Справа № 822/1/14
Суддя: Білоус О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 822/1/14
Головуючий у 1-й інстанції: Ніколайчук
Суддя-доповідач: Білоус О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Білоуса О.В.

суддів: Курка О. П. Совгири Д. І.

при секретарі: Сокольвак Ю.В.

за участю:

позивача: ОСОБА_2

представників позивача: Мідько Л.М.,
Марковської О.В.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного Управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області на постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 31 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому Головного
Управління Міністерства доходів і
зборів України у Хмельницькій області
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень , -

В С Т А Н О В И В :

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Хмельницького
окружного адміністративного суду з
позовом до ДПІ у м. Хмельницькому про
визнання протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень. Позовні
вимоги мотивовано тим, що ДПІ у м.
Хмельницькому було проведено
документальну позапланову перевірку
ФОП ОСОБА_2 з питань документального
підтвердження господарських відносин
за період з 01.01.2012 по 31.12.2012, за
результатами якої складено акт від
13.12.2013 №22-25-17-02/5075/НОМЕР_1. На підставі
акту ДПІ у м. Хмельницькому були
прийняті податкові
повідомлення-рішення від 25.12.2013 року
№/3045, від 27.12.2013року № /3048,
рішення №3049 від 27.12.2013 року, а також
вимогу про сплату боргу (недоїмки) в
розмірі 20204,03 грн. за №Ф-306 від 27.12.2013
року. Вважаючи висновки податкового
органу безпідставними, а рішення -
неправомірними, просили визнати
податкові повідомлення-рішення та
вимогу протиправними та скасувати.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 31.01.2014 року
позов задоволено. Не погоджуючись із
рішенням суду першої інстанції,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить суд скасувати постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 31.01.2014 року,
та прийняти нове рішення, яким
відмовити у задоволенні позовних
вимог, посилаючись при цьому на неповне
з'ясування обставин, які мають значення
для справи та порушення норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного
вирішення спору.

В судове засідання представник
апелянта (відповідача) не з'явився, хоча
про час та місце розгляду справи
повідомлявся своєчасно та належним
чином. Про причини неявки в судове
засідання суд не повідомив, клопотань
про відкладення розгляду справи не
направляв.

Позивач, представники позивача в
судовому засіданні апеляційну скаргу
не визнали у повному обсязі, проти її
задоволення заперечили, вважаючи
рішення суду першої інстанції
законним, обґрунтованим і таким, що
відповідає фактичним обставинам
справи. Крім того, дали пояснення по
суті апеляційної скарги, аналогічні
викладеним в письмових запереченнях,
що приєднані до матеріалів справи.
Просили залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а рішення суду першої
інстанції - без змін.

Заслухавши пояснення позивача,
представників позивача, дослідивши
матеріали справи та доводи апеляційної
скарги, колегія суддів вважає, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, а рішення суду першої
інстанції необхідно залишити без змін,
з наступних підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Частиною 3 статті 2 КАС України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку. При цьому в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо
він заперечує проти
адміністративного позову (ч. 2 ст. 71 КАС
України).

Частиною 1 ст. 195 КАС України
встановлено, що суд апеляційної
інстанції переглядає судові рішення
суду першої інстанції в межах
апеляційної скарги.

Як вірно встановлено судом першої
інстанції та підтверджується
матеріалами справи, ОСОБА_2
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності - фізична
особа, та перебуває на обліку в ДПІ м.
Хмельницькому.

ДПІ у м. Хмельницькому було проведено
документальну планову виїзну
перевірку суб'єкта підприємницької
діяльності - ФОП ОСОБА_2 щодо
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків і
зборів за період з 01.01.2012р. по 31.12.2012р.,
дотримання законодавства щодо
укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками, правильності
нарахування, обчислення та сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування,
виконання вимог валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2012р. по
31.12.2012р.

За наслідками даної перевірки складено
акт №22-25-17-02/5075/НОМЕР_1 від 13.12.2013 року. На
підставі вказаного акту ДПІ у м.
Хмельницькому було винесено: податкове
повідомлення-рішення форми «С» від
25.12.2013 № /3045 про застосування
штрафних (фінансових) санкцій за
порушення законодавства в сфері
застосування реєстраторів
розрахункових операцій в розмірі 132901,76
грн.; податкове повідомлення-рішення
форми «Р» від 27.12.2013 № /3048, яким
визначено грошове зобов'язання з ПДФО в
сумі 13210,65 грн. (8807,10 грн. - основний
платіж, 4403,55 грн. - штрафні (фінансові)
санкції); рішення №3049 від 27.12.2013 про
застосування штрафних санкцій (1010,20
грн.) за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в сумі 20204,03 грн.; вимогу про
сплату боргу (недоїмки) в розмірі 20204,03
грн. за №Ф-306 від 27.12.2013.

Зокрема, перевіркою правомірності
формування витрат, пов'язаних із
здійсненням господарської діяльності,
відображених у додатку 5 до податкової
декларації, поданої позивачем,
встановлено порушення вимог п. 138.2 ст.
138, п.п. 139.1.1, п.п. 139.1.9, п. 139.1, ст. 139
Податкового Кодексу України (далі - ПК
України) - позивачем до складу валових
витрат, пов'язаних з веденням
господарської діяльності, віднесено
витрати по списанню дизельного палива
на загальну вартість 58224,90 грн., які
документально не підтверджені.

На підтвердження правомірності
віднесення зазначених витрат до складу
валових позивачем були надані суду
договір оренди автомобіля марки Ford Transit
Connect, договір оренди транспортного
засобу марки Mercedes-Benz, копії чеків РРО на
загальну суму 58224,90 грн.; авансові звіти
водіїв; наказ №1 від 03.01.2012 про порядок
використання автомобіля ; акти на
списання ПММ. Згідно актів на списання
пального за 2012 рік було списано по двох
автомобілях 6973,36 літрів пального. Це,
зокрема, підтверджується доданим до
матеріалів справи детальним
розрахунком використання ПММ ФОП
ОСОБА_2 за 2012 рік.

Вирішуючи по суті існуючий спір, суд
першої інстанції керувався тим, що
підпунктом 14.1.27. п. 14.1. ст. 14 ПК України
визначено поняття витрат, якими є сума
будь-яких витрат платника податку у
грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Для цілей оподаткування, у
відповідності до п. 44.1. ст. 44 ПК України,
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Відповідно до п.138.2. ст. 138 ПК України,
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Пунктом 138.10. ст. 138 ПК України визначено,
що до складу інших витрат включаються
адміністративні витрати, спрямовані на
обслуговування та управління
підприємством, зокрема витрати на
утримання основних засобів, інших
необоротних матеріальних активів
загальногосподарського використання
(оперативна оренда (у тому числі оренда
легкових автомобілів), придбання
пально-мастильних матеріалів, стоянка,
паркування легкових автомобілів,
страхування майна, амортизація, ремонт,
опалення, освітлення, водопостачання,
водовідведення, охорона).

Інші витрати визнаються витратами того
звітного періоду, в якому вони були
здійснені, згідно з правилами ведення
бухгалтерського обліку (п. 138.5. ст. 138
ПКУ).

Витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку, у
відповідності до пп. 139.1.9. п.139.1. ст. 139
ПКУ, не включаються до складу витрат.

Відповідно до п.п.5 п.6 «Порядку ведення
Книги обліку доходів і витрат, яку
ведуть фізичні особи-підприємці, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність» затвердженого наказом
Міністерства юстиції України 30.12.2010
№1425/18720 (далі - Порядок), самозайняті
особи заносять до графи 5 Книги
реквізити документа, який підтверджує
понесені витрати, що безпосередньо
пов'язані з отриманим доходом.
Документами, які підтверджують
витрати, можуть бути, зокрема, платіжне
доручення, прибутковий касовий ордер,
квитанція, фіскальний чек, акт закупки
(виконаних робіт, наданих послуг) та
інші первинні документи, що
засвідчують факт оплати товарів, робіт,
послуг.

На підставі дослідження поданих
документів суд першої інстанції дійшов
правильного висновку про те, що
позивачем правомірно віднесено до
складу валових витрат витрати по
списанню дизельного палива на суму
58224,90 грн., оскільки такі витрати
безпосередньо пов'язані з провадженням
господарської діяльності ФОП ОСОБА_2,
та підтверджені документально.

В ході перевірки було виявлено також
порушення позивачем порядку обліку
товарних запасів а саме, в графах 4, 5
Книги обліку доходів і витрат, де
ведеться облік придбаних
товарно-матеріальних цінностей,
платником не обліковано отримане 29.02.2012
м'ясо та м'ясопродукти курки вартістю
66450,88 грн. без ПДВ. Факт отримання товару
підтверджується наданими до перевірки
первинними документами, виписаними ПАТ
«Миронівський хлібопродукт». В Книзі
обліку доходів і витрат позивачем
визначені залишки товарних запасів
лише станом на 01.01.2012р. в сумі 91434,62 грн.
та станом на 01.01.2013р. року в сумі 24973,69
грн. без врахування вартості ТМЦ
придбаних згідно вище зазначених
первинних документів.

Крім того, перевіркою виявлено, що
позивач проводив розрахункові
операції через реєстратори
розрахункових операцій без
використання режиму попереднього
обліку кількості товарів. Акти
списання на м'ясо та м'ясопродукти
курки відсутні.

Вирішуючи спір в цій частині, суд
першої інстанції виходив із
наступного. Відповідно до п.12 ст.3
Закону України «Про застосування
реєстраторів розрахункових операцій у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг» від 06.07.1995
№265/95-ВР (далі - Закон №265/95-ВР) суб'єкти
господарювання, які здійснюють
розрахункові операції в готівковій
та/або в безготівковій формі (із
застосуванням платіжних карток,
платіжних чеків, жетонів тощо) при
продажу товарів (наданні послуг) у
сфері торгівлі, громадського
харчування та послуг зобов'язані: вести
у порядку, встановленому
законодавством, облік товарних
запасів на складах та/або за місцем
їх реалізації, здійснювати продаж
лише тих товарів, які відображені в
такому обліку, за винятком продажу
товарів особами, які відповідно до
законодавства оподатковуються за
правилами, що не передбачають ведення
обліку обсягів реалізованих товарів
(наданих послуг).

Статтею 20 Закону №265/95-ВР передбачено,
що до суб'єктів підприємницької
діяльності, що здійснюють реалізацію
товарів, які не обліковані у
встановленому порядку, застосовується
фінансова санкція у розмірі подвійної
вартості не облікованих товарів за
цінами реалізації, але не менше десяти
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян. Вказана норма застосовується
лише в тому випадку, якщо під час
перевірки податкові контролери
з'ясують, що товар, який реалізовується,
взагалі не перебуває на обліку, тобто в
принципі не оприбуткований, і
документи на його отримання від
постачальника відсутні.

Судом першої інстанції встановлено, що
товарні запаси, отримані 29.02.2012р. по
товарно-транспортній накладній №КА
0107904, оприбутковані позивачем, про що
свідчить наявність у нього цієї
накладної, прибуткового ордеру, акта
приймання-передачі продукції, який є
невід'ємним додатком до
товарно-транспортної накладної. Факт
оприбуткування товару, придбаного
29.02.2012 по товарно-транспортній
накладній №КА 0107904 на суму 79741,09 грн. в т.
ч. ПДВ 13290,21 грн., визнано перевіряючими
в розділі 2.5 Акту перевірки (в Таблиці
зведених даних щодо задекларованих та
встановлених у ході проведення
перевірки сум податкового кредиту, за
лютий 2012 року визнано правомірним
декларування 229863 грн. податкового
кредиту за податковою накладною № 2602016
від 29.02.2012 р. від ПАТ «Миронівський
хлібопродукт» на загальну суму 79741,09
грн. в т.ч. ПДВ 13290,21 грн., сума без ПДВ
66450,88 грн. )

Крім того, відповідно до положень п.177.10
ст.177 ПК України фізичні
особи-підприємці зобов'язані вести
Книгу обліку доходів і витрат та мати
підтверджуючі документи щодо
походження товару.

Пунктом п.п.4, 5 п. 6 «Порядку ведення
книги обліку доходів і витрат, які
ведуть фізичні особи-підприємці, крім
осіб, що обрали спрощену систему
оподаткування, і фізичні особи, які
провадять незалежну професійну
діяльність» передбачено, що: «графа 4
розраховується як різниця між
отриманим доходом від здійснення
господарської або незалежної
професійної діяльності (графа 2) та
сумою повернутих самозайнятою особою
коштів за товари (роботи та послуги)
(графа 3); до графи 5 записуються
реквізити документа, який підтверджує
понесені витрати, пов'язані з отриманим
доходом. Документами, які
підтверджують витрати, можуть бути,
зокрема, товарно-транспортна накладна
та/або платіжне доручення, фіскальний
чек...».

У графі 5 відображається загальна
вартість придбаних ТМЦ згідно
документів вказаних в графі 4.
Законодавець дає вичерпний перелік
первинних документів, реквізити яких
фізичні особи-підприємці повинні
вписувати до граф 4 та 5 Книги. Таким
чином, в Книгу обліку доходів і витрат
заносяться реквізити документів, що
підтверджують понесені витрати
пов'язані з отриманням доходу, а не всі
документи на оприбуткування товару.
Оскільки поставка товару від 29.02.12 з ПАТ
«Миронівський хлібопродукт» в 2012 році
позивачем не оплачена, тобто позивач на
той час не поніс витрат на придбання
товару, то підстави для внесення запису
відсутні.

Перевіркою правильності проведення
остаточного розрахунку податку на
доходи фізичних осіб за період з
01.01.2012р. по 31.12.2012р. встановлено
порушення позивачем п.177.1, п.177.2 ст.177 ПК
України. Оскільки відповідачем не
визнано витрати на придбання
дизельного палива на загальну суму
58224,90 грн., що призвело до збільшення
чистого оподатковуваного доходу на цю
ж суму, то ДПІ у м. Хмельницькому
донараховано податку на доходи
фізичних осіб в розмірі 8807,10 грн. - за
основним платежем та 4403,55 грн. - за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами). Питання щодо правомірності
таких висновків досліджувалось вище.

Перевіркою достовірності відображення
у звітності сум доходу, отриманого від
здійснення діяльності, що підлягає
обкладенню податком на доходи фізичних
осіб та на який нараховується єдиний
внесок встановлено порушення пункту 2,
частини 1, ст. 7 Закону України «Про збір
та облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування» від 08.07.2010 №
2464-VI (далі - Закон № 2464-VI ). На думку
податкового органу, позивачем було
занижено суму доходу (прибутку),
отриманого від провадження діяльності,
що підлягає обкладенню податком на
доходи фізичних осіб та відповідно
єдиним внеском за 2012 рік в сумі 58224,90
грн., в результаті допущених порушень
податкового законодавства, що
відображено в пункті 2.1, розділу 2 Акта
перевірки.

Разом з тим, перевіркою правильності
нарахування єдиного внеску з сум
доходу, на який нараховується єдиний
внесок у розмірі 34,7 %, встановлено
порушення ч. 11, ст. 8 Закону № 2464-VІ.
Згідно Акту перевірки позивачем
занижено суму єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування за 2012 рік в сумі
20204,03 грн.

27.12.2013 відповідачем прийнято рішення
№3049 про застосування штрафних санкцій
за донарахування територіальним
органом доходів і зборів або платником
своєчасно не нарахованого єдиного
внеску в розмірі по основному платежу в
сумі 20204,03 грн. та штрафними санкціями в
сумі 1010,20 грн. та податкову вимогу №
Ф-306, якою вимагається сплатити
недоїмку зі сплати єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування в розмірі 20204,03
грн.

Оскільки судом першої інстанції
правильно встановлено правомірність
віднесення позивачем до складу валових
витрат придбання дизельного палива на
загальну суму 58224,90 грн., і апеляційним
судом підтверджено обґрунтованість
таких висновків, рішення про
застосування штрафних санкцій та
податкова вимога підлягають
скасуванню з підстав, досліджених вище.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищенаведеним,
матеріалами справи, а тому колегією
суддів відхиляються, оскільки не дають
підстав для висновку про порушення
судом першої інстанції норм права, які
призвели до неправильного вирішення
справи, тобто прийнята постанова
відповідає матеріалам справи та
вимогам закону, і підстав для її
скасування не вбачається.

Відповідно до статті 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.
Не може бути скасоване правильне по
суті рішення суду з одних лише
формальних підстав.

На підставі наведеного колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
правильного висновку щодо задоволення
заявлених вимог у спосіб та межах,
визначених законом.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Хмельницькому Головного Управління
Міністерства доходів і зборів України
у Хмельницькій області, - залишити без
задоволення, а постанову Хмельницького
окружного адміністративного суду від 31
січня 2014 року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена в касаційному порядку
згідно ст. 212 КАС України.

Ухвала суду складена в повному обсязі
31 березня 2014 року .

Головуючий
Білоус О.В.

Судді
Курко О. П.

Совгира Д. І.