Справа № 818/9111/13-а
Суддя: Чалий І.С.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 р.Справа № 818/9111/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Чалого І.С.

Суддів: Зеленського В.В. , П'янової Я.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Публічного акціонерного
товариства "Сумихімпром" на постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 22.01.2014р. по справі №
818/9111/13-а за позовом Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"
до Сумської митниці Міндоходів про
скасування рішення,-

ВСТАНОВИЛА:

Публічне акціонерне товариство
"Сумихімпром" (далі - позивач, ПАТ
"Сумихімпром") звернулось до Сумського
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до Сумської митниці
Міндоходів (далі - відповідач, Сумська
митниця), якому просить суд:

- скасувати рішення Сумської митниці
Державної митної служби України від
25.06.2013 р. №805130000/2013/000115/1 про коригування
митної вартості товарів;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь ПАТ «СУМИХІМПРОМ» суму
надмірно сплаченого ввізного мита у
розмірі 2917,44 грн.;

- стягнути з Державного бюджету України
на користь ПАТ «СУМИХІМПРОМ» суму
надмірно сплаченого ПДВ у розмірі 58932,38
грн.;

- Стягнути з Державного бюджету України
на користь ПАТ «СУМИХІМПРОМ» судовий
збір в розмірі 123,70 грн.

Постановою Сумського окружного
адміністративного суду від 22.01.2014р.
було відмовлено у задоволенні
адміністративного позову Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"
до Сумської митниці Міндоходів про
скасування рішення.

Позивач, не погодившись з рішенням суду
першої інстанції, подав апеляційну
скаргу, в якій посилаючись на порушення
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
Сумського окружного адміністративного
суду від 22.01.2014р.

Відповідач надав заперечення на
апеляційну скаргу та виклав свій
погляд на обставини справи та зазначив,
що судом першої інстанції правильно,
повно досліджено докази і встановлені
обставини у справі та застосовано
норми чинного законодавства України, в
зв'язку з чим просить залишити
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду першої інстанції без
змін.

Також відповідачем надано клопотання
про перенос розгляду справи, в зв'язку з
тим, що Публічне акціонерне товариство
"Сумихімпром" не має можливості
забезпечити явку свого представника,
яке не підлягає задоволенню, в зв'язку з
його необґрунтованістю.

Сторони в судове засідання не
з'явились, були повідомлені належним
чином про дату, час та місце слухання
справи.

Суд апеляційної інстанції розглядає
справу відповідно до ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Колегія суддів, заслухавши доповідь
обставин справи, перевіривши рішення
суду першої інстанції, доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що вимоги
апеляційної скарги задоволенню не
підлягають, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено, що
01 жовтня 2008 року між ПАТ "Сумихімпром"
(покупець) та компанією "Ransweel Trading Limited"
(продавець) укладено контракт №27-01/10-08,
відповідно до якого продавець
зобов'язується поставити сірку комової
виробництва ТОО "Тенгизшевройл"
Казахстан на умовах поставки DAF
Російсько-Український кордон (в
редакції ІНКОТЕРМС-2000) (а.с. 9-10).

02.04.2013 р. між ПАТ «СУМИХІМПРОМ» та
компанією «Ransweel Trading Limited» укладено
специфікацію №32 до контракту від 01.10.2008
р. №27-01/10-08, відповідно до якої сторони
погодили загальний обсяг поставки
товару в квітні-червні місяці 2013 року в
розмірі 45000,00 тон за ціною 103,00 дол. США
за 1 тону (а.с. 15).

Специфікацією №15 від 23.07.2010 р. до
розділу 3 Контракту від 01.10.2008 р. №27-
01/10-08 внесено зміни, а саме: визначено
вантажовідправником товару ТОО
«Тенгизшевройл» республіка Казахстан,
060011, м. Атирау, вул. Сатпаєва, 3 (а.с. 14).

Згідно з умовами вищезазначеного
контракту компанія «Ransweel Trading Limited»
протягом червня 2013 року здійснювала
поставку ПАТ «СУМИХІМПРОМ» сірки
комової по ціні 103,00 дол. США.

На підтвердження факту поставки надано
залізничні накладні від 03.06.2013 р. та
рахункок-фактуру №64 від 30.04.2013 р. (а.с. 16).

З метою митного оформлення придбаного
товару позивачем подано митну
декларацію від 25.06.2013 р. № 805130000/2013/007541,
згідно з якою було заявлено до
декларування сірка технічна газова
грудкова вагою 2920000 кг, вартістю 2403974,68
(при курсі долара США 7,993).

Митна вартість вищевказаного товару
визначалась позивачем за методом 1 за
ціною договору щодо товару, який
імпортується 103,00 дол. США за 1 тону.

25.06.2013 р. Сумською Митницею прийнято
рішення №805130000/2013/000115/1 про коригування
митної вартості товарів на рівні 115,5
дол. США за 1 тону метричну, другорядним
методом - за ціною договору щодо
ідентичних товарів та видано картку
відмови в прийнятті митної декларації,
митному оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення №805130000/2013/00121.

За заявою позивача придбаний товар
(сірка технічна газова грудкова) митним
органом було випущено у вільний обіг у
відповідності до ч. 7 ст. 55 МК України з
зазначенням митної вартості в розмірі
103,00 дол. США за 1 тону, що
підтверджується митною декларацією
від 26.06.2013 р. №805130000/2013/007628.

Суд першої інстанції, відмовляючи в
задоволенні позову, виходив з того, що
Сумська митниця діяла на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені чинним законодавством
України з питань митної справи, а тому
підстави для визнання недійсними
рішення про коригування митної
вартості товарів Картки відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні випуску чи пропуску
товарів, транспортних засобів
комерційного призначення відсутні.

Колегія суддів погоджується з таким
висновками суду першої інстанції та
зазначає.

У відповідності до ст. 54 Митного
кодексу України, контроль правильності
визначення митної вартості товарів
здійснюється митним органом під час
проведення митного контролю і митного
оформлення шляхом перевірки числового
значення заявленої митної вартості.

Згідно з ст. 49 Митного кодексу України
митною вартістю товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, є вартість товарів, що
використовується для митних цілей, яка
базується на ціні, що фактично сплачена
або підлягає сплаті за ці товари.

Відповідно до ч. 1 ст. 57 Митного кодексу
України визначення митної вартості
товарів, які ввозяться в Україну
відповідно до митного режиму імпорту,
здійснюється за такими методами: 1)
основний - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які імпортуються
(вартість операції); 2) другорядні,
зокрема: ґ) резервний.

Основним методом визначення митної
вартості товарів, які ввозяться на
митну територію України відповідно до
митного режиму імпорту, є перший метод -
за ціною договору (вартість операції)
(ч. 2 ст. 57 Митного кодексу України).

Відповідно до ч. 3 ст. 58 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість не
може бути визначена за основним
методом, застосовуються другорядні
методи, зазначені у пункті 2 частини
першої статті 57 цього Кодексу.

Контроль правильності визначення
митної вартості товарів за основним
методом - за ціною договору (контракту)
щодо товарів, які ввозяться на митну
територію України відповідно до
митного режиму імпорту (вартість
операції), здійснюється митним органом
шляхом перевірки розрахунку,
здійсненого декларантом, за
відсутності застережень щодо
застосування цього методу.

За результатами здійснення контролю
правильності визначення митної тості
товарів митний орган визнає заявлену
декларантом, або уповноваженою ним
особою, митну вартість чи приймає
письмове рішення про її коригування.

Згідно з ч. 6 ст. 54 Митного кодексу
України, митний орган може відмовити у
митному оформленні товарів за
заявленою декларантом або
уповноваженою ним особою митною
вартістю виключно за наявності
обґрунтованих підстав вважати, що
заявлено неповні та/або недостовірні
відомості про митну вартість товарів, у
тому числі невірно визначено митну
вартість товарів, у разі: 1) невірно
проведеного декларантом або
уповноваженою ним особою розрахунку
митної вартості; 2) неподання
декларантом або уповноваженою ним
особою документів згідно з переліком
та відповідно до умов, зазначених у
частинах другій - четвертій статті 53
цього Кодексу, або відсутності у цих
документах всіх відомостей, що
підтверджують числові значення
складових митної вартості товарів, чи
відомостей щодо ціни, що була фактично
сплачена або підлягає сплаті за ці
товари; 3) невідповідності обраного
декларантом або уповноваженою ним
особою методу визначення митної
вартості товару умовам, наведеним у
главі 9 цього Кодексу; 4) надходження до
митного органу документально
підтвердженої офіційної інформації
митних органів інших країн щодо
недостовірності заявленої митної
вартості.

При цьому, слід зазначити, що
відповідно до частини другої статті 334
Митного кодексу України, особи, які
переміщують товари, транспортні засоби
комерційного призначення через митний
кордон України, зобов'язані надавати
митним органам документи та відомості,
необхідні для здійснення митного
контролю, в усній, письмовій та/або
електронній формі.

Відповідно до підпунктів 2.4-2.7, 2.9, 2.10
пункту 2 розділу 2 Методичних
рекомендацій щодо роботи посадових
осіб митних органів з аналізу,
виявлення та оцінки ризиків при
здійсненні контролю правильності
визначення митної вартості товарів,
які переміщуються через митний кордон
України, затверджених наказом
Державної митної служби України від
13.07.2012 № 362, робота посадових осіб з
аналізу, виявлення та оцінки ризиків
здійснюється шляхом, зокрема:
порівняння рівня заявленої митної
вартості товарів з наявною у митного
органу інформацією про рівень цін на
такі товари або вартість прямих витрат
на їх виробництво, у тому числі
сировини, матеріалів та/або
комплектувальних виробів, які входять
до складу товарів; порівняння рівня
заявленої митної вартості товарів з
рівнем митної вартості ідентичних або
подібних (аналогічних) товарів, митне
оформлення яких вже здійснено;
перевірки наявності взаємозв'язку
продавця та покупця; перевірки
інформації, наданої декларантом або
уповноваженою особою, при продажу
товарів між пов'язаними особами, щодо
наближеності митної вартості товарів,
визначеної основним методом до однієї
з операцій, які наведені у частині
вісімнадцятій статті 58 Кодексу;
перевірки наявності знижок/нарахувань
з/до ціни оцінюваних товарів, перевірки
наявності продажу оцінюваних товарів
на експорт в Україну.

Із матеріалів справи вбачається, що при
здійсненні поставки товару за
зовнішньоекономічним контрактом
купівлі-продажу № 27-01/10-08 від 01.10.2008 року
у наданих до митного оформлення
документах, а саме в накладних на
перевезення товару в гр.6 зазначено: «По
договору с «Рансвил Трейдинг Лимитед»
ч/з ООО «Екотехінвест». «Технотранс» -
под. код . Собственность ПАО
«Сумихимпром».

Однак будь-яких документів у
підтвердження домовленостей з ТОВ
«Екотехінвест» позивачем не
надавалось.

Пунктом 3.6 зовнішньоекономічного
контракту визначено, що протягом трьох
календарних днів з дати відвантаження
продавець направляє покупцеві
кур'єрською поштою рахунок-фактуру на
фактично відвантажену кількість
товару. За пунктом 3.4 цього ж контракту
датою відвантаження є дата оформлення
митних документів у країні
вантажовідправника, відмічені
штемпелем митниці. (а.с. 9).

У відповідності до залізничних
накладних та митної декларації країни
відправлення датою відвантаження є
28.05.2013 року.

Отже, рахунок-фактура на дану поставку
товару не може датуватися раніше, ніж
31.05.2013 року.

Проте, декларантом позивача надано до
митниці рахунок-фактуру від 30.04.2013 року
№ 64, що свідчить про те, що даний
документ не стосується даної (спірної)
поставки товару, а належить до пакету
товаросупровідних документів на іншу
поставку, що відбувалась раніше.

Крім того, вартість попередньої партії
ідентичного вантажу складала 115,5
доларів США за тону і була випущена у
вільний обіг за МД № 805130000/2012/011913 від
30.11.2012 року.

У відповідності до ч. 9 ст. 58 Митного
кодексу України розрахунки згідно із
цією статтею (для застосування методу
визначення митної вартості за ціною
договору) робляться лише на основі
об'єктивних даних, що підтверджуються
документально та піддаються
обчисленню.

Згідно з ч. 2 ст. 58 Митного кодексу
України, метод визначення митної
вартості товарів за ціною договору
(контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні.

Митний орган з метою здійснення
контролю правильності визначення
митної вартості товарів має право,
зокрема, упевнюватися в достовірності
або точності будь-якої заяви, документа
чи розрахунку, поданих для цілей
визначення митної вартості, а у
випадках, встановлених цим Кодексом,
письмово запитувати від декларанта або
уповноваженої ним особи додаткові
документи та відомості, якщо це
необхідно для прийняття рішення про
визнання заявленої митної вартості
(частина п'ята статті 54 Митного кодексу
України).

У відповідності до ч. 3 ст. 53 Митного
кодексу України у разі якщо документи,
зазначені у частині другій цієї статті,
містять розбіжності або не містять
всіх відомостей, що підтверджують
числові значення складових митної
вартості товарів, чи відомостей щодо
ціни, що була фактично сплачена або
підлягає сплаті за ці товари, декларант
або уповноважена ним особа на письмову
вимогу митного органу зобов'язані
протягом 10 календарних днів надати
додаткові документи.

У виконання зазначених вище положень
відповідачем письмовим запитом на
зворотній сторінці декларації митної
вартості затребувано у декларанта:
договір (угоду, контракт) із третіми
особами, пов'язаний з договором про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначені
договором (угодою, контрактом);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копії
митної декларації країни відправлення;
висновки про вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Декларант був ознайомлений з переліком
затребуваних документів, що
підтверджується його особистим
підписом.

Також, декларантові роз'яснено право
подання будь-яких інших документів, що
на його думку можуть мати значення для
митного оформлення товару та
проведення контролю правильності
визначення митної вартості товарів.

Проте, позивачем на зазначену вимогу не
було надано жодних документів, про що
складений відповідний запис.

Згідно з ч. 21 ст. 58 Митного кодексу
України використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості
повинні бути об'єктивними, піддаватися
обчисленню та підтверджуватися
документально.

Враховуючи викладене, колегія суддів
підтримує висновки суду першої
інстанції, що декларантом при
первісному поданні документів до
Сумської митниці з метою митного
оформлення товару, що поставляється за
зовнішньоекономічним контрактом
купівлі-продажу № 27-01/10-08 від 01.10.2008 року
не було документально підтверджена
митна вартість товару.

З огляду на що, колегія суддів зазначає,
що у відповідності до ч. 2, 3 ст. 58 Митного
кодексу України метод визначення
митної вартості товарів за ціною
договору (контракту) щодо товарів, які
імпортуються, не застосовується, якщо
використані декларантом або
уповноваженою ним особою відомості не
підтверджені документально або не
визначені кількісно і достовірні
та/або відсутня хоча б одна із
складових митної вартості, яка є
обов'язковою при її обчисленні.

Отже, колегія суддів погоджується із
твердженням суду першої інстанції, що у
митного органу виникли обґрунтовані
сумніви щодо правомірності
застосування у даному випадку
основного (першого) методу визначення
митної вартості товару.

Слід вказати, що у разі якщо митна
вартість не може бути визначена за
основним методом застосовуються
другорядні методи.

Застосуванню другорядних методів
передує процедура консультацій між
митним органом та декларантом з метою
визначення основи вартості згідно з
положеннями статей 59 і 60 цього Кодексу.
Під час таких консультацій митний
орган та декларант можуть здійснити
обмін наявною у кожного з них
інформацією за умови додержання вимог
щодо її конфіденційності (частина
четверта статті 57 Митного кодексу
України).

Матеріали справи свідчать, що з метою
обґрунтованого вибору підстав для
визначення митної вартості
імпортованих товарів за іншим методом,
між митним органом і декларантом
проведено консультацію, про що
зроблено відповідний запис на
зворотному боці митної декларації. При
цьому, декларантом власноручно вчинено
запис: "Консультацію проведено".

Відповідно до ст. 59 Митного кодексу
України у разі якщо митна вартість
оцінюваних товарів не може бути
визначена згідно з положеннями ст. 58
цього Кодексу, за основу для її
визначення береться вартість операції
з ідентичними товарами, що продаються
на експорт в Україну з тієї ж країни і
час експорту яких збігається з часом
експорту оцінюваних товарів або є
максимально наближеним до нього.

При застосуванні цього методу
визначення митної вартості за основу
береться прийнята митним органом
вартість операції з ідентичними
товарами з дотриманням умов,
зазначених у цій статті. При цьому під
ідентичними розуміються товари,
однакові за всіма ознаками з
оцінюваними товарами, у тому числі за
такими, як: фізичні характеристики;
якість та репутація на ринку; країна
виробництва; виробник.

У даному випадку підставою прийняття
Сумською митницею оскаржуваного
рішення є дані цінової інформації ЄАІС
ДМСУ (МД 600080000/2013/000128 від 08.01.2013 року) та
ненадання позивачем на вимогу митного
органу документів, а саме: договір
(угоду, контракт) із третіми особами,
пов'язаний з договором про поставку
товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця, якщо такі платежі
здійснюються за умовами, визначені
договором (угодою, контрактом);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) виробника товару; копії
митної декларації країни відправлення;
висновки про вартісні характеристики
товарів, підготовлені
спеціалізованими експертними
організаціями, та/або інформація
біржових організацій про вартість
товару або сировини.

Таким чином, оскільки надані позивачем
до митного оформлення документи
містили розбіжності щодо вартості
товару, тобто не є об'єктивними,
заявлені відомості не були
підтверджені документально та не
піддавалися обчисленню, Сумською
митницею обґрунтовано визначено митну
вартість товарів на підставі МД
600080000/2013/000128 від 08.01.2013 року згідно зі ст.
59 Митного кодексу України.

З огляду на викладене, колегія суддів
підтримує висновки суду першої
інстанції, що зважаючи на неможливість
застосування першого методу
визначення митної вартості, Сумська
митниця прийняла обґрунтоване рішення
про коригування митної вартості
товарів від 25.06.2013 р. №805130000/2013/000115/1 за
другорядним методом (за ціною договору
щодо ідентичних товарів).

У зв'язку з чим також є безпідставними
позовні вимоги Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"
стягнення з Державного бюджету України
суми надмірно сплаченого ввізного мита
у розмірі 2917,44 грн. та надмірно
сплаченого ПДВ у розмірі 58932,38 грн.

Доводи апеляційної скарги, з наведених
підстав, висновків суду першої
інстанції не спростовують.

Таким чином, колегія суддів
переглянувши, у межах апеляційної
скарги, рішення суду першої інстанції,
вважає, що суд першої інстанції вірно
встановив фактичні обставини справи,
ретельно дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду -без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 195, 196, 197, п.1 ч.1 ст.
198, 200, 205, 206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Публічного
акціонерного товариства "Сумихімпром"
залишити без задоволення.

Постанову Сумського окружного
адміністративного суду від 22.01.2014р. по
справі № 818/9111/13-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили.

Головуючий суддя Чалий І.С.Судді
Зеленський В.В. П'янова Я.В.