Справа № 823/3467/13-а
Суддя: Грищенко Т.М.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 823/3467/13-а( у 2-х томах)
Головуючий у 1-й інстанції: Гайдаш В.А.
Суддя-доповідач: Грищенко
У Х В А Л А

Іменем України

25 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого
Грищенко Т.М.,

суддів
Мельничука В.П., Мацедонської В.Е.,

при секретарі
Киш С.А.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні, згідно ч.1 ст.41 КАС України,
апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області на постанову
Черкаського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2013 р. у справі за адміністративним
позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю "СК РЕСТАЛ" до
Державної податкової інспекції у місті
Черкасах Головного управління
Міндоходів у Черкаській області про
визнання протиправним та скасування
податкових повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И В:

Постановою Черкаського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2013р. адміністративний позов Товариства
з обмеженою відповідальністю "СК
РЕСТАЛ" задоволено повністю.

Не погоджуючись із прийнятим судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу в якій просить скасувати
рішення суду першої інстанції та
постановити нове рішення, яким
відмовити в задоволенні позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що судом першої
інстанції було порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

Заслухавши суддю - доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
залишити без задоволення, а постанову
суду першої інстанції - без змін,
виходячи з наступного.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотримання
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясовних обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, Державною
податковою інспекцією у місті Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області проведена планова
невиїзна перевірка товариства з
обмеженою відповідальністю «СК
РЕСТАЛ» з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.10.2011 року по
31.12.2012 року. Результати перевірки
оформлені актом від 18.10.2013 року №
27/23-00-22-01-01/35435940.

В ході проведення документальної
позапланової виїзної перевірки та
згідно висновків цього Акта,
відповідачем порушено вимоги 14.1.36 п. 14.1
ст. 14, п. 44.1 ст. 44 та п. 138.2 статті 138, пп.
139.1.9 п. 139.1 статті 139, п. 198.1, п. 198.2, п. 198.3,
198.6 статті 198, п. 201.4, п. 201.6 ст. 201
Податкового кодексу України та
завищено заявлену суму бюджетного
відшкодування із податку на додану
вартість всього на суму 120789 грн. та
занижено значення об'єкта
оподаткування податком на прибуток за
перевіряємий період на загальну суму
133828 грн.

Відповідачем були використані Акт
Ірпінської ОДПІ Київської області від
14.05.2013 року № 156/22-4/31748459 «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки суб'єкта господарювання ТОВ «БК
«Палаццо» щодо підтвердження
господарських відносин із
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями за період з
01.01.2011 року по 30.04.2013 року.

30 жовтня 2013 року на підставі даного
акту перевірки відповідачем прийняті
податкові повідомлення-рішення за
формою «Р» №, за яким орган
державної податкової служби зобов'язав
ТОВ «СК РЕСТАЛ» сплатити на бюджетний
рахунок суму податкового зобов'язання
з податку на прибуток в розмірі 133828 грн.
00 коп., штраф на суму 66914 грн. 00 коп. та за
формою «Р» №, за яким орган
державної податкової служби зобов'язав
ТОВ «СК РЕСТАЛ» сплатити на бюджетний
рахунок суму податкового зобов'язання
з податку на додану вартість в розмірі
120789 грн. 00 коп., штраф на суму 60395 грн. 00
коп.

Не погоджуючись з вище вказаними
податковими повідомленнями -
рішеннями, позивач звернувся до суду.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, вказав на наявність
належно оформленої первинної
документації.

Перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія
Київського апеляційного
адміністративного суду зазначає
наступне.

Відповідно до пп. 14.1.181. п. 14.1. ст. 4
Податкового кодексу України,
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно з пп. «а» п. 198.1 ст. 198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає зокрема у разі здійснення
операцій з придбання товарів та послуг,
які відповідно до п. 185.1 ст. 185 цього
Кодексу є об'єктом оподаткування
податком на додану вартість.

Згідно з п. 198.2 ст. 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається: дата тієї події, що
відбулася раніше: - дата списання
коштів з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; - дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України вбачається, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до ст. 39 цього
Кодексу, та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою п. 193.1
ст. 193 цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Відповідно до п. 198.6 ст. 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог ст. 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими п.
201.11 ст. 201 цього Кодексу.

Пунктом 201.1 ст. 201 Податкового кодексу
України визначено, що платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, яка, як встановлено
п. 201.10 цієї ж статті є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту.

З аналізу наведених норм Податкового
кодексу України вбачається, що
виникнення у платника податків права
на формування податкового кредиту з
податку на додану вартість можливе, за
умови придбання ним товарів та послуг
для використання їх при здійсненні ним
господарської діяльності,
визначальною ознакою якої є те, що вона
повинна спричиняти реальні зміни
майнового стану платника податків.

Підставою для виникнення такого права
є виписана контрагентом,
зареєстрованим як платник податку на
додану вартість, податкова накладна,
оформлена відповідно до вимог чинного
законодавства України.

Разом з тим, колегія суддів вказує на
залежність права платника податку на
нарахування податкового кредиту від
фактичного здійснення господарської
операції з підтвердженням такого
здійснення достовірними первинними
документами.

Також, відповідно до пп. 14.1.27 п. 14.1 ст. 14
Податкового кодексу України витрати -
це сума будь-яких витрат платника
податку у грошовій, матеріальній або
нематеріальній формах, здійснюваних
для провадження господарської
діяльності платника податку, в
результаті яких відбувається
зменшення економічних вигод у вигляді
вибуття активів або збільшення
зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Відповідно до п. 138.2 ст. 138 Податкового
кодексу України витрати, які
враховуються для визначення об'єкта
оподаткування, визнаються на підставі
первинних документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

До складу витрат не включаються
витрати, не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку (пп. 139.1.9
п. 139.1 ст. 139 Податкового кодексу
України).

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом, 29 березня 2010 року
між позивачем і ТОВ «БК «Палаццо»
укладено договір підряду № 20/01-12.

На виконання договору було надано
підтверджуючі належним чином
оформлені первинні бухгалтерські та
податкові документи, зокрема, це
податкові накладні, акти форми № КБ-2В,
№ КБ-3. Дані первинні документи не
визнані недійсними, а тому вважаються
належними доказами по справі.

Крім того, між позивачем та ПП «МТО
Холод» укладено договір підряду на
збирання холодильних камер від 04.01.2012
року № 1.

Виконання договору підтверджуються
належним чином оформленими первинними
бухгалтерськими та податковими
документами, зокрема, це податкові
накладні, акт здачі-приймання робіт,
комерційна пропозиція та додаткова
угода до вищевказаного договору. Дані
первинні документи не визнані
недійсними, а тому вважаються
належними доказами по справі.

Як вбачається з вищезазначеного,
перевіркою не встановлено факт
безтоварності господарської операції
з придбання позивачем товару у
вищезгаданих контрагентів, а тому у
позивача були всі підстави для
формування податкового кредиту
внаслідок придбання вказаних робіт
(послуг) у відповідних податкових
періодах.

Щодо встановлення надавання послуг по
конвертації грошових коштів з
безготівкової форми в готівкову зі
сторони ТОВ «БК «Палаццо», на думку
суду, порядок та спосіб виконання
контрагентами позивача своїх
договірних зобов'язань, а також належне
чи неналежне виконання контрагентами
обов'язків, покладених на них законом
як на суб'єктів господарювання - як-то
подача звітності, сплата податків та
інше, не впливає на дійсність та
значимість господарської операції для
самого позивача, оскільки такі
операції фактично мали місце і були
направлені на досягнення конкретної
економічної та господарської мети,
чого відповідачем доведено не було.

Отже, висновок відповідача про
наявність у позивача умислу штучного
формування податкового кредиту та
необґрунтованого завищення від'ємного
значення податку на прибуток задля
власної вигоди, спростовується
вищевикладеним.

Колегія суддів критично ставиться до
факту порушення кримінальної справи за
ознаками фіктивності, а саме щодо
посадових осіб ТОВ «БК «Палаццо»,
оскільки відповідно до частини 4 статті
72 Кодексу адміністративного
судочинства України, вирок суду у
кримінальному провадженні або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

Отже, допущені порушення одним
платником податків у відображенні у
податковому обліку певної
господарської операції, не впливають
на права та обов'язки іншого платника
податків.

Таким чином, враховуючи, що позивачем
жодних порушень не вчинено, відповідач
безпідставно поклав на позивача
відповідальність за дії його
контрагентів (ТОВ «БК «Палаццо», ПП
«МТО Холод»).

Отже, податкове повідомлення-рішення,
на підставі якого визначаються
податкові зобов'язання платника
податків, приймається податковим
органом за результатами
безпосередньої оцінки
фінансово-господарських документів,
активів та інших обставин
господарської діяльності особи, з
дотриманням визначеної законом
процедури, висновки податкового органу
не можуть ґрунтуватися на
неперевірених припущеннях чи
суб'єктивних думках посадових осіб
інших податкових органів, а повинні
доказуватись як факт і
підтверджуватись документально.

Відповідно до ст. 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», первинним
документом вважається документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.
Господарською операцією, в свою чергу є
дія або подія, яка викликає зміни в
структурі активів та зобов'язань,
власному капіталі підприємства.

Згідно ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа;
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції і правильність її оформлення;
особистий підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Як вбачається з матеріалів справи,
товариство з обмеженою
відповідальністю «СК РЕСТАЛ»
зареєстроване як юридична особа 02.10.2007
року, ідентифікаційний код 35435940,
перебуває на обліку в ДПІ у м. Черкасах
та є платником податку на додану
вартість згідно свідоцтва № 100289857.

Крім того, на момент виконання
господарських операцій контрагент
позивача мав статус платника податку
на додану вартість та дійсне свідоцтво
платника ПДВ, відповідно, зазначений
суб'єкт господарювання мав право і на
нарахування податку та складання
податкових накладних, адже таке право
надано Законом лише для осіб, що
зареєстровані в якості платника
податку на додану вартість.

Таким чином, усі наявні в матеріалах
податкові накладні позивача містять
необхідні реквізити та оформлені
належним чином, оскільки із акту
перевірки вбачається, що порушень при
їх оформленні в ході проведення
перевірки не встановлено, також усі
первинні документи позивача, оформлені
у відповідності до вимог
вищезазначених норм законодавства, а
тому являються підставою для включення
відповідних сум податку на додану
вартість до складу податкового
кредиту.

З наведеного слідує, що всі податкові
накладні по вищенаведених операціях
виписані платником податку на додану
вартість станом на момент спірних
правовідносин,
підприємство-контрагент під час
здійснення господарських операцій
перебувало на обліку в органах ДПІ, на
час вчинення угод знаходилось в ЄДРПОУ.
Доказів зворотнього в акті не надано,
даний факт нічим не спростовано.

Отже, господарські операції між
позивачем та ТОВ «БК «Палаццо», ПП «МТО
Холод» здійснювалися в межах
господарської діяльності позивача, є
реальними, відповідають дійсному
економічному змісту для отримання
доходу та підтверджується необхідними
документами, що є свідченням
добросовісності позивача при
здійсненні вказаних операцій.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Таким чином, колегія суддів вважає, що
позивачем доведений факт здійснення
господарських операцій з
контрагентами.

На підставі вищенаведеного, приймаючи
до уваги, що судом першої інстанції
правильно встановлено обставини
справи, судове рішення ухвалено з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, висновки суду
першої інстанції доводами апелянта не
спростовані, колегія суддів приходить
до висновку про відсутність підстав
для зміни або скасування постанови
суду.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Керуючись ст.ст. 41, 195, 196, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд,-

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у місті Черкасах
Головного управління Міндоходів у
Черкаській області - залишити без
задоволення.

Постанову Черкаського окружного
адміністративного суду від 29 листопада
2013 р. - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня її
складання в повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
Т.М.Грищенко

Судді
В.П. Мельничук

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Грищенко Т.М.

Судді:
Мацедонська В.Е.

Мельничук В.П.