Справа № 2027/2а-16653/11
Суддя: Ральченко І.М.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

03 березня 2014 р. Справа №
2027/2а-16653/11Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Ральченка І.М.

Суддів: Катунова В.В. , Рєзнікової С.С.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м.Харкова
на постанову Московського районного
суду м. Харкова від 29.08.2011р. по
справі № 2027/2а-16653/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м.Харкова

про визнання неправомірними дій та
зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Харкова про
визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити дії.

Постановою Московського районного
суду м. Харкова від 29.08.2011 року позовні
вимоги задоволено.

Визнано протиправною бездіяльність
Управління Пенсійного фонду України у
Київському районі м. Харкова по
невиконанню вимог ст. 59, 54 та 67 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
що призвело до незаконного нарахування
і сплати ОСОБА_1, інваліду ЧАЕС II групи,
державної та додаткової пенсії в
значно меншому розмірі, ніж
передбачено Законом.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Харкова зробити перерахунок ОСОБА_1
основної пенсії у відповідності до ч. 4
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» у розмірі 8 мінімальних
пенсій за віком, та додаткової пенсії у
відповідності до ст. 50 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян як постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» у розмірі
75% мінімальної пенсії за віком,
встановленої ст. 28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування»,та провести відповідь
виплати з 01.01.2007 року і в подальшому у
разі прийняття урядом рішень щодо
збільшення мінімальної пенсії за
віком, провадити відповідні
перерахунки пенсії з забезпеченням її
виплати державної та додатково" пенсії
відповідно до ч. 3 ст. 67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Відповідач, не погодившись з рішенням
суду першої інстанції, подав
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції скасувати
оскаржувану постанову та прийняти нову
постанову, якою в задоволенні позовних
вимог відмовити.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги зазначив, що постанову винесено
з порушенням норм матеріального права.
Неправомірність в діях відповідача,
щодо нарахування пенсії позивачу,
відсутня, оскільки управління при
здійсненні обчислення пенсії діяло на
підставі Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", постанов Кабінету
Міністрів України № 1293 "Про збільшення
розмірів пенсії деяким категоріям
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" від 27.12.2005
року, № 530 від 28 травня 2008 р. "Деякі
питання соціального захисту окремих
категорій громадян".

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції, дослідивши матеріали
справи, вважає, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Приймаючи рішення про задоволення
позову, суд першої інстанції виходив з
того, що позивач має право на отримання
державної пенсії в розмірі,
передбаченому ч.4 ст. 54 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", та
додаткової пенсії відповідно до ч.1 ст.
50 Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", а відповідач неправомірно
відмовив у проведенні перерахунку
даних пенсій за період з 01.01.2007 р. та в
подальшому при зміні розміру
мінімальної пенсії.

Таким чином, суд першої інстанції
дійшов висновку про необхідність
захисту прав позивача на отримання
зазначених пенсій з 01.01.2007 року, а також
зобов'язав здійснювати такий
перерахунок в подальшому з урахуванням
збільшення мінімальної пенсії.

Колегія суддів частково погоджується з
даним висновком суду, виходячи з
наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач звернувся до суду з
адміністративним позовом 16.08.2011 року із
вимогами щодо захисту його порушених
прав, що мали місце з 01.01.2007 року.

Колегія суддів зауважує, що порушене
право позивача на отримання пенсії
підлягає захисту в межах
шестимісячного строку. При цьому
колегія суддів виходить з наступного.

Відповідно до ч. 1 ст. 99 КАС України
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами.

Згідно ч. 2 ст. 99 КАС України для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлено шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Отже, враховуючи дату звернення
позивача до суду, шестимісячний строк
на звернення до суду з позовом та
період за який позивач просить суд
захистити його права, колегія суддів
приходить до висновку, що права
позивача підлягають захисту з 16.02.2011
року.

Відповідно до ч. 1 ст. 100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала, не
знайде підстав для поновлення строку,
про що постановляється ухвала.

Приймаючи рішення про поновлення
позивачу строку на звернення до суду з
позовом суд першої інстанції не навів
підстав для його поновлення.

З матеріалів справи таких підстав не
вбачається. Доказів поважності
пропуску строку на звернення до суду з
позовом позивачем не надано.

Також колегія суддів відхиляє доводи
позивача щодо необхідності
застосування до спірних правовідносин
положень ч. 1 ст. 76 Закону України "Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку", які не
передбачають обмеження звернення до
суду із позовом строком давності,
оскільки правовідносини у даній справі
повинні розглядатись, в першу чергу,
виходячи з правомірності або
неправомірності дій чи бездіяльності
органу владних повноважень, на
звернення для оскарження яких Кодексом
адміністративного судочинства України
встановлено певний строк.

Крім того, положеннями зазначеного
Закону встановлено строк звернення до
суду з позовом про відшкодування
ядерної шкоди, а не із позовом про
перерахунок пенсії.

Отже, виходячи із зазначених обставин
справи, колегія суддів вважає, що судом
при ухваленні рішення було порушено
приписи ст.ст. 99, 100 КАС України, що
призвело до частково необґрунтованого
задоволення позову.

Таким чином, колегія суддів дійшла
висновку, що через порушення судом норм
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, а
постанова суду першої інстанції в
частині задоволення позовних вимог за
період з 01.01.2007 року по 15.02.2011 року -
підлягає скасуванню, а позовні вимоги в
зазначеній частині підлягають
залишенню без розгляду.

Відносно позовних вимог про визнання
дій незаконними, призначення та
виплату основної та додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю в розмірах,
встановлених законом, стягнення
заборгованості по пенсії за період з
16.02.2011 року колегія суддів зазначає
наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивач є інвалідом 2 групи та
віднесений до І категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, що підтверджується
доданими до справи копіями посвідчення
серії НОМЕР_1 та довідки МСЕК серії
ХАР-05 № 002385, та має право на отримання
державної та додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю відповідно до
Закону України Закону України "Про
статус і соціальний громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Відповідно до ст. 46 Конституції
України громадяни мають право на
соціальний захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Основні положення щодо реалізації
конституційного права громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, на охорону їхнього життя та
здоров'я, створення єдиного порядку
визначення категорій зон
радіоактивного забруднення територій,
умов проживання і трудової діяльності
на них, соціального захисту населення
визначені та закріплені в Законі
України Закону України "Про статус і
соціальний громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Статтею 49 Закону України Закону
України "Про статус і соціальний
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"
передбачено, що пенсії особам,
віднесеним до категорій 1,2,3,4
встановлюються у вигляді: а) державної
пенсії; б) додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, яка призначається
після виникнення права на державну
пенсію.

Відповідно до п. 4 ст. 54 Закону України
Закону України "Про статус і соціальний
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" в усіх
випадках розміри пенсій для інвалідів,
щодо яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими: по другій групі
інвалідності - 8 мінімальних пенсій за
віком.

Відповідно до ч.1 ст. 50 Закону України
Закону України "Про статус і соціальний
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" особам,
віднесеним до першої категорії
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю у
розмірах: інвалідам другої групи - 75 %
мінімальної пенсії за віком.

Згідно ч. 3 ст. 67 Закону України Закону
України "Про статус і соціальний
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" у разі
збільшення розміру прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
підвищується розмір пенсії визначений
відповідно до ст. 54 цього Закону, а
також розмір додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, особам
віднесеним до 1, 2, 3, 4 категорій.

Наявність такого права у позивача є
визначальною для вирішення даного
спору, крім того це право гарантується
Конституцією України (ч.2 ст.46
Конституції України).

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з положеннями ч. 4 ст. 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, за конституційними нормами,
виходячи з пріоритетності законів над
підзаконними актами, суд першої
інстанції дійшов правильного висновку,
що при визначенні розміру пенсій
позивачеві застосуванню підлягають
ст.ст.50 та 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи".

Колегія суддів зазначає, що з 16.02.2011
року підстави для невиплати позивачеві
державної та додаткової пенсій у
відповідності до ст.ст. 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" були
відсутні, зміни у зазначені статті не
вносились, а тому колегія суддів дійшла
висновку щодо необґрунтованої відмови
відповідача у здійсненні перерахунку
пенсії за зазначений період.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо обов'язку відповідача з
16.02.2011 року здійснювати позивачеві
нарахування та виплату основної та
додаткової пенсії у відповідності до
приписів ст.ст. 50, 54 Закону України "Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Однак, колегія суддів зазначає, що
судом першої інстанції помилково
зобов'язано відповідача здійснювати
перерахунок пенсії в подальшому з
урахуванням збільшення прожиткового
мінімуму, тобто захищено його право на
майбутнє.

З положень ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
вбачається, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод і інтересів
фізичних осіб, прав і інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Зі змісту наведеної правової норми
видно, що судовому захисту підлягають
лише порушені права, свободи і інтереси
фізичних або права і інтереси
юридичних осіб, а не можливість їх
порушення в майбутньому.

В цьому зв'язку суд вважає неможливим
розглядати вимоги щодо зобов'язання
суб'єкта владних повноважень вчиняти
дії у майбутньому у зв'язку з
вірогідним настанням певних наслідків,
оскільки у суду на час розгляду справи
відсутні підстави для прийняття
рішення стосовно законності таких дій.

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що рішення суду першої
інстанції через порушення норм
процесуального права, які призвели до
ухвалення неправильного рішення,
підлягає скасуванню.

Згідно ч. 2 ст. 205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Отже, колегія суддів дійшла висновку,
що рішення суду першої інстанції через
порушення ним норм процесуального
права, які призвели до ухвалення
неправильного рішення, підлягає
скасуванню з прийняттям нової
постанови про часткове задоволення
позову.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, 197, п. 3 ст. 198,
ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в Київському
районі м.Харкова - задовольнити
частково.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 29.08.2011р. по справі №
2027/2а-16653/11 - скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в Київському районі м.Харкова
про визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії -
задовольнити частково.

Визнати протиправною відмову
Управління Пенсійного фонду України в
Київському районі м.Харкова у
здійсненні перерахунку пенсії ОСОБА_1 у
відповідності до вимог ст.ст. 50, 54
Закону України "Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи".

Зобов'язати Управління Пенсійного
фонду України в Київському районі м.
Харкова провести ОСОБА_1 перерахунок і
виплату пенсії по інвалідності та
додаткової пенсії відповідно до ст.ст.
50, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи з розміру
мінімальної пенсії, встановленого ч. 1
ст. 28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", за період з 16.02.2011 року.

Позовні вимоги ОСОБА_1 за період з 01.01.2007
року по 15.02.2011 року - залишити без
розгляду.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя Ральченко І.М.Судді
Катунов В.В. Рєзнікова С.С.