Справа № 484/6265/13-ц
Суддя: Шляхтицький О.І.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

25 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 484/6265/13-ц

Категорія: 10.2.4 Головуючий в 1 інстанції:
Маржина Т.В.

Колегія суддів Одеського апеляційного
адміністративного суду

у складі: судді доповідача -
головуючого - Шляхтицького О.І.,

суддів: Джабурія О.В., Крусяна А.В.,

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області на
постанову Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 08 січня 2014 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного Фонду України в
м. Первомайську та Первомайському
районі Миколаївської області про
визнання незаконними дій посадових
осіб щодо відмови в перерахунку
поновленої пенсії та зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2013 року позивач звернувся з
вищевказаним адміністративним
позовом, в обгрунтування якого
зазначалось, що у жовтні 1994 року
Управлінням праці та соціального
захисту населення Первомайської
міської ради їй була призначена пенсія
за віком (довічно). У 1999 році вона
переїхала на постійне місце проживання
за кордон - до Ізраїлю, у зв'язку з чим
виплату пенсії їй було припинено.
Постановою Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 18 листопада 2011 року по
справі № 2-а-5097/11 зобов'язано Управління
Пенсійного фонду України в м.
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області поновити
виплату їй пенсії з моменту набрання
чинності рішенням Конституційного
Суду України від 07.10.2009 року № 25 рп/2009,
тобто з 07 жовтня 2009 року довічно. На
підставі зазначеної постанови виплату
пенсії було поновлено, однак поновлена
пенсія йому була нарахована і
виплачена у розмірі, який існував на
момент припинення виплати пенсії у 1999
році. На її заяву про перерахунок
пенсії у грудні 2013 року відповідачем
було відмовлено з посиланням на
відсутність законних підстав. Таку
відмову вважає неправомірною, тому
просила визнати неправомірними дії
відповідача щодо відмови у здійсненні
перерахунку поновленої пенсії та
зобов'язати здійснити перерахунок
пенсії за віком, починаючи з 07.10.2009 року
у розмірі, передбаченому чинним
Законом України № 1058 Х1У від 09.07.2003 року
«Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування» на момент
нарахування та виплати пенсії з
врахуванням матеріалів пенсійної
справи.

Постановою Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 08 січня 2014 року позовні
вимоги було задоволено.

Визнано незаконними дії Управління
Пенсійного фонду України в м.
Первомайську та Первомайському районі
щодо відмови у здійсненні перерахунку
позивачу розміру поновленої пенсії за
віком.

Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Первомайську та
Первомайському районі Миколаївської
області здійснити перерахунок
позивачу поновленої пенсії за віком,
починаючи з 12.01.2012 року, в розмірі,
передбаченому чинним Законом України
№1058 ХIV від 09.07.2003 року "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" із змінами та
доповненнями на момент нарахування та
виплати пенсії з урахуванням
матеріалів пенсійної справи.

В апеляційній скарзі товариства
зазначено, що рішення суду першої
інстанції ухвалене з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить його скасувати
та ухвалити нове рішення, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити.

Розглянувши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, заслухавши
суддю-доповідача, перевіривши
законність і обґрунтованість судового
рішення в межах позовних вимог і
доводів апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про
відсутність підстав для її
задоволення.

Судом першої інстанції встановлено, що
позивачу по досягненню нею пенсійного
віку було призначено пенсію за віком з
жовтня 1994 року, яку вона отримувала.
Виплату пенсії їй припинено у вересні
1999 року у зв'язку з виїздом на постійне
місце проживання за кордон. Позивачу у
зв'язку із цим відповідно до вимог ст.92
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» було нараховано та
виплачено перед від'їздом пенсію за 6
місяців. Позивач з 1999 року по
теперішній час постійно проживає в
Ізраїлі, однак має громадянство
України. Постановою Первомайського
міськрайонного суду Миколаївської
області від 18 листопада 2013 року
зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в м. Первомайську та
Первомайському районі Миколаївської
області поновити виплату пенсії
позивачу з 07 жовтня 2009 року. На підставі
вказаної Постанови відповідачем було
поновлено виплату пенсії позивачу в
розмірі, який існував на момент
припинення виплати пенсії. У
перерахунку розміру пенсії відповідно
до вимог чинного законодавства
відповідачем було відмовлено з
посиланням на відсутність
законодавчого врегулювання виплати
поновлених пенсій. Фактично, така
відмова не обґрунтована і не
мотивована.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції обґрунтовано виходив
з того, що позивач, проживаючи в
Ізраїлі, як громадянин України має такі
ж самі конституційні права, як й інші
громадяни цієї держави, оскільки
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускають
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії за
ознакою місця проживання.

Так, відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

На підставі ст. 1 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» громадяни
України мають право на державне
пенсійне забезпечення за віком, по
інвалідності, у зв'язку з втратою
годувальника та в інших випадках,
передбачених цим Законом, а у
відповідності зі ст. 10 того ж Закону
пенсійне забезпечення здійснюється
органами Пенсійного фонду України.
Згідно ст. 7 даного Закону, звернення за
призначенням пенсії може
здійснюватися у будь-який час після
виникнення права на пенсію. При цьому
пенсії за віком і по інвалідності
призначаються незалежно від того,
припинено роботу на час звернення за
пенсією чи вона продовжується. Пенсії
за вислугу років призначаються при
залишенні роботи, яка дає право на цю
пенсію. Відповідно до ст. 12 вказаного
Закону, право на пенсію за віком мають:

чоловіки - після досягнення 60 років і
при стажі роботи не менше 25 років;

жінки - після досягнення 55 років і при
стажі роботи не менше 20 років.

Згідно ч. 1 ст. 7 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування
здійснюється за принципами:
рівноправності застрахованих осіб
щодо отримання пенсійних виплат та
виконання обов'язків стосовно сплати
страхових внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до пункту 2 частини 1 статті
49 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» виплата пенсії за
рішенням територіальних органів
Пенсійного фонду або за рішенням суду
припиняється на весь час проживання
пенсіонера за кордоном, якщо інше не
передбачено міжнародним договором
України, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України.

За правилами другого речення статті 51
цього ж Закону під час перебування за
кордоном пенсія виплачується в тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України.

Наведені правові норми статей 49 та 51
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» визнано такими, що не
відповідають Конституції України (є
неконституційним), згідно з Рішенням
Конституційного Суду України від 7
жовтня 2009 року № 25-рп/2009.

У своєму рішенні Конституційний Суд
України зазначив, що оспорюваними
нормами Закону конституційне право на
соціальний захист поставлене в
залежність від факту укладення
Україною з відповідною державою
міжнародного договору з питань
пенсійного забезпечення. Таким чином
держава, всупереч конституційним
гарантіям соціального захисту для всіх
осіб, що мають право на отримання
пенсії у старості, на законодавчому
рівні позбавила цього права
пенсіонерів у тих випадках, коли вони
обрали постійним місцем проживання
країну, з якою не укладено відповідного
договору.

Згідно з частиною другою статті 152
Конституції України закони, інші
правові акти або їх окремі положення,
що визнані неконституційними,
втрачають чинність з дня ухвалення
Конституційним Судом України рішення
про їх неконституційність.

Таким чином, з 7 жовтня 2009 року відсутні
норми, які унеможливлювали виплату
позивачу пенсії.

У відповідності з ч. 3 ст. 2 Протоколу № 4
Конвенції про захист прав і основних
свобод людини кожна людина має право на
вільне пересування і свободу вибору
місця проживання. Кожна людина має
право залишати будь-яку країну,
включаючи свою власну.

Згідно з ч. 2 ст. 2 Закону України «Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні» реєстрація
місця проживання чи місця перебування
особи або її відсутність не може бути
умовою реалізації прав і свобод,
передбачених Конституцією, законами чи
міжнародними договорами України, або
підставою для їх обмеження.

За таких обставин, кожен громадянин
України, включаючи пенсіонерів, має
право на вибір свого місця проживання,
зі збереженням усіх конституційних
прав.

В ч. 3 ст. 22 Конституції України
проголошено, що при прийнятті нових
законів або внесенні змін до чинних
законів не допускається звуження
змісту та обсягу існуючих прав і
свобод.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_1 до 1999 року, тобто до виїзду за
кордон на постійне місце проживання,
отримував пенсію за віком.

У березні 2011 року позивач звернувся до
відповідача зі заявою про поновлення
виплати пенсії, у зв'язку з визнанням
неконституційними положень ст. ст. 49 та
51 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування».

Відповідно до частини 2 статті 49 Закону
поновлення виплати пенсії
здійснюється за рішенням
територіального органу Пенсійного
фонду протягом 10 днів після з'ясування
обставин та наявності умов для
відновлення її виплати.

Таким чином, позивач, проживаючи в
державі Ізраїль, як громадянин України,
має такі ж самі конституційні права, як
і інші громадяни України, так як
Конституція України та пенсійне
законодавство України не допускає
обмеження права на соціальний захист,
зокрема права на отримання пенсії, за
ознакою місця проживання громадянина
України.

Отже, відмова пенсійного органу в
призначенні пенсії позивачу є
протиправною.

Аналогічна позиція викладена в ухвалі
Вищого адміністративного Суду України
від 01.12.2011 року (справа № К/9991/45723/11).

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
порушень матеріального і
процесуального права при вирішенні
справи не допустив, а наведені в скарзі
доводи правильність висновків суду не
спростовують. За таких обставин,
апеляційна скарга задоволенню не
підлягає.

Керуючись ч. 1 ст. 195, 197, п. 1 ч. 1 ст. 198, ст.
200, п. 1 ч. 1 ст. 205, ст. 206, ч.5 ст. 254 КАС
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного Фонду України в м.
Первомайську та Первомайському районі
Миколаївської області залишити без
задоволення, а постанову
Первомайського міськрайонного суду
Миколаївської області від 08 січня 2014
року у справі № 484/6265/13-ц - залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена у касаційному
порядку протягом двадцяти днів після
набрання законної сили судовим
рішенням шляхом подачі касаційної
скарги безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий:
О.І. Шляхтицький

Суддя:
О.В. Джабурія

Суддя:
А.В. Крусян