Справа № 804/1425/14
Суддя: Лозицька Ірина Олександрівна
Дата ухвалення: 2014-02-07 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

копія ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
07 лютого 2014 р. Справа № 804/1425/14
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі судді
Лозицької І.О., розглянувши в порядку
скороченого провадження
адміністративну справу за позовом
Управління пенсійного фонду України в
м. Марганець Дніпропетровської області
до Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в м.
Марганці про зобов'язання вчинити
Управління пенсійного фонду України в
м. Марганець Дніпропетровської області
звернулось до Дніпропетровського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
Дніпропетровської області, в якому
просить суд зобов'язати Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганець
Дніпропетровської області
відшкодувати суму пенсії в розмірі 600,00
грн., виплачену громадянину ОСОБА_1,
каліцтво якого сталося на території
колишнього СРСР та країн СНД.
В обґрунтування позовних вимог,
позивачем зазначено, що ОСОБА_1
протягом вересня-грудня 2013р. позивачем
виплачена пенсія по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві, як особі, яка отримала
каліцтво на території колишнього СРСР
та країн СНД. Відповідно до ст.2 Законом
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку, відповідно до цього
Закону. Згідно з пп. «г», «д» ст.21 Закону
№1105 до обов'язків Фонду соціального
страхування відноситься своєчасне та в
повному обсязі відшкодовування пенсій
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
Відповідач пред'явлений позов не
визнав, подав на нього письмові
заперечення, в яких просив суд
відмовити у задоволенні позову,
посилаючись на те, що відповідно до
діючих порядків правління Пенсійного
фонду України, правління Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4, визначено, що відшкодування витрат
може мати місце лише на
централізованому рівні Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві або
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат, а не
їх органами на місцях, отже, позовні
вимоги щодо зобов'язання вчинити певні
дії, є неправомірними.
Відповідно до ст.183-2 КАС України, позов
прийнято до розгляду в скороченому
провадженні та ухвалою суду
відповідачу запропоновано у 10-тиденний
строк з дня отримання ухвали про
відкриття надати до суду заперечення
на позов або заяву про визнання позову.
Відповідач повідомлений про розгляд
справи належним чином, відповідно до
вимог ст. 35 КАС України.
Відповідно до ч. 4 ст. 183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суддя розглядає справу в
порядку скороченого провадження
одноособово, без проведення судового
засідання та виклику осіб, які беруть
участь у справі. За результатами
розгляду справи у скороченому
провадженні, суддя, оцінивши
повідомлені позивачем, відповідачем
обставини, за наявності достатніх
підстав приймає законне та
обґрунтоване судове рішення.
Згідно до п.2 ч.5 ст.183-2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, справа повинна бути
розглянута у порядку скороченого
провадження не пізніше трьох днів з дня
закінчення строку, передбаченого
частиною третьою цієї статті, якщо до
суду не було подано заперечення
відповідача та за умови, що справа
розглядається судом за
місцезнаходженням відповідача.
Дослідивши матеріали справи, всебічно
і повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтуються позовні
вимоги, об'єктивно оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
приходить до наступних висновків.
Судом встановлено, що спірна сума,
відносно якої позивачем заявлена
вимога щодо зобов'язання відповідача
прийняти її до заліку, є сумою пенсії
гр. ОСОБА_1 по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві, що
стався на території колишнього СРСР та
країн СНД, виплаченою позивачем
протягом вересня - грудня 2013р.
Суд зазначає, що принципи та загальні
правові, фінансові та організаційні
засади загальнообов'язкового
державного соціального страхування
громадян в Україні врегульовані
положеннями Основ законодавства
України «Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» від
14.01.98р. № 16/98-ВР (далі - Основи),
відповідно до яких, залежно від
страхового випадку, визначені наступні
види загальнообов'язкового державного
соціального страхування: - пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням; -
медичне страхування; - страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності; -
страхування на випадок безробіття; -
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ (ст. 4).
Відповідно до п.4 ч.1 ст.25 Основ, пенсія
по інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, є видом
соціальних послуг та матеріального
забезпечення, яка надається за
страхуванням від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання. Отже, пенсія по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання, є наслідком
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання. Законом України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» від 23.09.99р. № 1105
(далі - Закон №1105), який виданий
відповідно до Конституції України та
Основ, страхування від нещасного
випадку покладено на Фонд соціального
страхування від нещасних випадків -
некомерційну самоврядну організацію,
що діє на підставі статуту, який
затверджується її правлінням. Отже,
належним страховиком, тобто тим, хто
має надавати застрахованій особі
матеріальну допомогу чи соціальні
послуги за страхуванням від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, є Фонд соціального
страхування від нещасних випадків.
Особи, право яких на отримання
відшкодування шкоди раніше було
встановлено згідно із законодавством
СРСР або законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, також мають
право на забезпечення по страхуванню
від нещасного випадку, відповідно до
Закону №1105 (ч.2 ст.2 Закону №1105). Аналіз
зазначених положень дає підстави для
висновку, що право на таке забезпечення
не залежить від того, у якій з колишніх
республік СРСР стався нещасний випадок
на виробництві із застрахованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків. На користь викладеного
свідчать, як положення ст.27 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
від 05.11.91р. № 1788, відповідно до яких,
громадянам України - переселенцям з
інших держав, які не працювали в
Україні, пенсії по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
призначаються незалежно від стажу
роботи, так і положення абз.2 п.3
Прикінцевих положень Закону №1105, за
змістом яких відшкодування шкоди,
медична, професійна та соціальна
реабілітація провадяться Фондом також
зазначеним у статті 8 цього Закону
особам, які потерпіли до набрання ним
чинності та мали право на зазначені
страхові виплати і соціальні послуги.
У зв'язку з викладеним, суд робить
висновок, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території країн-учасниць СНД - є Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків, який і має відшкодовувати
органам ПФУ витрати з виплати такими
органами відповідних пенсій
потерпілим. Адже, положеннями ч.4 ст. 26
Основ визначено, що якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому, неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика щодо відшкодування
понесених ним витрат.
Між тим, обраний позивачем у цій справі
спосіб захисту (відновлення)
порушеного права є таким, що не
відповідає змісту прав Управління ПФУ
щодо відшкодування понесених ним
витрат. Так, Порядок відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України,
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затверджений постановою
Правління Пенсійного фонду України та
Правління Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань від 04.03.03р. № 5-4/4 (далі -
Порядок), не врегульовує спірних
відносин, які виникли у даному випадку,
оскільки встановлене ним правило
підписання актів звірки розрахунків,
розраховано на відсутність спору.
Згаданий Порядок визначає механізм
відшкодування на централізованому
рівні Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом № 1105, у
тому числі добровільно застраховані,
та потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.
У випадку відсутності згоди на
підписання актів та прийняття до
заліку певних сум з боку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України, що має місце у
спірних правовідносинах, вимоги про
відшкодування таких сум вирішуються в
судовому порядку шляхом пред'явлення
позову про стягнення (відшкодування)
цих сум, а не шляхом пред'явлення вимог
про зобов'язання прийняти до заліку сум
виплачених пенсій або включити їх до
Даний висновок відповідає позиції
Верховного Суду України, викладений,
зокрема, у рішенні від 20.05.07р.,
прийнятому у справі за позовом
Управління ПФУ у Великобагачанському
районі Полтавської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань у Великобагачанському та
Решетилівському районах Полтавської
області про зобов'язання прийняти до
заліку та відшкодування суми.
Суд зауважує, що відповідно до ч.1 ст. 244-2
КАС України, рішення Верховного Суду
України, прийняте за результатами
розгляду заяви про перегляд судового
рішення з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права у подібних
правовідносинах, є обов'язковим для
всіх суб'єктів владних повноважень, які
застосовують у своїй діяльності
нормативно-правовий акт, що містить
зазначенні норми права, та для всіх
судів України. Згідно зі ст. 161 КАС
України, при виборі правової норми, що
підлягає застосуванню до спірних
правовідносин, суд зобов'язаний
враховувати висновки Верховного Суду
України, викладені у рішеннях,
прийнятих за результатами розгляду
заяв про перегляд судового рішення з
підстави, передбаченої пунктом 1
частини першої статті 237 цього Кодексу.

Враховуючи наведене, позовні вимоги, є
безпідставними та ґрунтуються на
помилковому розумінні вищенаведених
положень чинного законодавства, а
відтак, позов задоволенню не підлягає.

Керуючись ст.ст. 11, 70, 71, 158-163, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову Управління пенсійного фонду
України в м. Марганець
Дніпропетровської області до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України в м. Марганці про
зобов'язання вчинити певні дії -
відмовити повністю.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні, апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі, якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили,
відповідно до вимог ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя Постанова не набрала
законної сили 07.02.14 Суддя З оригіналом
згідно Помічник судді
І.О. Лозицька І.О.
Лозицька Ф.В.Рагімов