Справа № 757/26180/13-а
Суддя: Мамчур Я.С
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Соколов О.М.
Суддя-доповідач: Мамчур Я.С.
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2014 року
м.
Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого судді:
Мамчура Я.С.

суддів:
Горяйнова А.М., Желтобрюх І.Л.

розглянувши в порядку письмового
провадження відповідно до ст. ст. 41, 197
КАС України в м. Києві апеляційні
скарги Управління Пенсійного фонду
України, Управління Пенсійного фонду
України в Кіровському районі м.
Донецька на постанову Печерського
районного суду м. Києва від 19 грудня 2013
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до Управління
Пенсійного фонду України, Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Донецька про визнання
бездіяльності протиправною,
зобов'язання вчинити дії,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач звернувся до суду з
позовом, в якому просив визнати
бездіяльність протиправною та
зобов'язати відповідачів прийняти у
нього необхідні документи для
призначення йому пенсії за віком,
признати чи та виплачувати йому пенсію
за віком з 07 жовтня 2009 року.

Постановою Печерського районного
суду м. Києва від 19 грудня 2013 року позов
задоволено частково.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, відповідачі подали
апеляційні скарги, в яких просять дану
постанову скасувати та прийняти нову
про відмову в задоволенні
адміністративного позову, посилаючись
на те, що судом першої інстанції
порушено норми матеріального та
процесуального права.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційні скарги слід
задовольнити частково, постанову суду
в частині задоволення позовних вимог
за період з 07 жовтня 2009 року по 25 травня
2013 року - скасувати, дані позовні вимоги
- залишити без розгляду. В іншій частині
оскаржувану постанову - залишити без
змін.

Відповідно до п.4 ч.1 ст.198 КАС
України суд апеляційної інстанції
скасовує постанову суду та залишає
позовні заяву без розгляду з підстав,
передбачених ст.100 КАС України.

З матеріалів справи вбачається,
що позивач в період з 1957 року по 2000 рік
проживав та працював на території
України ( до 1991 року УССР).

З серпня 2000 року позивачу
призначено пенсію за віком, які він
отримував до 2003 року. В жовтні 2003 року у
звязку з виїздом на постійне місце
проживання до держави Ізраїль, виплата
пенсії позивача починаючи з вказаної
дати припинена.

В грудні 2010 року позивач ОСОБА_2
звернувся до Пенсійного фонду України
з заявою про відновлення виплати йому
пенсії за віком, яку він отримував до
виїзду за межі України.

Листом від 30 жовтня 2013 року
№15867/А-11 Пенсійний фонд України
відмовив позивачу у поновленні виплати
пенсії.

Не погоджуючись з відмовою
відповідача, позивач звернувся до суду
з даним адміністративним позовом.

Частково задовольняючи
адміністративний позов, суд першої
інстанції зазначив, що доводи
відповідачів про непоширення на
позивача дії рішення Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року
№25-рп/2009 не ґрунтуються на положеннях
закону. Позивач починаючи з 07 жовтня 2009
року має право на отримання пенсії за
віком.

Колегія суддів вважає за
необхідне зазначити наступне.

Судом першої інстанції в ході розгляду
справи встановлено, що на час виїзду
позивача на постійне місце проживання
в державу Ізраїль положення п. 2 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» діяли у редакції, згідно
якої виплата пенсії за рішенням
територіальних органів Пенсійного
фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

Між Україною та Ізраїлем відсутній
міжнародний договір, який би
передбачав виплату пенсії позивачу під
час її проживання в Ізраїлі.

Проте, рішенням Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 п.
2 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» був визнаний таким, що не
відповідає Конституції України (є
неконституційним).

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно п. 2 рішення Конституційного
Суду України від 07 жовтня 2009 року №
25-рп/2009 положення Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Таким чином, положення п. 2 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» втратили чинність 07
жовтня 2009 року.

У відповідності до ч. 2 ст. 49 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати. Виплата пенсії
поновлюється в порядку, передбаченому
частиною третьою статті 35 та статтею 46
цього Закону.

Згідно п. 3 та п. 15 Порядку подання та
оформлення документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», затвердженого
постановою правління Пенсійного фонду
України від 25 листопада 2005 року № 22-1
(далі - Порядок) поновлення виплати
пенсії здійснюється за заявою
пенсіонера за документами, що є у
пенсійній справі та відповідають
вимогам законодавства, що діяло на
момент призначення цього виду пенсії,
та додатковими документами, якщо такі
будуть подані.

З огляду на те, що після прийняття
рішення Конституційного Суду України
від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009 виникли
умови для поновлення виплати пенсії, а
позивач звернувся до Пенсійного фонду
України з заявою про відновлення
виплати пенсій, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про необхідність частково
задоволення адміністративного позову.

Відмовляючи в задоволенні вимог
позивача про поновлення виплати пенсії
відповідач послався на те, що рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року № 25-рп/2009 поширюється
виключно на осіб, які виїхали на
постійне місце проживання за кордон
після його прийняття.

Однак, такі доводи відповідачів не
ґрунтуються на вимогах закону. Як
раніше зазначалося, згідно положення
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення Конституційного Суду
України від 07 жовтня 2009 року № 25-рп/2009, а
тому зазначене рішення поширюється на
всіх осіб, яким було припинено виплату
пенсії з підстав, передбачених ч. 2 ст. 49
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Однак, слід зазначити наступне.

Частиною 2 ст. 99 КАС України
встановлено, що для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Про порушення свого права на
поновлення виплати пенсії за віком, яку
позивач отримував до виїзду за межі
України, за період з 07 жовтня 2009 року по
25 травня 2013 року позивач мав дізнатися
відповідно в період з липня 2009 року по
травень 2013 року, оскільки рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року №25-рп/2009 є
загальнодоступним.

Однак, з даним адміністративним
позовом, позивач звернувся до суду
тільки 25 листопада 2013 року, тобто з
пропуском, встановленого ст. 99 КАС
України строку звернення до суду. Суд
першої інстанції дійшов помилкового
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог за період з 07 жовтня 2009
року по 25 травня 2013 року, чим порушив
норми процесуального права.

Відповідно до ст.100 КАС України
адміністративний позов, поданий після
закінчення строків, установлених
законом, залишається без розгляду, якщо
суд за заявою особи, яка його подала,
не знайде підстав для поновлення
позивачу строку, про що
постановляється ухвала. Колегія суддів
не вбачає підстав для поновлення
позивачу пропущеного строку звернення
до суду.

Враховуючи вищевикладене, колегія
суддів приходить до висновку, що
задоволенню підлягають тільки позовні
вимоги за період з 26 травня 2013 року.

Отже, оскаржувана постанова суду в
частині задоволення позовних вимог за
період з 07 жовтня 2009 року по 25 травня 2013
року підлягає скасуванню, а дані
позовні вимоги залишенню без розгляду.
В частині задоволення позовних вимог з
26 травня 2013 року - оскаржувану
постанову суду слід залишити без змін.

Керуючись статтями 41, 99, 100, 197, 183-2, 198, 200,
205, 206 КАС України, колегія суддів,

УХВАЛИЛА:

Апеляційні скарги Управління
Пенсійного фонду України, Управління
Пенсійного фонду України в Кіровському
районі м. Донецька - задовольнити
частково.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 19 грудня 2013 року в частині
задоволення адміністративного позову
за період, з 07 жовтня 2009 року по 25 травня
2013 року скасувати, адміністративний
позов в цій частині залишити без
розгляду.

Постанову Печерського районного суду
м. Києва від 19 грудня 2013 року в частині
задоволення адміністративного позову
за період з 26 травня 2013 року та в
частині відмови в задоволенні
адміністративного позову в іншій
частині - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
постановлення та подальшому
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Мамчур Я.С.

Судді
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.

.

Головуючий суддя
Мамчур Я.С

Судді:
Горяйнов А.М.

Желтобрюх І.Л.