Справа № 717/136/14-а
Суддя: Граб Л.С.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВІННИЦЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа № 717/136/14-а
Головуючий у 1-й інстанції: Туржанський
Суддя-доповідач: Граб Л.С.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року

м. Вінниця

Вінницький апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого-судді: Граб Л.С.

суддів: Боровицького О. А. Сапальової
Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження апеляційну скаргу
управління Пенсійного фонду України в
Кельменецькому районі на постанову
Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 18 лютого 2014
року у справі за адміністративним
позовом ОСОБА_2 до управління
Пенсійного фонду України в
Кельменецькому районі про визнання
неправомірними дій та зобов"язання
провести поновлення виплати раніше
призначеної пенсії , -

В С Т А Н О В И В :

В січні 2014 року ОСОБА_2 звернулася до
Кельменецького районного суду з
позовом до управління Пенсійного фонду
України в Кельменецькому районі, у
якому просила розглянути
адміністративну справу та прийняти
постанову про визнання дій
відповідача, виражених у відмові
поновити виплату їй раніше призначеної
пенсії неправомірними з одночасним
зобов'язанням відповідача поновити
виплату їй раніше призначеної пенсії,
починаючи з 07 жовтня 2009 року з
урахуванням усіх перерахунків та
індексації пенсії відповідно до ст. 42
Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Постановою Кельменецького районного
суду Чернівецької області від 18 лютого
2014 року позов задоволено частково:
визнано протиправною відмову
управління Пенсійного фонду України в
Кельменецькому районі Чернівецької
області у поновленні виплати пенсії
ОСОБА_2 з 24 грудня 2013 року, яка викладена
в листі №277/02 від 10 січня 2014 року;
зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в Кельменецькому районі
Чернівецької області поновити виплату
пенсії ОСОБА_2з 24 грудня 2013 року.

Не погоджуючись з постановою суду
першої інстанції, відповідачем подано
апеляційну скаргу з підстав
невідповідності висновків суду
обставинам справи, порушення судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи, у
зв'язку з чим, апелянт просить
скасувати постанову суду першої
інстанції від 15.03.2013 року та ухвалити
рішення про відмову в задоволенні
позовних вимог.

Сторони, будучи належним чином
повідомленими про час, дату та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явились.

Відповідно до ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

Виходячи з вищевикладеного, колегія
суддів вважає за можливе розглянути
справу в порядку письмового
провадження, відповідно до пунктів 1, 2
частини 1 статті 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, законність і
обґрунтованість рішення суду в межах
доводів апеляційної скарги, а також
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, давши правову
оцінку обставинам у справі, суд
апеляційної інстанції дійшов висновку,
що апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення, а постанову
Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 18 лютого 2014
року - без змін, виходячи з наступного.

Як вбачається з матеріалів справи,
ОСОБА_2 є громадянкою України, що
підтверджується ксерокопією
паспорта серії НОМЕР_1.

Позивачка перебувала на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Кельменецькому районі Чернівецької
області до 18 липня 2005 року та
отримувала пенсію за віком, що
підтверджується копією пенсійного
посвідчення № 113649 та розпорядженням
про припинення виплати пенсії.

З 18 липня 2005 року з зв'язку з
переїздом на постійне місце
проживання до Сполучених Штатів
Америки виплата пенсії ОСОБА_2
припинена.

24 грудня 2013 року позивачка через свого
представника звернулася до
відповідача із заявою, в якій просила
поновити виплати раніше призначеної
пенсії. Дана заява була надіслана
відповідачу рекомендованим
повідомленням 24 грудня 2013 року та
отримана ним 30 грудня 2013 року, що
підтверджується рекомендованим
повідомленням про вручення поштового
відправлення, копія якого міститься в
матеріалах справи, однак отримала
відмову в поновленні виплати раніше
призначеної пенсії , з тих підстав, що
відсутній механізм реалізації рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року №25-рп/2009 . Крім того,
відповідач вважає, що рішення
Конституційного Суду України від 07
жовтня 2009 року №25-рп/2009 поширюється
лише на осіб, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон після 07.10.2009
року.

Суд першої інстанції дійшов висновку
про часткове задоволення позовних
вимог, з чим погоджується і суд
апеляційної інстанції з огляду на
наступне.

Рішенням Конституційного Суду України
від 07.10.2009 року № 1-32/2009 визнані
неконституційними положення п. 2 ч. 1
ст.49, друге речення ст.51 Закону України
„Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" № 1058, якими
визначалося, що під час перебування за
кордоном пенсія виплачується у тому
разі, якщо це передбачено міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого надана Верховною
Радою України, вказане рішення є
безумовною підставою для поновлення
позивачу виплати пенсії.

Пунктом третім резолютивної частини
Рішення КСУ визначено звернути увагу
Верховної Ради України на
необхідність приведення у
відповідність до Конституції України
положень інших законів, які
регламентують виплату пенсій
пенсіонерам, які постійно проживають у
державах, з якими Україною не укладено
відповідного договору, а також
прийняття закону про відшкодування
матеріальної та моральної шкоди,
завданої фізичним або юридичним особам
актами і діями, що визнані
неконституційними.

Після прийняття Конституційним Судом
України рішення від 07.10.2009 року №
25-рп/2009 і на теперішній час інших
законів, які регламентують виплату
пенсій пенсіонерам, які постійно
проживають у державах, з якими Україною
не укладено відповідного договору, не
прийнято.

Таким чином, з прийняттям рішення
Конституційного Суду України від
07.10.2009р. виключена така підстава для
припинення пенсійних виплат, як
проживання пенсіонера за кордоном, що є
підставою для поновлення
конституційного права позивача на
виплату пенсій незалежно від місця
його постійного проживання і саме з 7
жовтня 2009 року порядок виплати пенсії
громадянам, які виїхали на постійне
місце проживання за кордон регулюється
нормами Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" з урахуванням Рішення КСУ
щодо неконституційності положень п. 2
ч. 1 ст. 49, другого речення ст. 51 Закону.

Міжнародний договір з питань
пенсійного забезпечення між Україною
та США не укладено.

Право на соціальний захист віднесене
до основоположних прав і свобод. Це
право гарантується
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням за рахунок
страхових внесків громадян,
підприємств, установ і організацій, а
також бюджетних та інших джерел і
забезпечується частиною другою статті
22 Конституції України, відповідно до
якої конституційні права і свободи
гарантуються і не можуть бути
скасовані.

Відповідно до ст.ст.49,51 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" від 9 липня 2003
року, в редакції чинній на час
виникнення спірних правовідносин,
виплата пенсії припиняється на весь
час проживання пенсіонера за кордоном,
якщо інше не передбачене міжнародним
договором України, згода на
обов'язковість якого дана Верховною
Радою України. У разі виїзду пенсіонера
на постійне місце проживання за кордон
пенсія, призначена в Україні, за заявою
пенсіонера може бути виплачена йому за
6 місяців наперед перед виїздом.

Згідно ч.2 ст.152 Конституції України
закони, інші правові акти або їх окремі
положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

З огляду на те, що право громадянина на
одержання призначеної йому пенсії не
може пов'язуватися з такою умовою, як
постійне проживання в Україні, держава
відповідно до конституційних
принципів зобов'язана гарантувати це
право незалежно від того, де проживає
особа, якій призначена пенсія, - в
Україні чи за її межами.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції дійшов
вірного висновку про наявність підстав
для задоволення позовних вимог в
частині поновлення раніше призначеної
пенсії за віком.

Як вбачається з матеріалів справи, з
липня 2005 року ОСОБА_2 не отримувала
призначену пенсію з підстав виїзду та
проживання за кордоном.

Враховуючи те, що для поновлення пенсії
відповідачка зобов'язана подати заяву
до відповідного управління Пенсійного
фонду, що є підставою для відповідача
вирішити питання згідно поданої заяви,
а таку заяву про поновлення пенсії
позивачка через уповноважену нею особу
подала 24 грудня 2013 року, що
підтверджується копією
рекомендованого повідомлення про
вручення поштового відправлення, а
тому, виходячи з наведенного, суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку про те, що поновлення
призначеної пенсії позивачці підлягає
не з дати ухвалення вищенаведеного
рішення КСУ, а з дати звернення до
відповідача про поновлення раніше
призначеної пенсії, тобто з 24 грудня 2013
року.

Колегія суддів вважає безпідставними
посилання апелянта на те, що позивачка
не подала заяву про поновленя виплати
пенсії особисто, так як заява про
призначення (перерахунок) пенсії та
необхідні документи подаються до
територіального органу Пенсійного
фонду або до уповноваженого ним органу
чи уповноваженій особі в порядку,
визначеному правлінням Пенсійного
фонду за погодженням із центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування державної
політики у сферах трудових відносин,
соціального захисту населення,
особисто або через представника, який
діє на підставі виданої йому
довіреності, посвідченої нотаріально
(ч. 1 ст. 44 Закон України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування").

З матеріалів справи вбачається, що
представником позивачки до заяви про
поновлення виплати пенсії було додано
копію посвідченої довіреності.

Разом з тим, колегія суддів вважає, що
не може бути застосований пункт 3
Порядку подання та оформлення
документів для призначення
(перерахунку) пенсій відповідно до
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" затвердженого Постановою
ПФУ від 25 листопада 2005 року №22-1.
Зокрема згідно даного пункту
передбачено, що заява про поновлення
виплати раніше призначеної пенсії
подається пенсіонером особисто до
органу, що призначає пенсію, за місцем
проживання (реєстрації). Зокрема
відповідач не надав суду доказів, що за
місцем проживання позивачки в США є
орган Пенсійного фонду України, що
призначає пенсію.

Згідно із ч. 2 ст. 2 Закону України „Про
свободу пересування та вільний вибір
місця проживання в Україні" реєстрація
місця проживання чи місця
перебування особи або її відсутність
не може бути умовою реалізації прав і
свобод, передбачених Конституцією,
законами чи міжнародними договорами
України або підставою для їх
обмеження.

Отже, кожен громадянин України,
включаючи пенсіонерів, має право на
вибір місця свого проживання, зі
збереженням усіх конституційних прав.

Враховуючи викладене, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що управління Пенсійного
фонду України в Кельменецькому районі
зобов'язане поновити виплату пенсії
позивачці починаючи з 24 грудня 2013
року, тобто з моменту звернення
позивачки.

Відповідно до статей 11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.
86 цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Враховуючи вищенаведене, відповідачем
не було надано суду достатньо належних
доказів, які б свідчили про
неправомірність заявлених позовних
вимог, а доводи апеляційної скарги не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч.1 ст.200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, апеляційну
скаргу належить залишити без
задоволення, а рішення суду - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, суд, -

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в
Кельменецькому районі, - залишити без
задоволення, а постанову
Кельменецького районного суду
Чернівецької області від 18 лютого 2014
року, - без змін.

Ухвала суду набирає законної сили в
порядку та в строки, передбачені ст. ст.
212, 254 КАС України.

Головуючий
Граб Л.С.

Судді
Боровицький О. А.

Сапальова Т.В.