Справа № 2а-219/2009
Суддя: Онишкевич Т.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

26 березня 2014 року Справа № 876/1682/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Онишкевича Т.В.,

суддів
Дяковича В.П., Іщук Л.П.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Самборі та Самбірському
районі Львівської області на постанову
Самбірського міськрайонного суду
Львівської області від 19 листопада 2009
року у справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
Самбірському районі Львівської
області про зобов'язання провести
нарахування та виплату підвищення до
пенсії, як дитині війни,

ВСТАНОВИВ :

14 квітня 2009 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з адміністративним позовом, у
якому, просила зобов'язати управління
Пенсійного фонду України в
Самбірському районі Львівської
області (далі - УПФ України в
Самбірському районі) нарахувати та
виплатити їй, як дитині війни,
щомісячну державну соціальну допомогу
за період з 01 січня 2006 року по 31 грудня
2008 року у розмірі 4238,10 грн.

Постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 19 листопада 2009 року
вказаний позов задоволено частково та
зобов'язано УПФ України в Самбірському
районі нарахувати та виплатити
позивачці передбачене ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» підвищення до пенсії у розмірі 30
% мінімальної пенсії за віком за період
з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007 року та
з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

У поданій апеляційній скарзі УПФ
України в м. Самборі та Самбірському
районі, яке є правонаступником
відповідача, просить зазначену
постанову скасувати і прийняти нову
про відмову у задоволенні вимог
позивачки в повному обсязі,
посилаючись на порушення судом першої
інстанції норм матеріального права та
неповноту з'ясування істотних обставин
справи. Апеляційну скаргу обґрунтовує
тим, що законодавство України не
містить жодного нормативного акту,
прийнятого на виконання вимог ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» про підвищення розміру
пенсій дітей війни на 30 % мінімальної
пенсії за віком та не врегульовує
питання про те, які саме органи мають
проводити такі виплати, за рахунок яких
коштів і джерел. Стверджує, що при
ухваленні оскаржуваного рішення судом
не були враховані положення бюджетного
законодавства України, а також
видаткові можливості основного
фінансового документу держави і
Пенсійного фонду України.

Особи, які беруть участь у справі, в
судове засідання апеляційного суду не
з'явилися, а відтак на підставі п. 2 ч. 1
ст. 197 КАС України суд прийшов до
висновку про можливість розгляду
справи у порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апелянта у їх сукупності, апеляційний
суд приходить до переконання, що подана
апеляційна скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних мотивів.

Частково задовольняючи позовні вимоги
позивачки суд виходив із того, що вона
належить до категорії громадян, на яких
поширюються державні соціальні
гарантії дітям війни, а тому має право
на встановлене ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни»
підвищення до пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком. Оскільки
Конституційний Суд України своїми
рішеннями від 09 липня 2007 року № 6-рп/2007
та від 22 травня 2008 року № 10-рп/2008 визнав
неконституційними окремі положення
Законів України про Державний бюджет
України на 2007-2008 рр., якими було
зупинено і обмежено право на отримання
спірних доплат, невиплата УПФ України в
Самбірському районі щомісячної
надбавки у вищезазначеному розмірі за
період з 09 липня 2007 року по 31 грудня 2007
року та з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008
року. Строк звернення до суду з даним
адміністративним позовом підлягає
поновленню, оскільки пропущений
позивачкою з поважних причин.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, частково
відповідають нормам матеріального і
процесуального права та фактичним
обставинам справи.

Безспірно встановлено, що позивачка є
дитиною війни та відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» у редакції, що була чинною
на час виникнення та існування спірних
правовідносин у 2007-2008 рр., мала право на
підвищення виплачуваної їй
відповідачем пенсії у розмірі 30 %
мінімальної пенсії за віком.

Рішеннями Конституційного Суду
України від 09.07.2007 року та 22.05.2008 року
визнано такими, що не відповідають
Конституції України положення Законів
України про Державний бюджет на 2007-2008
рр., якими було зупинено (обмежено) дію
ст. 6 Закону України «Про соціальний
захист дітей війни», із вказівкою на те,
що дані рішення Конституційного Суду
України мають преюдиціальне значення
для судів загальної юрисдикції при
розгляді ними позовів у зв'язку з
правовідносинами, які виникли
внаслідок дії положень статей
зазначених законів, що визнані
неконституційними.

За чинним законодавством України
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими ч. 1 ст. 28 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування». Іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Разом із тим, згідно із ч. 2 ст. 99 КАС
України у редакції, що була чинна на час
виникнення спірних правовідносин та
вирішення справи судом першої
інстанції, для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється річний строк, який, якщо
не встановлено інше, обчислюється з
дня, коли особа дізналася або повинна
була дізнатися про порушення своїх
прав, свобод чи інтересів.

Пропущення строку звернення до
адміністративного суду є підставою для
відмови у задоволенні
адміністративного позову за умови,
якщо на цьому наполягає одна із сторін
(ч.1 ст. 100 КАС України у редакції, чинній
на час виникнення спірних
правовідносин та вирішення справи
судом першої інстанції).

З матеріалів справи видно, що позивачка
з даним адміністративним позовом
звернулася до суду 14 квітня 2009 року,
тобто з пропущенням встановленого
законом річного строку звернення до
суду.

Достатніх поважних причин, які б
позбавляли можливості своєчасно
звернутися до суду за захистом своїх
порушених прав з часу прийняття
Конституційним Судом України рішення
за № 6-рп/2007 від 09.07.2007 року та № 10-рп/2008
від 22.05.2008 року, позивачкою не наведено,
а відтак апеляційний суд вважає
належним чином невмотивованим і
безпідставним висновок суду першої
інстанції про необхідність поновлення
строку звернення до суду у даній
справі.

За таких обставин та виходячи із
встановленого законом річного строку
звернення до адміністративного суду,
на застосуванні якого наполягав
відповідач, апеляційний суд приходить
до переконання про правомірність
задоволення судом першої інстанції
позовних вимог лише за період з 22
травня 2008 року по 31 грудня 2008 року.

Оскільки функції з призначення,
нарахування та виплати пенсії
позивачці здійснює Пенсійний фонд
України в особі управління в
Самбірському районі Львівської
області, обов'язок щодо нарахування та
виплати їй доплати до пенсії, як дитині
війни, судом першої інстанції
правильно покладено на відповідача у
справі.

Достатніх правових підстав чи
застережень щодо неможливості
підвищення пенсії позивачці у
передбаченому ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни» розмірі
апеляційний суд не вбачає.

Посилання апелянта на відсутність
бюджетного фінансування встановленого
дітям війни підвищення до пенсії, як на
причину невиконання державою взятих на
себе зобов'язань, до уваги апеляційним
судом не приймаються, оскільки
реалізація особою права, що пов'язане з
отриманням бюджетних коштів, яке
базується на спеціальних та чинних на
час виникнення спірних правовідносин
нормативно-правових актах
національного законодавства, не може
бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

Доводи апелянта в іншій частині на
правомірність оскаржуваної постанови
не впливають та висновків суду не
спростовують.

Таким чином, оскільки при вирішенні
даного публічно-правового спору у
частині задоволення вимог позивачки
судом першої інстанції було допущено
порушення норм матеріального та
процесуального права, а мотиви, з яких
виходив суд під час ухвалення свого
рішення, не відповідають фактичним
обставинам справи, оскаржувана
постанова у цій частині підлягає
скасуванню з прийняттям нової про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 197, 198, 200, 202, 205, 207,
254 КАС України апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ :

апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі Львівської
області задовольнити частково.

Постанову Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 19
листопада 2009 року у справі № 2а-219/09 у
частині задоволення адміністративного
позову ОСОБА_1 скасувати і прийняти у
цій частині нову постанову, якою вимоги
позивачки задовольнити частково.

Визнати протиправною бездіяльність
управління Пенсійного фонду України в
Самбірському районі Львівської
області щодо не нарахування та
невиплати ОСОБА_1 передбаченого ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» підвищення до пенсії, як
дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком за період з 22 травня 2008
року по 31 грудня 2008 року.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Самборі та
Самбірському районі Львівської
області здійснити нарахування та
виплату ОСОБА_1 передбаченого ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» підвищення до пенсії, як
дитині війни, у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, обчисленого виходячи з
вимог ч. 1 ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» і ст. 58 Закону України
«Про Державний бюджет України на 2008 рік
та про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», за період
з 22 травня 2008 року по 31 грудня 2008 року з
урахуванням проведених у цей час
виплат.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

В іншій частині постанову Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 19 листопада 2009 року
залишити без змін.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, що беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя Т.В.Онишкевич

Судді В.П.Дякович

Л.П.Іщук