Справа № 806/7299/13-а
Суддя: Євпак В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
_____________________________________________
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач:Євпак В.В.
УХВАЛА

іменем України

"26" березня 2014 р.
Справа № 806/7299/13-а

Житомирський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді
Євпак В.В.

суддів:
Капустинського М.М.

Мацького Є.М.,

при секретарі
Волянській О.В. ,

за участю представника позивача
Весельської М.О.,

представника відповідача Гарькавого
М.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні апеляційну скаргу
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міністерства доходів
України у Житомирській області на
постанову Житомирського окружного
адміністративного суду від "19" лютого
2014 р. у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
"Житомирський картонний комбінат" до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним
та скасування податкового
повідомлення - рішення ,

ВСТАНОВИВ:

TOB "Житомирський картонний комбінат"
звернувся до Житомирського окружного
адміністративного суду з позовом до
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області про визнання протиправним та
скасування податкового повідомлення
рішення № від 28.10.2013 року про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість на 39 662,00
грн. за основним платежем та в сумі 19
831,00 грн. за штрафними санкціями.

Постановою Житомирського окружного
адміністративного суду від 19.02.2014 р.
позов задоволено.

Визнано неправомірним та скасовано
податкове повідомлення-рішення
Житомирської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області № від 28.10.2013 р.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу. Посилаючись на порушення судом
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати постанову
суду та прийняти нову постанову про
відмову у задоволенні позову. Зазначив,
що правочини, укладені ТОВ
"Житомирський картонний комбінат" з
контрагентами є нікчемними та
здійснені без мети настання реальних
наслідків. Отже, ТОВ "Житомирський
картонний комбінат" порушило п.198.1,
п.198.3, п.198.6 ст. 198 Податкового Кодексу
України, чим занизило податок на додану
вартість.

Переглянувши судове рішення, доводи
апеляційної скарги, розглянувши
матеріали справи та заслухавши
пояснення представників сторін,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Судом встановлено, що на підставі
направлень від 27.09.2013 р. №613, №614 та
наказу №848 від 27.09.2013 р. згідно пп.20.1.4
п.20.1 ст. 20, пп.75.1.2 п.75.1 ст. 75, пп.78.1.1 п. 78.1
ст. 78, ст. 82 Податкового Кодексу України
посадовими особами податкового органу
проведена позапланова виїзна
перевірка фнансово-господарської
діяльності позивача з питань
правомірності формування податкового
кредиту та причин виникнення
розбіжностей при звірці показників
податкової звітності з ПДВ
контрагентів за період з 01.01.2011 р. по
31.08.2013 р., про що складено акт від 14.10.2013р.
№ 1343/23-01/33644098.

За наслідками розгляду скарги
позивача відповідачем були внесені
зміни до акту перевірки.

За зазначеним висновком перевірки було
встановлено порушення позивачем п. 198.1.
п. 198.3 п. 198.6 ст. 198, п. 206.1 п. 206.2 ст. 206
Податкового кодексу України в
результаті чого занижено податок на
додану вартість на суму 39 662 грн., в т.ч.:
за квітень 2011 року на 1039грн.; за травень
2011 року на 5658 грн.; за червень 2011 року на
1752 грн.; за липень 2011 року на 791 грн.; за
серпень 2011 року на 9252 грн.; за вересень
2011 року на 3544 грн.; за грудень 2011 року на
17626 грн.

Підставою для такого висновку стала
наявність розбіжностей, які містяться
в Системі автоматизованого
співставлення податкових зобов'язань і
податкового кредиту у розрізі
контрагентів ПП "Ековтор", ПП "Регіон-04",
TOB "Дніпроресурс", ПП ТК "Сіт" та
нікчемність правочинів, укладених ТОВ
"Житомирський картонний комбінат" з
зазначеними контрагентами.

За наслідками проведеної перевірки
Житомирською ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області прийнято
податкове-повідомлення рішення №
від 28.10.2013 року про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість на 39 662,00 грн. за
основним платежем та в сумі 19 831,00 грн.
за штрафними санкціями.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про задоволення позовних вимог.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком, виходячи з наступного.

Відповідно до п. 198.1. ст.198 Податкового
Кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності); в)
отримання послуг, наданих нерезидентом
на митній території України, та в разі
отримання послуг, місцем постачання
яких є митна територія України; г)
ввезення необоротних активів на митну
територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.3. ст. 198 Податкового
Кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг (у разі
здійснення контрольованих операцій -
не вище рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу)
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України, не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Статтею 201 Податкового кодексу України
визначені основні положення щодо
податкової накладної, зокрема, вказані
обов'язкові вимоги до змісту
податкової накладної. У п. 201.8 вказаної
норми встановлено, що право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку в порядку,
передбаченому статтею 183 цього Кодексу.

За змістом наведених норм
законодавства, необхідною умовою для
включення податку на додану вартість
до податкового кредиту, що
безпосередньо впливає на зменшення
суми податкових зобов'язань, є, зокрема,
фактична наявність господарських
операцій з придбання товарів (робіт,
послуг), їх зв'язок з господарською
діяльністю платника податків. При
цьому, наслідки у податковому обліку
створюють лише реально вчинені
господарські операції, тобто дії, які
викликають зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства та відповідають змісту,
відображеному в укладених платником
податку договорах.

Відтак, визначальною ознакою витрат, що
враховуються при визначенні об'єкта
оподаткування, є їх зв'язок з
господарською діяльністю платника
податку.

Господарський кодекс України в статті 3
визначає господарську діяльність як
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямовану на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Згідно із частиною другою статті 3
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством. Фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до статті 1 цього Закону
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення,
а господарська операція - дія або подія,
яка викликає зміни в структурі активів
та зобов'язань, власному капіталі
підприємства.

Статтею 9 зазначеного Закону
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо неможливо - безпосередньо після
її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Необхідність підтвердження
господарських операцій первинними
документами визначена п.п.1.2 п.1, п.п.2.1 п.2
Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 № 88 і зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України від 05.06.1995
за № 168/704. Первинні документи - це
письмові свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації на їх проведення.

Судом встановлено, що між приватним
підприємством «Ековтор» (постачальник)
та товариством з обмеженою
відповідальністю «Житомирський
картонний комбінат» (покупець)
укладено договори поставки макулатури
№№ 19/М від 20.01.2012р.,71/М від 06.07.2011р.
Відповідно до даних договорів
постачальник зобов'язується в порядку
та на умовах, визначених у цьому
договорі, передати партіями у
власність покупцеві макулатуру, а
покупець зобов'язується в порядку та на
умовах, визначених у цьому договорі
прийняти та оплатити її. Марка, ціна,
кількість, умови та терміни поставки
макулатури визначаються
специфікаціями, що підписуються
сторонами на кожну поставку макулатури
та є невід'ємними частинами цього
договору.

Згідно з п. 3.2. даного договору
постачальник надає покупцю для оплати:
рахунок, податкову накладну та
видаткову накладну. Розрахунки за
кожну одержану партію макулатури
покупець безпосередньо здійснює з
постачальником, безготівково, шляхом
перерахування грошових коштів на його
розрахунковий рахунок вказаний в
договорі.

На виконання умов даних договорів
постачальником виписувались видаткові
накладні та податкові накладні. Також,
на підтвердження реальності операцій,
позивачем були надані реєстр
податкових накладних, картка рахунку №
631, товаро-транспортні накладні,
прибуткові ордера, акти списання
товарно-матеріальних цінностей.

Судом встановлено, що між приватним
підприємством «Регіон-04» (підрядник) та
товариством з обмеженою
відповідальністю «Житомирський
картонний комбінат» (замовник) було
укладено договір підряду № 23 від 16.06.2011
року відповідно до якого замовник
доручає, а підрядник зобов'язується
виконати роботи.

На виконання умов даних договорів
постачальником виписувались видаткові
накладні та податкові накладні. Також
суду були надані реєстр податкових
накладних, картка рахунку № 631, витяг з
журналу довіреностей, про отримання
товарно-матеріальих цінностей від
даного контрагента, акти списання ТМЦ
та прибуткові ордера.

Також, між товариством з обмеженою
відповідальністю «Дніпроресурс»
(постачальник) та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Житомирський картонний комбінат»
(покупець) був укладений договір
поставки № 17/П від 18.01.201І року,
відповідно до умов якого TOB
«Дніпроресурс» зобов'язується в
порядку та на умовах визначених в
договорі передати партіями у власність
покупцеві насоси, арматуру,
електротехнічне обладнання, а покупець
прийняти та оплатити поставлений
товар.

На виконання умов даних договорів
постачальником надавались видаткові
накладні та податкові накладні. Суду
були надані реєстр податкових
накладних, картка рахунку № 631, витяг з
журналу довіреностей, про отримання
товарно-матеріальих цінностей від
даного контрагента, акти списання ТМЦ
та прибуткові ордера.

Також встановлено, що TOB «Дніпроресурс»
звернувся до суду з позовом до
Державної податкової інспекції у м.
Новій Каховці Херсонської області
Державної податкової служби про
визнання протиправними дій ДПІ щодо
визнання в акті перевірки від 30.03.2012
року № 71/220-24112229 недійсними правочинів,
вчинених TOB «Дніпроресурс» з
постачальником ПП «Еліт» та
контрагентами-покупцями у серпні 2011
року, визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 12.04.2012 року №
005202301. Постановою суду, залишеною без
змін ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 02.04.2013 року
по справі 2а-3027/12/2170, позов задоволено в
повному обсязі. Визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у м. Новій Каховці
Херсонської області державної
податкової служби від 12.04.12 № .
Визнано протиправними дії Державної
податкової інспекції у м. Новій Каховці
Херсонської області Державної
податкової служби по визнанню в акті
перевірки від 30.03.12 № 71/220-24112229
недійсними правочинів, вчинених TOB
«Дніпроресурс» з ПП «Еліт» та
контрагентами-покупцями у серпні 2011
року.

Згідно з п. 1 ст.72 КАСУ, обставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Отже, висновок відповідача про
нікчемність угоди між позивачем та ТОВ
«Дніпроресурс» та невизнання на цій
підставі податкового кредиту по
операціям з даним контрагентом є
безпідставним.

Також судом встановлено, що між
приватним підприємством торгівельною
компанією «Сіт» та товариством з
обмеженою відповідальністю
«Житомирський картонний комбінат»
договір не укладався, поставка
здійснювалась по усній домовленості.

На виконання домовленостей ПП ТК «Сіт»
виписувались видаткові накладні та
податкові накладні. Також суду були
надані реєстр податкових накладних,
картка рахунку № 631, витяг з журналу
довіреностей, про отримання
товарно-матеріальих цінностей від
даного контрагента, акти списання ТМЦ
та прибуткові ордера.

Встановлено, що первинні бухгалтерські
документи по господарських операціях
з зазначеними вище контрагентами
відповідають вимогам ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.99р. № 996-XIV (із змінами та
доповненнями) та п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженому
наказом Міністерства фінансів України
від 24 травня 1995р. № 88, зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05 червня
1995 року за № 168/704, і в ході проведення
перевірки та в судовому засіданні
даний факт відповідач не спростував.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції, який
дослідивши господарські операції
позивача з контрагентами встановив, що
на момент існування правовідносин між
позивачем та його контрагентами, їх
діяльність була здійснена у
встановленому законодавством порядку,
зазначені підприємства знаходилися в
Єдиному державному реєстрі юридичних
та фізичних осіб-підприємців, були
зареєстровані платниками податку в
податковому органі, подавали податкову
звітність.

Укладені угоди між позивачем та його
контрагентами спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними та не містять положень,
які б суперечили вимогам чинного
законодавства або інтересам сторін, а
волевиявлення сторін правочину є
вільне і відповідає їхній внутрішній
волі, що відповідає загальним вимогам,
встановленим статтею 203 ЦК, додержання
яких є необхідним для чинності
правочину.

Відповідачем не було доведено, що
позивач та його контрагенти, укладаючи
господарські зобов'язання, мали умисел
на укладення угод з метою, яка за відомо
суперечить інтересам держави і
суспільства.

При кваліфікації правочину за статтею
228 ЦК України має враховуватися вина,
яка виражається в намірі порушити
публічний порядок сторонами правочину
або однією зі сторін. Доказом вини може
бути вирок суду, постановлений у
кримінальній справі, щодо знищення,
пошкодження майна чи незаконного
заволодіння ним тощо.

Статтею 204 Цивільного кодексу України
встановлена презумпція правомірності
правочину, згідно якої правочин є
правомірним, якщо його недійсність
прямо не встановлена законом або якщо
він не визнаний судом недійсним.

Крім того, доводи відповідача про те, що
правочини укладені позивачем є
нікчемними, судова колегія вважає,
необґрунтованими та недоведеними,
оскільки норми ст.ст.203, 215, 216 ЦК України
є загальними. Випадки, коли правочин є
нікчемним (тобто його не потрібно
визнавати недійсним в судовому
порядку), чітко встановлені
відповідними нормами ЦК України:
зокрема ч.1 ст.27, ч.3 ст.121, ч.2 ст.126, ч.1
ст.219, ч.1 ст.220, ч.2 ст.221, ч.1 ст.224, абз.2 ч.1
ст.226, ч.2 ст.228, ч.2 ст.547 тощо.

Під час розгляду справи ДПІ не надано
рішення суду, прийнятого в порядку ст.
234 ЦК України щодо фіктивності
правочину, тобто щодо вчинення
правочину без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цим правочином, як не надано рішення
суду про визнання правочину з
контрагентами недійсним з підстав його
суперечності інтересам держави і
суспільства, його моральним засадам,
як-то передбачено приписами ч. З ст. 228
ЦК України та щодо визнання недійсними
спірних операцій з підстав їх
невідповідності вимогам закону, або
вчинення їх з метою, яка завідомо
суперечить інтересам держави і
суспільства відповідно до ст. 207 ГК
України..

У справі відсутній вирок суду як щодо
позивача так і його контрагентів.

Зважаючи на встановлені у справі
обставини, а також враховуючи приписи
чинного законодавства, яке регулює
спірні правовідносини, колегія суддів
вважає, що позивачем податковий кредит
з податку на додану вартість по
взаємовідносинам з ПП "Ековтор", ПП
"Регіон-04", TOB "Дніпроресурс" та ПП ТК
"Сіт" сформовано з дотриманням вимог
податкового законодавства, а
податкове повідомлення-рішення
Житомирської ОДПІ Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області № від 28.10.2013 року
обґрунтовано визнане протиправним та
скасовано.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Доводи апеляційної скарги не
спростовують законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції.

За таких підстав апеляційна скарга
підлягає залишенню без задоволення, а
постанова суду першої інстанції - без
змін.

Керуючись ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Житомирської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міністерства доходів України у
Житомирській області залишити без
задоволення, а постанову
Житомирського окружного
адміністративного суду від "19" лютого
2014 р. без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
її в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя
В.В. Євпак

судді:
М.М. Капустинський

Є.М. Мацький

Повний текст cудового рішення
виготовлено "28" березня 2014 р.

Роздруковано та надіслано:р.л.п.

1- в справу:

2 - позивачу/позивачам: Товариство з
обмеженою відповідальністю
"Житомирський картонний комбінат"
майдан Станишівський, 7,м.Житомир,10025

3- відповідачу/відповідачам:
Житомирська об'єднана державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Житомирській
області м-н Перемоги,2,м.Житомир,10014

4-третій особі: - ,