Справа № 742/2311/13-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 742/2311/13-а
Головуючий у 1-й інстанції: Білокур В.І.
Суддя-доповідач:
У Х В А Л А

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді: Безименної
Н.В.,

суддів: Аліменка В.О.
та Бєлової Л.В.,

при секретарі: Проценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Києві апеляційну скаргу
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області на постанову
Прилуцького міськрайонного суду
Чернігівської області від 16 травня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області про визнання
рішень і дій незаконними, -

В С Т А Н О В И Л А :

У травні 2013 року позивач звернувся в
Прилуцький міськрайонний суд
Чернігівської області з позовом до
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Чернігівській області, в якому просив
визнати рішення і дії відповідача
незаконними, скасувати постанову від
27.12.2012 року про закінчення виконавчого
провадження, зобов'язати відповідача
вчинити дії щодо виконання і цілому
вимог виконавчого листа Прилуцького
міськрайонного суду № 2-а-884 виданого
21.03.2011 року.

Постановою Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 16
травня 2013 року позов задоволено
частково, а саме: визнано незаконною та
скасовано постанову про закінчення
виконавчого провадження з примусового
виконання виконавчого листа № 2-а884 від
9 березня 2011 року про зобов'язання
управління праці та соціального
захисту населення Прилуцької міської
ради Чернігівської області провести
перерахунок та здійснити виплату
ОСОБА_2 щорічну допомогу на
оздоровлення за 2010 рік відповідно до
ст. 48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом
України «Про державний бюджет на 2010
рік», з урахуванням виплаченої
грошової допомоги, винесену 27 грудня 2012
року Відділом примусового виконання
рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції в Чернігівській
області. В іншій частині позову
відмовлено.

Рішення суду вмотивовано тим, що у
досліджених матеріалах справи не
вбачається обставин часткового
виконання та неможливості виконання
рішення без участі боржника, оскільки
постановою суду визначено дві вимоги:
здійснити перерахунок та здійснити
виплату.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та винести нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі. На
думку апелянта, постанова суду
винесена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
не відповідає фактичним обставин
справи та підлягає скасуванню.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198 та ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини та наданим доказам
дав правильну правову оцінку і дійшов
до обґрунтованого висновку про
часткове задоволення позову, виходячи
з наступного.

З матеріалів справи вбачається, що
постановою Прилуцького міськрайонного
суду від 15 лютого 2011 року зобов'язано
Управління праці та соціального
захисту населення Прилуцької міської
ради Чернігівської області провести
перерахунок та здійснити виплату
позивачу щорічну грошову допомогу на
оздоровлення за 2010 рік відповідно до
ст.48 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з урахуванням мінімальної
заробітної плати, встановленої Законом
України «Про державний бюджет на 2010
рік» та виплатити недоплачену щорічну
допомогу на оздоровлення за 2010 рік . На
підставі вказаної постанови судом був
виданий виконавчий лист, що був
пред'явлений позивачем до виконання.

Головним державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції в
Чернігівській області Петренко
С.В. вказаний виконавчий лист разом із
заявою стягувача прийнятий та винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

Однак, 27 грудня 2012 року тим же державним
виконавцем Петренко С.В. винесено
постанову про закінчення виконавчого
провадження, посилаючись на
неможливість виконання рішення суду
через незалежні від боржника
обставини, а саме відсутність коштів на
рахунках для даного виду виплати.

Суд першої інстанції дійшов до
висновку, що вказана постанова
відповідача є незаконною.

З вказаним висновком не можливо не
погодитися, виходячи з наступного.

Оскільки ст. 1 Закону України «Про
виконавче провадження» визначає
виконавче провадження як завершальну
стадію судового провадження,
невиконання судового рішення є
порушенням прав позивача, проголошених
ст. 6 Конвенції прав людини та
основоположних свобод.

Частиною 1 ст. 11 Закону України «Про
виконавче провадження» передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
вживати передбачених цим Законом
заходів примусового виконання рішень,
неупереджено, своєчасно і в повному
обсязі вчиняти виконавчі дії, а
частиною 2 цієї статті передбачено, що
державний виконавець здійснює заходи,
необхідні для своєчасного і в повному
обсязі виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення, у спосіб та в порядку,
встановленому виконавчим документом і
цим Законом.

Відповідно до п. 8, 11 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження»,
виконавче провадження підлягає
закінченню у разі фактичного виконання
в повному обсязі рішення згідно з
виконавчим документом, повернення
виконавчого документа до суду чи
іншого органу (посадової особи). Який
його видав, у випадку передбаченому ч. 3
ст. 75 цього закону.

Згідно з ч. 3 ст. 75 Закону України «Про
виконавче провадження» у разі якщо
виконати рішення без участі боржника
неможливо, державний виконавець
накладає на боржника штраф відповідно
до статті 89 цього Закону та вносить
подання (повідомлення) правоохоронним
органам для притягнення боржника до
відповідальності згідно із законом,
після чого виносить постанову про
закінчення виконавчого провадження,
яка затверджується начальником
відділу, якому безпосередньо
підпорядкований державний виконавець,
і повертає виконавчий документ до суду
чи іншого органу (посадової особи), що
його видав.

Колегією суддів встановлено, що
відповідачем не надано суду достатніх
та належних доказів у підтвердження
правомірності винесення оскаржуваної
постанови від 27 грудня 2012 року, а саме
доказів щодо виплати позивачу
нарахованої пенсії, що свідчить про
необґрунтованість закінчення
виконавчого провадження з підстав п. 11.
ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження».

Враховуючи вищевикладене та те, що
державний орган не може посилатися на
відсутність коштів як на підставу не
виплати боргу за судовим рішенням, про
що також зазначено в Рішеннях
Європейського Суду з прав людини
(справа «Бурдов проти Росії) від 7
травня 2002 року, (справа «Жовнер проти
України») від 29 червня 2004 року, суд
першої інстанції дійшов до
обґрунтованого висновку про часткове
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують висновки суду першої
інстанції.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів дійшла до висновку, що
апеляційну скаргу потрібно залишити
без задоволення, а оскаржувану
постанову суду без змін.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 212 та 254
КАС України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції у Чернігівській
області - залишити без задоволення.

Постанову Прилуцького міськрайонного
суду Чернігівської області від 16
травня 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлено 17
березня 2014 року.

Головуючий суддя:
Н.В. Безименна

Судді:
В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова

.

Головуючий суддя
Безименна Н.В.

Судді:
Бєлова Л.В.

Аліменко В.О.