Справа № 819/2627/13-а
Суддя: Костів М.В.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 березня 2014 р.
Справа № 876/43/14

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Костіва
М.В.,

суддів Шавеля Р.М.,
Гулида Р.М.,

за участю секретаря Бєлкіної
Н.І.,

представника позивача ОСОБА_1

представника відповідача Папи Н.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
ОСОБА_3 на ухвалу Тернопільського
окружного адміністративного суду від
04.12.2013 р. про залишення позовної заяви
без розгляду в справі №819/2627/13-а за
позовом ОСОБА_3 до Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області,
Міністерства доходів і зборів України
про скасування наказу, поновлення на
роботі,-

встановив:

Ухвалою Тернопільського
окружного адміністративного суду від
04.12.2013 р. у справі №819/2627/13-а за позовом
ОСОБА_3 до Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області,
Міністерства доходів і зборів про
скасування наказу №2422-о від 29.07.2013 р.
«Про звільнення ОСОБА_3М.», поновлення
на роботі зазначений позов було
залишено без розгляду.

В апеляційній сказі скаржник
просить ухвалу скасувати та
задовольнити позов. Апеляційна скарга
мотивована порушенням норм
процесуального права, неповнотою
з'ясування обставин, що мають значення
для справи. Скаржник стверджує, що суд
не встановив дату, з якої підлягає
обчисленню зазначений строк, при тому,
що місячний строк на звернення до
адміністративного суду починає
обчислюватись з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки. З наказом про
звільнення позивача ознайомлено 02.08.2013
р., такий наказ не містив підпису чи
печатки, а міністр не уповноважений
призначати на посаду чи звільняти
скаржника. Трудова книжка була
повернута скаржнику без запису про
звільнення.

В судовому засіданні представник
позивача апеляційну скаргу підтримав з
наведених у ній мотивів.

Представник відповідача
апеляційну скаргу заперечив за її
безпідставністю. Вказав на те, що 02.08.2013
року ОСОБА_3 ознайомлено із копією
наказу Міністерства доходів і зборів
України від 29.07.2013 року за №2422-0,
відповідно до якого його звільнено з
посади та податкової міліції у запас
Збройних сил України за пунктом 64
підпунктом «Ж» (за власним бажанням). В
цей же день ним отримано трудову
книжку. Відтак, місячний строк
звернення до суду слід обчислювати
саме з цієї дати. Позивачем не наведено
жодних об'єктивно непереборних, таких,
що не залежать від його волевиявлення і
пов'язаних з дійсними істотними
перешкодами чи труднощами обставин, що
стали б йому на заваді у реалізації
його права на звернення в суд із
адміністративним позовом у
передбачений ч.3 ст.99 КАС України
місячний строк. Просив апеляційну
скаргу залишити без задоволення, а
рішення суду першої інстанції - без
змін.

Заслухавши суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
матеріали справи та апеляційну скаргу
в межах наведених у ній доводів,
колегія суддів дійшла висновку, що
апеляційну скаргу слід задовольнити з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
матеріалами справи підтверджується, що
скаржник працював на посаді заступника
начальника оперативного управління
Головного управління Міндоходів у
Тернопільській області, а 08.07.2013 р.
подав рапорт про звільнення зі служби в
запас за власним бажанням. Відповідно
до наказу Мініства доходів і зборів
України №2422-о від 29.07.2013 року
підполковника податкової міліції
ОСОБА_3 звільнено з посади та
податкової міліції у запас Збройних
Сил України за пунктом 64 підпунком «ж»
(за власним бажанням). 02.10.2013 року
позивачем подано рапорт на ім'я
Міністра доходів і зборів України про
залишення без розгляду рапорту від
08.07.2013 року, одночасно повідомлено про
це Головне управління Міндоходів у
Тернопільської області. 15.10.2013 року за
№5481/8/19-00-04-19/940 позивач отримав
відповідь Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області, в
якій зазначено, що його звільнено зі
служби в органах податкової міліції
Міністерства доходів і зборів України
наказом від 29.07.2013 року за №2422-о, з яким
його було ознайомлено, трудову книжку
видано згідно з чинним законодавством.
08.11.2013 року позивач звернувся з
адміністративним позовом до
Тернопільського окружного
адміністративного суду.

Суд першої інстанції, залишаючи
адміністративний позов без розгляду,
керувався тим, що позивачем пропущено
місячний строк для звернення до суду,
оскільки останній дізнався про
порушення своїх прав 02.08.2013 року, коли
його було ознайомлено з наказом про
звільнення та видано трудову книжку.

Колегія суддів не погоджується з таким
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Ст. 99 КАС України встановлено, що
адміністративний позов може бути
подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Для захисту прав, свобод та
інтересів особи, цим Кодексом та
іншими законами, можуть
встановлюватися інші строки для
звернення до адміністративного суду,
які, якщо не встановлено інше,
обчислюються з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод та
інтересів. Для звернення до суду у
справах щодо прийняття громадян на
публічну службу, її проходження,
звільнення з публічної служби
встановлюється місячний строк.

Відповідно до ст. 233 Кодексу законів про
працю України працівник може
звернутись із завою про вирішення
трудового спору безпосередньо до
районного, районного у місті, міського
чи міськрайонного суду в тримісячний
строк з дня, коли він дізнався або
повинен був дізнатися про порушення
свого права, а у справах про звільнення
- в місячний строк з дня вручення копії
наказу про звільнення або з дня видачі
трудової книжки.

Суд першої інстанції, залишаючи
адміністративний позов без розгляду,
вважав встановленим факт вручення
позивачу копії наказу Міністерства
доходів і зборів України №2422-о від
23.07.2013 року та трудової книжки саме
02.08.2013 року. З цієї дати суд
відраховував місячний строк звернення
до суду. Однак, жодних допустимих
доказів ознайомлення позивача з
наказом про звільнення та видачі
трудової книжки 02.08.2013 року ні суду
першої, ні апеляційної інстанції
відповідачем не надано.

Адже, відповідно до ч.2 ст.72 КАС України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Зокрема, відповідно до п.7.1 Інструкції
про порядок ведення трудових книжок
працівників, затвердженої Наказом
Міністерства праці України,
Міністерства соціального захисту
населення України 29.07.1993 року №58
(зареєстровано в Міністерстві юстиції
України 17.08.1993 року за №110) у разі
одержання трудової книжки у зв'язку
із звільненням працівник розписується
у особистій картці і у книзі обліку
трудових книжок. Таких доказів суду не
надано.

Натомість, як в адміністративному
позові, так і в апеляційній скарзі
апелянт стверджує, що достовірно
дізнався про своє звільнення з
відповіді Головного управління
Міндоходів у Тернопільській області
від 15.10.2013 року за №5481/8/19-00-04-19/940.

Стаття 55 Конституції гарантує
кожному право на захист своїх прав і
свобод у суді, а також на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Відповідно до ст.17 Закону України
«Про виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини», Європейська Конвенція «Про
захист прав людини і основоположних
свобод» (далі - Конвенція) і практика
Європейського Суду з прав людини є
джерелом права.

Частиною 1 ст.6 Конвенції
передбачено, що кожен має право на
справедливий і публічний розгляд його
справи упродовж розумного строку
незалежним і безстороннім судом.

Згідно з висновками, викладеними
у п.п.23,25 Рішення Європейського Суду з
прав людини у справі «Проніна проти
України», суд зобов'язаний надавати
відповідь на кожен з специфічних,
доречних та важливих доводів заявника,
а також давати обґрунтування своїх
рішень.

У рішенні по справі «Іліан проти
Туреччини» Європейський Суд з прав
людини зазначив, що правило
встановлення обмежень доступу до суду
у зв'язку з пропуском строку звернення
повинно застосовуватися з певною
гнучкістю і без надзвичайного
формалізму, воно не застосовується
автоматично і не має абсолютного
характеру; перевіряючи його виконання
слід звертати увагу на обставини
справи.

На думку колегії суддів, суд
першої інстанції формально підійшов до
вирішення питання щодо пропущення
позивачем строку звернення до суду, не
надавши при цьому жодної оцінки
зазначеним вище доводам позивача з
цього питання, хоч був зобов'язаний їх
перевірити, а лише взяв до уваги не
підтверджені доказами твердження
відповідача про ознайомлення позивача
з наказом та врученням трудової книжки
02.08.2013 року.

За таких обставин колегія суддів
вважає, що висновок суду першої
інстанції про пропуск ОСОБА_3 строку
звернення до суду з даним позовом є
передчасним та необґрунтованим, що
суперечить вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Враховуючи наведене вище, колегія
суддів дійшла висновку, що оскаржувана
ухвала постановлена з порушенням норм
процесуального справа, недоведеністю
обставин, що мають значення для справи,
які суд першої інстанції вважає
встановленими, тому її слід скасувати
та направити справу для продовження
розгляду до суду першої інстанції.

Керуючись ст.ст. 160, 195, 196, 199, 204, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційний суд, -

ухвалив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_3 задовольнити.

Скасувати ухвалу Тернопільського
окружного адміністративного суду від
04.12.2013 р. у справі №819/2627/13-а та направити
справу для продовження розгляду до
суду першої інстанції.

Ухвала є остаточною та оскарженню
не підлягає.

Головуючий суддя :
Костів М.В.

Судді:
Шавель Р.М.

Гулид Р.М.

Повний текст ухвали складений 21.03.2014
року.