Справа № 812/652/14
Суддя: В.С. Шембелян
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛУГАНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
ПОСТАНОВА

Іменем України

26 березня 2014 рокуЛуганськСправа №
812/652/14

Луганський окружний адміністративний
суд у складі:

Головуючого - судді:
Шембелян В.С.

при секретарі:
Стройній О.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у м. Луганську справу за
адміністративним позовом ОСОБА_1 до
Департаменту соціального захисту
населення Луганської обласної
державної адміністрації, третя особа -
Відділ з питань надання гуманітарної
допомоги Міністерства соціальної
політики України про визнання дій
протиправними,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся з вимогами до
Департаменту соціального захисту
населення Луганської обласної
держадміністрації та Луганської
митниці Міндоходів, що були уточнені 11
березня 2014 року шляхом надання
уточненого адміністративного позову.

Ухвалою від 14 березня 2014 року судом
закрито провадження у цій справі у
зв'язку з відмовою позивача від
позовних вимог до Луганської митниці
щодо надання письмової відповіді на
письмове звернення от 21.03.2013 року, з
зазначенням причин несвоєчасної
відповіді та зазначенням реквізитів за
якими здійснюється сплата податків та
зборів за ставками, що діють на день
здійснення митного оформлення
автомобіля.

В обґрунтування уточнених позовних
вимог позивачем зазначено наступне.

На підставі Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями, затвердженому
постановою КМУ від 19.07.2006 року №999 діда
позивача ОСОБА_3 інваліда 1ї групи ВВВ
було забезпечено автомобілем "Daimlerchrysler"
2006 року випуску, номер кузова НОМЕР_1,
кузов НОМЕР_2, 2006 року випуску, вартістю
19500 Евро, що визнано гуманітарною
допомогою.

Автомобіль було зареєстровано за
дідом позивача з правом керування, що
передано позивачу, про що є запис в
свідоцтві про реєстрацію автомобіля
НОМЕР_3 від 17.07.2007 року.

ІНФОРМАЦІЯ_2 року дід позивача
ОСОБА_3 помер. Оскільки дід позивача
користувався автомобілем менше 10
років, відповідно до вимог ЗУ від 22.10.1999
року №1192-XIV, членами сім'ї інваліда було
прийнято рішення оформити право
власності на автомобіль за позивачем з
виплатою всіх належних податків та
зборів за ставками, що діяли на день
митного оформлення автомобіля.

Передача у власність автомобіля, що
визнаний гуманітарною допомогою,
можлива лише на підставі рішення
центрального органу виконавчої влади,
який реалізує державну політику в
сфері соціального захисту населення.

21.03.2013 року відповідно до Закону
України "Про гуманітарну допомогу" від
22.10.1999 №192-XIV позивач звернувся до
структурного підрозділу Луганської
обласної адміністрації - Департаменту
соціального захисту населення з
письмовою заявою та пакетом
документів, в якій повідомив їх про
свій намір щодо переоформлення права
власності на автомобіль зі сплатою
всіх належних податків та зборів.

У встановлені законом строки
відповіді не було надано, тому 22.07.2013
року позивач повторно звернувся до
відповідача.

Листом від 19.08.2013 року позивача
повідомлено про направлення
відповідачем запиту до Луганської
митниці стосовно суми податку та збору,
яку необхідно сплатити члену сім'ї
інваліда.

02.12.2013 року позивачем отримано від
Департаменту соціального захисту
населення Луганської обласної
державної адміністрації яким
повідомлено про повернення документів
для дооформлення.

Позивач вважає, що він своєчасно
протягом шести місяців з дня смерті
діда звернувся до відповідача с
письмовою заявою, проте в порушення
Закону України "Про звернення громадян"
від 02.10.1996 року відповідач не своєчасно
розглянув його заяву, не проінформував
його про порядок надання документів та
не надав реквізити щодо сплати суми
зборів та податків.

У зв'язку з вищевикладеним, позивач
просить визнати його письмове
звернення від 21.03.2013 року на адресу
Департаменту соціального захисту
населення Луганської обласної
держадміністрації, а також усі
наступні звернення своєчасними та
законними.

Визнати дії Департаменту соціального
захисту населення Луганської обласної
держадміністрації щодо звернення
ОСОБА_1 від 21.03.2013 року неправомірними в
частині порушення Закону України "Про
звернення громадян" від 02.10.1996 року
№393/96-ВР та зобов'язати відповідача
Департамент соціального захисту
населення Луганської обласної
державної адміністрації провести
належне оформлення пакету документів
та направити на адресу Відділ з питань
надання гуманітарної допомоги
Міністерства соціальної політики
України про визнання дій
протиправними.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні підтримали
уточнені позовні вимоги та просили їх
задовольнити.

Представник відповідача у судовому
засіданні позовні вимоги не визнав,
просив у задоволені позову відмовити
повністю, надав суду письмові
заперечення, а також повідомив суд, що
на сьогоднішній день позивач сплатив
всі необхідні податки та збори до
Луганської митниці Міндоходів, надав
їм документи щодо сплати. Тому ними
знову було сформовано пакет
документів, який з листом від 27.02.2014
року №2/1226-29 надіслано на розгляд
Комісії з питань гуманітарної допомоги
при Міністерстві соціальної політики
України.

Суд заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи,
розглянувши справу в межах заявлених
позовних вимог і наданих доказів,
оцінивши докази відповідно до вимог ст.
69-72 КАС України, вважає, що до
встановлених правовідносин підлягають
застосуванню наступні вимоги чинного
законодавства.

Згідно із частиною 1 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, у тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

У справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
відповідно до вимог частини 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України перевіряють, чи прийняті
(вчинені) вони: на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Статтею 19 Конституції України
встановлено, що правовий порядок в
Україні ґрунтується на засадах,
відповідно до яких ніхто не може бути
примушений робити те, що не передбачено
законодавством. Органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

При вирішенні адміністративної справи
суд застосовує нормативно-правові
акти, які були чинними на момент
виникнення спірних правовідносин.

Згідно із статтею 1 Закону України від 02
жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про звернення
громадян" громадяни України мають
право звернутися до органів державної
влади, місцевого самоврядування,
об'єднань громадян, підприємств,
установ, організацій незалежно від
форм власності, засобів масової
інформації, посадових осіб відповідно
до їх функціональних обов'язків із
зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

Відповідно до статті 3 Закону України
від 02 жовтня 1996 року № 393/96-ВР "Про
звернення громадян" під зверненнями
громадян слід розуміти викладені в
письмовій або усній формі пропозиції
(зауваження), заяви (клопотання) і
скарги.

Заява (клопотання) - звернення громадян
із проханням про сприяння реалізації
закріплених Конституцією та чинним
законодавством їх прав та інтересів
або повідомлення про порушення чинного
законодавства чи недоліки в діяльності
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, народних
депутатів України, депутатів місцевих
рад, посадових осіб, а також
висловлення думки щодо поліпшення їх
діяльності. Клопотання - письмове
звернення з проханням про визнання за
особою відповідного статусу, прав чи
свобод тощо.

Звернення відповідно до вимог статті 20
Закону України від 02 жовтня 1996 року №
393/96-ВР "Про звернення громадян"
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Органи державної влади, місцевого
самоврядування та їх посадові особи,
керівники та посадові особи
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, об'єднань
громадян, до повноважень яких належить
розгляд заяв (клопотань), зобов'язані
об'єктивно і вчасно розглядати їх,
перевіряти викладені в них факти,
приймати рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв (клопотань)
(стаття 15 Закону України від 02 жовтня 1996
року № 393/96-ВР "Про звернення громадян").

Відповідь за результатами розгляду
заяв (клопотань) в обов'язковому
порядку дається тим органом, який
отримав ці заяви і до компетенції якого
входить вирішення порушених у заявах
(клопотаннях) питань, за підписом
керівника або особи, яка виконує його
обов'язки.

Згідно з ст. 11-1 Закону України "Про
гуманітарну допомогу", 22.10.1999 №192-XIV,
забезпечення інвалідів автомобілями,
визнаними гуманітарною допомогою,
здійснюється на умовах, передбачених
законом, та у порядку, що визначається
Кабінетом Міністрів України. Після
смерті інваліда автомобіль, визнаний
гуманітарною допомогою, яким інвалід
був забезпечений через органи
соціального захисту населення і
користувався менше 10 років, може бути
переданий у власність одному із
членів сім'ї за рішенням центрального
органу виконавчої влади, що реалізує
державну політику у сфері
соціального захисту населення, за
умови сплати податків і зборів за
ставками, діючими на день здійснення
митного оформлення автомобіля. У разі
несплати членом сім'ї інваліда,
дитини-інваліда податків і зборів
(обов'язкових платежів) автомобіль
повертається (вилучається) органам
соціального захисту населення у
порядку та на умовах, що визначаються
Кабінетом Міністрів України.

Відповідно до ст. 4 ЗУ Закону
України "Про гуманітарну допомогу" від
22.10.1999 №192-XIV до спеціально
уповноважених державних органів з
питань гуманітарної допомоги належать:
центральний орган виконавчої влади,
що реалізує державну політику у сфері
соціального захисту населення; Рада
міністрів Автономної Республіки Крим;
обласні, Київська та Севастопольська
міські державні адміністрації.

Механізм забезпечення автомобілями
інвалідів, які мають право на їх
отримання безоплатно або на пільгових
умовах регулюється Порядком
забезпечення інвалідів автомобілями,
затвердженим постановою КМУ від 19.07.2006
року №999.

У відповідності до вимог абзаців
7, 10 пункту 41 Порядку забезпечення
інвалідів автомобілями (від 19 липня 2006
р. №999) після смерті інваліда,
дитини-інваліда автомобіль, визнаний
гуманітарною допомогою, яким інвалід
був забезпечений через головне
управління соціального захисту і
користувався менше ніж 10 років, може
бути переданий у власність одному з
членів сім'ї інваліда за рішенням
Мінсоцполітики за умови сплати
податків і зборів за ставками, діючими
на день здійснення митного оформлення
автомобіля, які повинні бути
сплачені членом сім'ї померлого
інваліда, дитини-інваліда протягом
шести місяців з дня смерті інваліда.
Контроль за дотриманням зазначеного
строку здійснюється головним
управлінням соціального захисту чи
управлінням виконавчої дирекції. У
разі несплати членом сім'ї інваліда,
дитини-інваліда податків і зборів
(обов'язкових платежів) автомобіль
повертається (вилучається) головному
управлінню соціального захисту або
управлінню виконавчої дирекції після
закінчення шестимісячного строку з
дня смерті інваліда. Вилучення
автомобіля здійснюється відповідно до
абзацу п'ятнадцятого пункту 16 цього
Порядку.

На підставі досліджених доказів судом
встановлені наступні обставини.

Згідно з рішенням Головного Управління
праці та соціального захисту населення
Луганської обласної державної
адміністрації від 15.06.2005 року ОСОБА_3 як
інвалід 1ї групи ВВВ підлягає
забезпеченню автомобілем (а.с.16,17).

14 червня 2007 року громадянин ФРГ ОСОБА_4,
ІНФОРМАЦІЯ_1 подарував свій автомобіль
Mersedes-Benz, кузов НОМЕР_2, 2006 року випуску,
вартістю 19500 Евро в якості гуманітарної
допомоги Головному управлінню з труду
та соціальному страхуванню для
наступної його передачі інваліду 1ї
групи ОСОБА_3, що підтверджується
договором купівлі продажу автомобіля
"Daimlerchrysler" 2006 року випуску, номер кузова
НОМЕР_1, кузов НОМЕР_2, 2006 року випуску,
вартістю 19500 Евро (офіційний переклад)
(а.с.12) та заявою про дарування
(офіційний переклад) (а.с.13,14,15).

05.07.2007 року Комісієї з питань
гуманітарної допомоги прийнято
рішення про визнання вказаного
автомобіля гуманітарною допомогою з
передачею його відповідачу для
одержання ОСОБА_3, що підтверджено
витягом з протоколу засідання Комісії
№26/ГД-2792/К (а.с.18).

Згідно з свідоцтвом про реєстрацію
автомобіля, за заявою ОСОБА_3, право
керування автомобілем, що
зареєстрований на ім'я ОСОБА_3, передано
онуку ОСОБА_1 (а.с.19, 20).

Факт родинних стосунків ОСОБА_3 та
позивача ОСОБА_1 підтверджено копіями
свідоцтв про народження (а.с.22-23).

11 грудня 2012 року ОСОБА_3 помер, що
підтверджується копією свідоцтва про
смерть (а.с.26).

21.03.2013 року позивач ОСОБА_1 звернувся до
Департаменту соціального захисту
населення Луганської обласної
державної адміністрації з заявою, в
якій повідомив про смерть ОСОБА_3 та про
свій намір щодо переоформлення права
власності на автомобіль, що визнано
гуманітарною допомогою та передано у
користування його діду, зі сплатою всіх
належних податків та зборів (а.с.27).

Як вбачається з відповіді Департаменту
на запит позивача № 30-М0092-2 від 22 січня
2014 року до зави позивача від 21.03.2013 року
було додано наступні копії документів:
свідоцтва про смерть ОСОБА_3, паспорту
ОСОБА_1, ідентифікаційного коду ОСОБА_1,
домової книги; свідоцтв про народження
ОСОБА_6, ОСОБА_1; свідоцтва пр.
реєстрацію транспортного засобу;
паспорту ОСОБА_7, ідентифікаційного
коду ОСОБА_7, трудової книжки ОСОБА_1,
витягу з протоколу №26/ТД-2792/К; листу від
21.03.2013 року ОСОБА_1 до Луганської
митниці щодо надання дозволу на сплату
митних платежів; а також довідка з
місця реєстрації ОСОБА_1 від 21.03.2013 року.
Крім того в справі ОСОБА_1 щодо викупу
автомобіля знаходяться: довідка
державної податкової служби про
сплачені доходи ОСОБА_1 від 15.10.2013 року,
Заява про відмову від викупу
автомобіля ОСОБА_7 від 14.10.2031 року,
довідки про доходи ОСОБА_7 та ОСОБА_3 від
14.10.2013. (а.с.37).

Тобто, позивач своєчасно протягом
шести місяців з дня смерті члена сім'ї
інваліда, в користуванні якого
знаходився визнаний гуманітарною
допомогою автомобіль, звернувся до
належного органу - відповідного
структурного підрозділу обласної
державної адміністрації, для
оформлення у встановленому порядку
права власності на автомобіль.

21.03.2013 року позивач письмово звернувся
до Луганської митниці з проханням
надати дозвіл сплатити митні платежі
за легковий автомобіль, до заяви додав
копії необхідних документів (а.с.28).

З заперечень, що були надані до
матеріалів справи представником
Луганської митниці Міндоходів щодо
первинного позову, вбачається що
відповідь на це звернення їх установою
не надавалася (а.с.75-77).

Після повторного звернення позивача з
заявою до відповідача від 22.07.2013 року з
вимогою надати йому інформацію щодо
розгляду його попередньої заяви про
викуп автомобіля (а.с.29), Департаментом
було надіслано запит до Луганської
митниці Міндоходів від 12.08.2013 року
№2/5026-33 щодо витребування інформації
стосовно суми податку і збору, яку
необхідно сплатити члену сім'ї
інваліда за ставками, що діяли на день
митного оформлення автомобіля (а.с.61).

В листі від 19.08.2013 року №2/5189-30
Департамент повідомляє позивачу про
надісланий ними запит до Луганської
митниці Міндоходів, а також про те, що
після отримання відповіді позивача
буде повідомлено про наступні дії
(а.с.62).

Після отримання відповіді митного
органу (а.с.63) відповідач листом від
10.09.2013 року №30-М/2134-2 повідомив позивачу
про необхідність надання їм квитанції
про сплату позивачем платежів на суму
90630,56 грн. протягом шести місяців з дня
смерті інваліду (а.с.64).

Тобто, фактично після спливу 10 місяців
з дня смерті інваліда відповідач
повідомив позивача про розмір
платежів, що підлягають сплаті
протягом шести місяців з дня смерті
інваліду.

Тому, суд вважає, що позивачем не були
оплачені своєчасно протягом шести
місяців з дня смерті інваліду належні
податки та збори саме з вини
відповідача.

Аргументи відповідача, що викладені в
запереченнях, щодо того, що позивач
отримав належну консультацію з цього
питання і йому було роз'яснено про
необхідність самостійного особистого
звернення до Луганської митниці для
сплати необхідних сум, суд не вважає
слушними, оскільки крім запису в
журналі обліку особистого прийому
(а.с.70-71), з якого не вбачається чи
належні роз'яснення були надані
позивачу, інших доказів відповідачем
на підтвердження законності та
своєчасності їх дій суду не надано.

Тому суд приходить до висновку, що
неправомірні дії відповідача щодо
розгляду звернення позивача в Порядку
від 19.07.2006 року №999, які порушують права
та інтереси позивача на належне
оформлення права власності на
автомобіль за собою, знайшли своє
підтвердження в ході судового
засідання, у зв'язку з чим позовні
вимоги в цій частині підлягають
задоволенню.

На думку суду, позивачем обрано хибний
спосіб захисту в частині його позовних
вимог про визнання письмового
звернення від 21.03.2013 року на адресу
відповідача, а також усіх наступних
звернень своєчасними і законними,
оскільки саме ці обставини є
підставами для визнання
неправомірними дій відповідача як
суб'єкта владних повноважень, про що
зазначено в позові. Тому в задоволенні
цієї частини позовних вимог слід
відмовити.

Також не підлягають задоволенню вимоги
позивача щодо зобов'язання відповідача
провести належне оформлення пакету
документів та направити на адресу
Відділ з питань надання гуманітарної
допомоги Міністерства соціальної
політики України про визнання дій
протиправними суд зазначає наступне,
оскільки, як вбачається з супровідного
листа 27.02.2014 року №2/1226-29, звернення
позивача з пакетом документів вже
надіслано на розгляд Комісії з питань
гуманітарної допомоги при
Міністерстві соціальної політики
України, тобто зазначена вимогу вже
виконано відповідачем.

З приписів ст.ст. 71, 86 КАС України
вбачається, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення, а
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 2 статті 71 КАС України,
встановлено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Оскільки відповідач не довів
правомірності своїх дій, позовні
вимоги підлягають частковому
задоволенню.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частини
постанови, повний текст постанови
складено та підписано протягом п'яти
днів, про що повідомлено сторін в
судовому засіданні.

Відповідно до ч. 1 ст. 94 КАС України якщо
судове рішення ухвалене на користь
сторони, яка не є суб'єктом владних
повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України.

Встановлено, що відповідно до
квитанції №1_12 від 31.01.2014 позивачем
сплачено судовий збір у розмірі 73,08 грн.
(а.с.2) та відповідно до довідки від
28.01.2014, надана ОСОБА_1 адвокатом ОСОБА_8,
позивачем сплачено 500,00 грн. за надання
правової допомоги (а.с.41).

Керуючись ст. ст. 3, 17, 18, 94, 128, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Уточнений адміністративний позов
ОСОБА_1 до Департаменту соціального
захисту населення Луганської обласної
державної адміністрації, третя особа -
Відділ з питань надання гуманітарної
допомоги Міністерства соціальної
політики України про визнання дій
протиправними задовольнити частково.

Визнати дії Департаменту соціального
захисту населення Луганської обласної
державної адміністрації щодо
звернення від 21.03.2013 року ОСОБА_1 в
порядку зміни власника автомобіля
"Daimlerchrysler" 2006 року випуску, номер кузова
НОМЕР_1, що визнаний гуманітарною
допомогою для забезпечення
автотранспортом інваліда ОСОБА_3,
неправомірними.

В задоволенні іншої частини уточненого
адміністративного позову відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
в особі Луганської обласної державної
адміністрації на корить ОСОБА_1 судові
витрати в загальній сумі 536 (пятьсот
тридцять шість) гривень 58 копійок, з
яких: 36,58 гривень - сума судового збору і
500 гривень - сума витрат на оплату
правової допомоги.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Донецького
апеляційного адміністративного суду.

Апеляційна скарга подається до
Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Луганський окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, встановленого статтею 186 КАС
України, якщо таку скаргу не було
подано.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Якщо строк апеляційного оскарження
буде поновлено, то вважається, що
постанова суду не набрала законної
сили.

Повний текст постанови складено та
підписано 28 березня 2014 року.

Суддя
В.С. Шембелян