначається
особа віком від 15 до 70 років, яка через
відсутність роботи не має заробітку
або інших передбачених законодавством
доходів як джерела існування, готова та
здатна приступити до роботи.

Відповідно до частини 1 статті 43 Закону
№ 5067-VI статусу безробітного може
набути: особа працездатного віку до
призначення пенсії (зокрема на
пільгових умовах або за вислугу років),
яка через відсутність роботи не має
заробітку або інших передбачених
законодавством доходів, готова та
здатна приступити до роботи; інвалід,
який не досяг встановленого статтею 26
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» пенсійного віку та
отримує пенсію по інвалідності або
соціальну допомогу відповідно до
законів України «Про державну
соціальну допомогу інвалідам з
дитинства та дітям-інвалідам» та «Про
державну соціальну допомогу особам,
які не мають права на пенсію, та
інвалідам»; особа, молодша 16-річного
віку, яка працювала і була звільнена у
зв'язку із змінами в організації
виробництва і праці, зокрема
припиненням або перепрофілюванням
підприємств, установ та організацій,
скороченням чисельності (штату)
працівників.

Отже, не можуть бути безробітними
особи, що мають статус суб'єкта
підприємницької діяльності, не залежно
від того, чи отримують вони дохід, адже
підприємництво - це самостійна,
ініціативна, систематична, на власний
ризик господарська діяльність, що
здійснюється суб'єктами
господарювання (підприємцями) з метою
досягнення економічних і соціальних
результатів та одержання прибутку.

При цьому статусу підприємця фізична
особа позбавляється з дати внесення до
Єдиного державного реєстру запису про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи - підприємця (ч. 3 статті 46 Закону
України «Про державну реєстрацію
юридичних осіб та фізичних осіб -
підприємців» № 755-IV від 15.05.2003р.).

Як вбачається з наданого представником
позивача витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців запис про внесення
рішення фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 про припинення підприємницької
діяльності державним реєстратором
внесено 26.09.2011р.

В той же час, запис про державну
реєстрацію припинення підприємницької
діяльності фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 внесений лише 11.02.2014р., що
підтверджується повідомленням
реєстраційної служби
Монастирищенського районного
управління юстиції Черкаської області
№ 11/11-102 від 11.02.2014р.

Таким чином, безсумнівним є те, що
відповідач, як на момент звернення до
центру зайнятості, так і в подальшому
при отриманні допомоги по безробіттю,
був зайнятою особою, адже запис про
державну реєстрацію припинення
підприємницької діяльності фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 внесений лише
11.02.2014р., а отже не мав права на
реєстрацію в якості безробітного та на
отримання відповідної матеріальної
допомоги.

Відповідальність застрахованих осіб
за порушення порядку отримання статусу
безробітного передбачена статтею 36
Закону № 1533, згідно якої сума
виплаченого забезпечення та вартості
наданих соціальних послуг
застрахованій особі внаслідок
умисного невиконання нею своїх
обов'язків та зловживання ними
стягується з цієї особи відповідно до
законодавства України з моменту
виникнення обставин, що впливають на
умови виплати їй забезпечення та
надання соціальних послуг.

З огляду на викладене, суд знаходить
вимоги позивача обґрунтованими та
такими що підлягають задоволенню.

Відповідно до статті 94 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах, в яких позивачем є суб'єкт
владних повноважень, а відповідачем -
фізична чи юридична особа, судові
витрати, здійснені позивачем, з
відповідача не стягуються.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 159-163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов задовольнити
повністю.

Стягнути з ОСОБА_3, ідентифікаційний
номер НОМЕР_1, на користь
Монастирищенського районного центру
зайнятості Черкаської області кошти,
виплачені як допомога по безробіттю, в
сумі 12 939 (дванадцять тисяч дев'ятсот
тридцять дев`ять) грн. 99 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, яка може бути подана до
Київського апеляційного
адміністративного суду через
Черкаський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
проголошення постанови. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 Кодексу адміністративного
судочинства України, а також прийняття
постанови у письмовому провадженні,
апеляційна скарга подається протягом
десяти днів з дня отримання копії
постанови.

Суддя
Т.М. Чубар

Повний текст постанови виготовлений 24
березня 2014 року.