Справа № 810/2192/13-а
Суддя: Кучма А.Ю.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/2192/13-а Головуючий у 1-й
інстанції: Балаклицький А.І.
Суддя-доповідач: Кучма А.Ю.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Кучми А.Ю.

суддів:
Аліменка В.О., Безименної
Н.В.,

при секретарі:
Козловій І.І.

розглянувши за відсутності осіб, які
беруть участь в справі, без здійснення
фіксування судового засідання за
допомогою звукозаписувального
технічного засобу відповідно до ст. 41
КАС України у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Державної податкової інспекції
у Вишгородському районі Київської
області Державної податкової служби на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 20.05.2013 у
справі за адміністративним позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_2 до
Державної податкової інспекції у
Вишгородському районі Київської
області Державної податкової служби
про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення, -

В С Т А
Н О В И Л А:

ФОП ОСОБА_2 звернувся до Київського
окружного адміністративного суду з
позовом до ДПІ у Вишгородському районі
Київської області ДПС про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 13.03.2013.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 20.05.2013
вищевказаний адміністративний позов
задоволено.

Не погоджуючись з судовим рішенням,
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції як таку, що
постановлена з порушенням норм
матеріального права, та ухвалити нову,
якою у задоволенні позовних вимог
відмовити повністю.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без
змін.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, ст. 200 КАС України
суд апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду - без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про необхідність задоволення позовних
вимог, з чим погоджується колегія
суддів з огляду на наступне.

Судом першої інстанції встановлено, що
ОСОБА_2 зареєстрований як фізична
особа-підприємець Вишгородською
районною державною адміністрацією
Київської області 11.10.1999. Як платник
податків перебуває на податковому
обліку у ДПІ у Вишгородському районі
Київської області ДПС з 11.10.1999 за № 1816.

Основними видами діяльності ФОП ОСОБА_2
є діяльність автомобільного
вантажного транспорту.

У період з 22.10.2012 по 02.11.2012 на підставі
наказу № 315 від 08.10.2012 ДПІ у
Вишгородському районі Київської
області ДПС проведено документальну
планову виїзну перевірку ФОП ОСОБА_2 з
питань дотримання вимог податкового,
валютного та іншого законодавства в
період з 01.10.2009 по 31.12.2011, результати
якої оформлені Актом перевірки №
1886/17-02/НОМЕР_1 від 09.11.2012.

Згідно з висновками вказаного акту ДПІ
у Вишгородському районі Київської
області встановлено порушення ФОП
ОСОБА_2 вимог ст. 13 Декрету Кабінету
Міністрів України № 13-92 від 26.12.1992 "Про
прибутковий податок з громадян" та п.
177.2 ст. 177 Податкового кодексу України №
2755-VI від 02.12.2010, внаслідок чого
позивачем занижено оподатковуваний
чистий дохід на загальну суму 257873,56 грн,
в тому числі за І квартал 2010 року
занижено оподатковуваний дохід на 13904,53
грн, за 2011 рік занижено оподатковуваний
дохід на 243969,03 грн.

Висновок податкового органу про
заниження суми податкового
зобов'язання з податку на доходи з
фізичних осіб, за його твердженням,
пов'язується із тим, що позивачем
безпідставно віднесенні витрати на
придбання пально-мастильних
матеріалів (дизельне пальне) та
запчастин за І квартал 2010 року та за 2011
рік на загальну суму 257873,56 грн. до
витрат, пов'язаних із провадженням
господарської діяльності платника
податку, оскільки до перевірки не
надано шляхові листи та акти на
списання запчастин, а відтак, позивачем
документально не підтверджено витрати
на загальну суму 257873,56 грн.

Не погоджуючись з висновками Акта
перевірки позивачем направлялись
відповідачеві заперечення № б/н від
15.11.2012 та доповнення до заперечень № б/н
від 20.11.2012.

Так, за результатами розгляду
заперечень та на підставі Акта
перевірки ДПІ у Вишгородському районі
Київської області ДПС прийнято
податкове повідомлення-рішення №
1 від 23.11.2012, згідно з яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
зі сплати податку на доходи фізичних
осіб на загальну суму 66042,60 грн, у тому
числі за основним платежем - 52914,08 грн,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
13228,52 грн.

Не погоджуючись із вказаним податковим
повідомленням-рішенням, позивач в
порядку адміністративного оскарження
звернувся до ДПС у Київській області з
відповідною скаргою та отримав Рішення
про результати розгляду скарги №
54/Б/10-206/831 від 05.02.2013, відповідно до якого
частково скасовано податкове
повідомлення-рішення № 1 в
частині основного платежу на 9747,76 грн
та штрафну санкцію на 2958,36 грн, а скаргу
платника задоволено у відповідній
частині.

В подальшому, ДПІ у Вишгородському
районі Київської області ДПС прийнято
податкове повідомлення-рішення №
від 13.03.2013, згідно з яким позивачу
збільшено суму грошового зобов'язання
зі сплати податку на доходи фізичних
осіб на загальну суму 53436,48 грн, у тому
числі за основним платежем - 43166,32 грн,
за штрафними (фінансовими) санкціями -
10270,16 грн.

Судом першої інстанції встановлено, що
ФОП ОСОБА_2 на підставі договору
купівлі-продажу від 13.09.2011 придбано в
СВК ім. Шолуденко недобудоване
накриття для сільськогосподарської
техніки загальною площею 900 кв. м для
проведення реконструкції та
будівництва приміщення для
обслуговування та зберігання
автомобільної техніки, яка
використовується для здійснення
позивачем підприємницької діяльності
з міжнародних вантажних перевезень.

Для вчинення зазначених дій позивачем
у ТОВ "Стройпартнер" та Київської
регіональної філії ПрАТ "Українська
гірнично-металургійна компанія"
придбано метало профіль та труби е/з
профільні для проведення
реконструкції будівлі гаражу, які
необхідні позивачу для обслуговування
автомашин, що підтверджується
податковими накладними, видатковими
накладними, рахунками-фактурами та
платіжними дорученнями, належним чином
завірені копії яких наявні в
матеріалах справи.

Відповідно до договору № 11-91 від 25.05.2011
ФОП ОСОБА_2 було придбано у ТОВ
"Берліо-Інтер-Кард" пально-мастильні
матеріали (дизельне пальне) для
обслуговування автомобілів по
електронним карткам.

Так, за умовами зазначеного договору
відпуск дизпалива здійснюється шляхом
пред'явлення безпосередньо водіями на
АЗС карток "Berlio Card" та заправлення
палива в автомобілі.

Пунктом 3.5 Договору визначено, що
сторони по договору проводять звірку
взаєморозрахунків та наданих товарів і
послуг, про що складаються відповідні
акти та довідки про реалізацію
дизпалива.

Придбання позивачем у періоді, що
перевірявся, пально-мастильних
матеріалів (дизельного пального)
підтверджується наявними в матеріалах
справи податковими накладними, актами
прийому-передачі, довідками про
реалізацію, платіжними дорученнями.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що у вказаний період
позивач надавав послуги по перевезенню
вантажів в міжнародному сполученні, на
підтвердження чого позивачем надано
суду першої інстанції акти виконаних
робіт щодо здійснення міжнародних
перевезень, міжнародні
товарно-транспортні накладні, звіти
про відрядження із зазначенням норм
витрат дизельного палива та витяг з
книги обліку доходів і витрат.

Також судом першої інстанції
встановлено, що в процесі здійснення
господарської діяльності по наданню
послуг з перевезення вантажів ФОП
ОСОБА_2 також купувались
автозапчастини для вантажних
автомобілів у ТОВ "Технічний центр
"Анкомтекс", що підтверджується
податковими накладними, видатковою
накладною, рахунками-фактурами,
платіжним дорученням,
замовленням-нарядом, актом виконаних
робіт, належним чином копії яких наявні
в матеріалах справи.

У відповідності до підпункту 14.1.27
пункту 14.1 статті 14, пункту 138.1,
підпункту в) підпункту 138.10.2 пункту
138.10статті 138, пункту 177.2 статті 177
Податкового кодексу України, статтей 1,
9 Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в Україні"
№ 996-XIV від 16.07.1999 позивачем надано
документи, які були складені під час
здійснення ним господарської
діяльності по перевезенню вантажів, а
саме акти виконаних робіт, міжнародні
товарно-транспортні накладні, звіти
про відрядження із зазначенням норм
витрат дизельного палива та витяг з
книги обліку доходів і витрат, які
містять номер та дата складання
документу, найменування сторін, зміст
господарської операції, дата та час її
виконання, транспортний засіб на якому
здійснювалось перевезення, кількість
кілометрів по маршруту, показання
спідометру та інше. Вказані документи
скріпленні підписами та печатками
сторін.

Тобто, наданні позивачем документи є
первинними документами у розумінні
Закону України "Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні", оскільки містять відомості
про господарські операції, їх обсяг, а
також підтверджують факт їх
здійснення.

Згідно зі статтею 8 Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" підприємство
самостійно розробляє систему і форми
внутрішньогосподарського
(управлінського) обліку, звітності і
контролю господарських операцій.

Документування господарських операцій
може здійснюватися як на бланках
типових та спеціалізованих форм, так і
з використанням виготовлених
самостійно бланків первинних
документів, за умови наведення в них
обов'язкових реквізитів.

Суд першої інстанції вірно не взяв до
уваги до посилання відповідача в Акті
перевірки на ту обставину, що первинним
документом для списання фактично
витрачених пально-мастильних
матеріалів для вантажного автомобіля є
виключно подорожній лист, форму якого
затверджено спільним наказом
Міністерства транспорту України та
Міністерства статистики України № 488/346
від 29.12.1995 "Про затвердження типових
форм первинного обліку роботи
вантажного автомобіля", оскільки даний
наказ не було внесено до Державного
реєстру нормативно-правових актів, у
зв'язку з чим його норми носять
виключно рекомендаційний характер.

Відповідно до наказу Державного
комітету статистики України № 74 від
17.02.1998 "Про затвердження типової форми
первинного обліку роботи службового
легкового автомобіля та Інструкції про
порядок її застосування", який
зареєстровано в Міністерстві юстиції
України № 149/2589 від 05.03.1998 та пункту 1.3
Інструкції про порядок застосування
подорожнього листа службового
легкового автомобіля та обліку
транспортної роботи, виключно
подорожній лист є підставою для обліку
транспортної роботи та списання
витраченого пального на загальний
пробіг лише для службових легкових, а
не вантажних автомобілів.

У зв'язку з чим, твердження відповідача
про те, що витрати на придбання
пально-мастильних матеріалів можуть
бути віднесені до складу витрат
платника податку, який здійснює
перевезення вантажним автомобілем,
виключно на підставі подорожнього
листа є такими, що не ґрунтуються на
положеннях чинного законодавства.

Таким чином, судом першої інстанції
вірно встановлений взаємозв'язок між
понесеними позивачем витратами на
придбання пально-мастильних
матеріалів із його господарською
діяльністю.

Судом першої інстанції вірно
встановлено, що 01.01.2011 набрав чинності
Податковий кодекс України №2755-VI від
02.12.2010, який регулює відносини, що
виникають у сфері справляння податків
і зборів, зокрема, визначає вичерпний
перелік податків та зборів, що
справляються в Україні, та порядок їх
адміністрування, платників податків та
зборів, їх права та обов'язки,
компетенцію контролюючих органів,
повноваження і обов'язки їх посадових
осіб під час здійснення податкового
контролю, а також відповідальність за
порушення податкового законодавства
(стаття 1 Податкового кодексу України).

Таким чином, починаючи з 01.01.2011
регулювання відносин у сфері
справляння податків і зборів, порядку
їх адміністрування, кола суб'єктів
податкових правовідносин та
відповідальності за порушення
податкового законодавства належать до
сфери дії Податкового кодексу України.

Відповідно до пункту 113.3 статті 113
Податкового кодексу України штрафні
(фінансові) санкції (штрафи) за
порушення норм законів з питань
оподаткування або іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, застосовуються у
порядку та розмірах, встановлених
Кодексом та іншими законами України.

Застосування за порушення норм законів
з питань оподаткування або іншого
законодавства, контроль за дотриманням
якого покладено на органи державної
податкової служби, штрафних
(фінансових) санкцій (штрафів), не
передбачених Кодексом та іншими
законами України, не дозволяється.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що податкові органи
здійснюють контроль за дотриманням
норм законів з питань оподаткування, а
штрафні (фінансові) санкції (штрафи) за
порушення норм таких законів
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Податковим кодексом
України та іншими законами України,
чинними на момент застосування таких
санкцій.

Як вбачається з матеріалів справи,
факт, на думку відповідача, порушення
позивачем порядку формування витрат
відбувся, зокрема, і у 2011 році, тобто у
період дії Податкового кодексу
України.

За нормами Податкового кодексу
України, у разі якщо контролюючий орган
самостійно визначає суму податкового
зобов'язання, зменшення суми
бюджетного відшкодування та/або
від'ємного значення суми податку на
додану вартість платника податків на
підставах, визначених підпунктами 54.3.1,
54.3.2, 54.3.4, 54.3.5, 54.3.6 пункту 54.3 статті 54
цього Кодексу, тягне за собою
накладення на платника податків штрафу
в розмірі 25 відсотків суми визначеного
податкового зобов'язання, завищеної
суми бюджетного відшкодування (пункту
123.1 статті 123 Податкового кодексу
України).

Однак, відповідно до пункту 7
підрозділу 10 розділу XX Податкового
кодексу України штрафні санкції за
порушення податкового законодавства
за період з 1 січня 2011 року по 30 червня
2011 року застосовуються у розмірі не
більше 1 гривні за кожне порушення.

Разом з цим, з 06.08.2011 набули чинності
зміни, внесені до підрозділу 10 розділу
XX Податкового кодексу України, який був
доповнений пунктом 11 та відповідно до
якого штрафні (фінансові) санкції
(штрафи) за наслідками перевірок, які
здійснюються контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій.

Оскільки перевірка проведена після
06.08.2011, відповідач вважає, що при
здійсненні розрахунку штрафних
(фінансових) санкцій ним правомірно не
було застосовано норми пункту 7 цього
підрозділу.

Однак, суд першої інстанції вірно
звернув увагу на ту обставину, що як
вбачається із змісту пункту 11
підрозділу 10 розділу XX Податкового
кодексу України, штрафні (фінансові)
санкції (штрафи) за наслідками
перевірок, які здійснюються
контролюючими органами,
застосовуються у розмірах,
передбачених законом, чинним на день
прийняття рішень щодо застосування
таких штрафних (фінансових) санкцій (з
урахуванням норм пункту 7 цього
підрозділу).

Дана норма є чіткою, безальтернативною
та не допускає неоднозначного чи
множинного тлумачення. А відтак, при
застосуванні штрафних санкцій за
порушення податкового законодавства,
яке були вчинено у період з 1 січня 2011
року по 30 червня 2011 року необхідно
застосовувати норми пункту 7
підрозділу 10 розділу XX Податкового
кодексу України, відповідно до якого
штрафні санкції застосовуються у
розмірі не більше 1 гривні за кожне
порушення.

Визначення "порушення податкового
законодавства" у Податковому кодексі
України не наведено, однак є визначення
"податкового правопорушення". Так,
згідно пункту 109.1 статті 109
Податкового кодексу України,
податковими правопорушеннями є
протиправні діяння (дія чи
бездіяльність) платників податків,
податкових агентів, та/або їх посадових
осіб, а також посадових осіб
контролюючих органів, що призвели до
невиконання або неналежного виконання
вимог, установлених цим Кодексом та
іншим законодавством, контроль за
дотриманням якого покладено на
контролюючі органи.

Аналізуючи положення глави 11
Податкового кодексу України, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що будь-яке порушення норм
Кодексу є податковим правопорушенням,
яке в свою чергу є синонімом "порушення
податкового законодавства".

Податковий кодекс не робить будь-яких
обмежень, порівнянь та ототожнень
стосовно порушень податкового
законодавства. Для нього існує лише
одне визначення "податкове
правопорушення".

Таким чином, якщо порушення
податкового законодавства мало місце у
період з 1 січня по 30 червня 2011 року, то
відповідно до норм пункту 7 у
взаємозв'язку з положеннями пункту 11
підрозділу 10 розділу XX Податкового
кодексу України, за таке
правопорушення повинна бути
застосована штрафна (фінансова)
санкція у розмірі 1 гривня.

Зазначені висновки, викладені в
Інформаційному листі Вищого
адміністративного суду України від
24.11.2011 № 2198/11/13-11.

За наведених обставин, колегія суддів
доходить аналогічного з судом першої
інстанції висновку, що застосування до
позивача штрафних санкцій за
результатами діяльності у період з
01.01.2011 по 30.06.2011 понад 1,00 грн. є таким, що
суперечить положенням пункту 7
підрозділу 10 розділу XX Податкового
кодексу України.

Проте, це не означає, що суд
зобов'язаний взяти на себе тягар
здійснення розрахунку (перерахунку за
умови відсутності вихідних даних)
штрафних санкцій за період з 01.01.2011 по
30.06.2011 та за період з 01.07.2011 по 30.12.2011
замість сторони у справі - суб'єкта
владних повноважень у відносинах з
юридичною чи фізичною особою.

На виконання частини другої ст. 71 КАС
України, відповідач, як суб'єкт владних
повноважень, не довів належними та
допустимими доказами правомірність
податкового повідомлення-рішення.

Водночас, докази подані позивачем,
підтверджують обставини, на які він
посилається в обґрунтування позовних
вимог та не були спростовані доводами
відповідача.

З урахуванням вище викладеного та
приписів ст. 159 КАС України, колегія
суддів дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлено
обставини справи, судове рішення
ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х
В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Вишгородському
районі Київської області Державної
податкової служби - залишити без
задоволення, а постанову Київського
окружного адміністративного суду від
20.05.2013 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення, але може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України в порядок і строки, визначені
ст. 212 КАС України.

Повний текст ухвали виготовлено: 04.03.2014.

Головуючий-суддя:
А.Ю. Кучма

Судді:
В.О. Аліменко

Н.В. Безименна

Головуючий суддя
Кучма А.Ю.

Судді:
Аліменко В.О.

Безименна Н.В.