Справа № 552/143/14-а
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.Справа № 552/143/14-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

за участю секретаря судового засідання
Зарицької Т.В.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову Київського
районного суду м. Полтави від 29.01.2014р.
по справі № 552/143/14-а

за позовом ОСОБА_1

до Полтавської міської ради ,
Київської районної в м. Полтаві ради
треті особи Прокуратура м. Полтави
, Прокуратура Київського району
м.Полтава

про скасування рішення,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1 звернувся до
Полтавського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Полтавської міської ради, Київської
районної у місті Полтава ради,
Головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області, Полтавського міськрайонного
управління головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області, Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України, Українського державного
науково-дослідного інституту
проектування міст "Діпромісто", Філії
ДП Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" у Полтавській області,
Експертної комісії з питань
встановлення та зміни розмірів
санітарно-захисних зон при Головному
санітарному лікарі України, Інституту
гігієни та медичної екології ім.
О.М.Марзєєва Академії медичних наук
України, треті особи: Прокуратура м.
Полтави, Прокуратура Київського району
м. Полтави про визнання незаконними дій
та бездіяльності Полтавської міської
ради невиконання покладених на неї
Законом України "Про місцеве
самоврядування в Україні" обов'язків, а
саме, не здійснення в установленому
порядку державного контролю за
дотриманням законодавства при
затвердженні містобудівної
документації, затвердженої рішенням
двадцятої сесії шостого скликання
Полтавської міської ради від 16 березня
2012 року; визнання незаконною
бездіяльності Головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області, Полтавського міськрайонного
управління головного управління
Держсанепідемслужби у Полтавській
області в частині нездійснення
державного
санітарно-епідеміологічного контролю
за дотриманням вимог санітарного
законодавства органами виконавчої
влади і органами місцевого
самоврядування м. Полтава, та
підприємствами, установами,
організаціями, які розташовані в
Супрунівському промисловому вузлі м.
Полтава, та не застосування
передбачених законодавством заходів
для припинення порушення санітарного
законодавства; визнання незаконною
бездіяльності Державної
санітарно-епідеміологічної служби
України в частині нездійснення
контролю за діяльністю територіальних
органів Держсанепідемслужби в м.
Полтава; зобов'язання Головного
управління Держсанепідслужби у
Полтавській області, Експертної
комісії з питань встановлення та зміни
розмірів санітарно-захисних зон при
Головному державному санітарному
лікарі України встановити
підприємство, санітарна зона якого
поширилась на житлову забудову та
здійснити заходи по зміні технологій
виробництва, що передбачає зниження
викидів шкідливих речовин в атмосферу,
його перепрофілювання або закриття та
провести передбачені чинним
законодавством заходи по зменшенню
санітарної зони до межі житлової
забудови, згідно чинного
законодавства; зобов'язання
Полтавської міської ради привести у
відповідність до вимог чинного
законодавства містобудівну
документацію та Генеральний план міста
Полтава; зобов'язання Український
державний науково-дослідний інститут
проектування міст "Діпромісто" усунути
недоліки, допущені при розробці та
корекції містобудівної документації
Генерального плану м. Полтава, та
привести містобудівну документацію у
відповідність до вимог чинного
законодавства; визнання незаконним та
скасування рішення двадцятої сесії
шостого скликання Полтавської міської
ради від 16 березня 2012 року в частині
затвердження містобудівної
документації; зобов'язання Філії ДП
Державного підприємства
"Спеціалізована державна експертна
організація-Центральна служба
Української державної будівельної
експертизи" у Полтавській області
після усунення недоліків, допущених
при розробці та корекції містобудівної
документації Генерального плану м.
Полтава Українським державним
науково-дослідним інститутом
проектування міст "Діпромісто"
провести повторно експертизу
містобудівної документації на
відповідність її вимогам чинного
законодавства; зобов'язання Інституту
гігієни та медичної екології ім.
О.М.Марзєєва Академії медичних наук
України після усунення недоліків,
допущених при розробці та корекції
містобудівної документації
Генерального плану м. Полтава
Українським державним дослідним
інститутом проектування міст
"Діпромісто" перевірити на
відповідність чинному законодавству
містобудівну документацію
Генерального плану м. Полтава, якість
проведення експертизи містобудівної
документації філією ДП Державного
підприємства "Спеціалізована державна
експертна організація-Центральна
служба Української державної
будівельної експертизи" у Полтавській
області та видати відповідний звіт;
визнання незаконним та скасування
рішення тридцять восьмої сесії шостого
скликання Київської районної в м.
Полтаві ради від 25 квітня 2013 року щодо
відмови в виділенні ОСОБА_1 земельної
ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
зобов'язання Київської районної в м.
Полтаві ради прийняти рішення по
виділенню ОСОБА_1 земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку і споруд згідно
наданої заяви, визнання незаконною та
скасування містобудівної
документації, розробленої УДНДІ
проектування міст «Дніпромісто» в
частині встановлення санітарної зони
1-3 класу шкідливості, яка поширилась на
житлову забудову вул.. Петра Жданюка та
с. Шостаки Полтавського району,
зобов'язання УДНДІ проектування міст
«Дніпромісто» (з урахуванням уточненої
позовної заяви /а.с. 78/).

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 11 грудня 2013
року виділено у самостійне провадження
позовні вимоги ОСОБА_1 до Полтавської
міської ради, Київської районної у
місті Полтава ради, треті особи:
Прокуратура м. Полтави, Прокуратура
Київського району м. Полтави про
визнання незаконними дій та
бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії, визнання незаконними та
скасування рішень.

Ухвалою Полтавського окружного
адміністративного суду від 24 грудня 2013
року передано адміністративну справу в
частині позовних вимог ОСОБА_1 до
Полтавської міської ради, Київської
районної у місті Полтава ради, треті
особи: Прокуратура м. Полтави,
Прокуратура Київського району м.
Полтави про визнання незаконними дій
та бездіяльності, зобов'язання вчинити
певні дії, визнання незаконними та
скасування рішень до Київського
районного суду м. Полтави для розгляду.

Таким чином, Київським районним судом
м. Полтави розглядався
адміністративний позов ОСОБА_1, в якому
позивач просила визнати незаконними
дії та бездіяльність Полтавської
міської ради щодо невиконання
покладених на неї Законом України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
обов'язків, а саме не здійснення в
установленому порядку державного
контролю за дотриманням законодавства
при затвердженні містобудівної
документації, затвердженої рішенням
двадцятої сесії шостого скликання
Полтавської міської ради від 16 березня
2012 року; зобов'язати Полтавську міську
раду привести у відповідність до вимог
чинного законодавства містобудівну
документацію та Генеральний план міста
Полтава; визнати незаконним та
скасувати рішення двадцятої сесії
шостого скликання Полтавської міської
ради від 16 березня 2012 року в частині
затвердження містобудівної
документації; визнати незаконним та
скасувати рішення тридцять восьмої
сесії шостого скликання Київської
районної в м. Полтаві ради від 25 квітня
2013 року щодо відмови у виділенні ОСОБА_1
земельної ділянки для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд;
зобов'язати Київську районну в м.
Полтаві ради прийняти рішення по
виділенню ОСОБА_1 земельної ділянки для
будівництва та бслуговування
житлового будинку і споруд згідно
наданої заяви.

Постановою Київського районного суду
м. Полтави від 29.01.2014р. по справі №
552/143/14-а позов залишено без задоволення.

Позивач, не погоджуючись з вказаним
судовим рішенням, в апеляційній скарзі
вказує, що постанова суду першої
інстанції прийнята з порушенням норм
процесуального права, просить суд
апеляційної інстанції скасувати
постанову Київського районного суду м.
Полтави від 29.01.2014р. та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги.

Представник позивача в судовому
засіданні апеляційну скаргу підтримав
в повному обсязі з підстав та мотивів,
викладених у апеляційній скарзі.

Прокурор та представник відповідача
апеляційну скаргу не визнали, просили
відмовити у її задоволенні,
наполягаючи на законності та
обґрунтованості постанови суду першої
інстанції.

Заслухавши суддю-доповідача,
представників сторін та прокурора,
дослідивши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, правильність
застосування судом першої інстанції
норм чинного законодавства, колегія
суддів дійшла висновку, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню.

Відмовляючи у задоволенні позову суд
першої інстанції виходив з того, що
позовні вимоги є необґрунтованими,
недоведеними, а тому не підлягають
задоволенню у повному обсязі.

Колегія суддів погоджується з вказаним
висновком суду першої інстанції щодо
відмови в задоволенні позову, виходячи
з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено судом апеляційної
інстанції, що пунктом 6 рішення
тридцять восьмої сесії шостого
скликання Київської районної у м.
Полтаві ради від 25 квітня 2013 року
ОСОБА_1 відмовлено у виділенні
земельної ділянки площею 1000 кв.м. для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд по вул. Петра Жданюка,
оскільки згідно з містобудівною
документацію, затвердженою рішенням
двадцятої сесії шостого скликання
Полтавської міської ради від 16 березня
2012 року, земельна ділянка по зазначеній
адресі знаходиться на території
садибної забудови у санітарно-захисній
зоні підприємства І-ІІІ класу
шкідливості /а.с. 12/.

Не погоджуючись із зазначеним
рішенням, а також із затвердженням
містобудівної документації та
діями/бездіяльністю відповідачів під
час здійснення їх повноважень, позивач
звернулась до суду з даним позовом. В
поданій до суду позовній заяві
посилалася на те, що добросовісно,
відкрито та безперервно понад 15 років
користується земельною ділянкою
поблизу місця свого постійного
проживання за адресою АДРЕСА_1 Вказала,
що зверталась до Київської районної в
м. Полтаві ради з заявою про виділ їй
зазначеної земельної ділянки для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель та споруд. Але рішенням
районної ради в наданні земельної
ділянки було відмовлено.

Отже, незгода позивача із
діями/бездіяльністю та рішеннями
відповідачів пов'язана із відмовою у
виділенні для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд
земельної ділянки з підстав, що дана
земельна ділянка знаходиться в межах
санітарно-захисної зони
Супрунівського промвузла.

Перевіряючи юридичну та фактичну
обґрунтованість мотивів, які покладені
суб'єктом владних повноважень в основу
спірного правового акту
індивідуальної дії на відповідність
вимогам ч.3 ст.2 КАС України, колегія
суддів виходить з наступного.

Відповідно до ст. 114 ЗК України
санітарно-захисні зони створюються
навколо об'єктів, які є джерелами
виділення шкідливих речовин, запахів,
підвищених рівнів шуму, вібрації,
ультразвукових і електромагнітних
хвиль, електронних полів, іонізуючих
випромінювань тощо, з метою
відокремлення таких об'єктів від
територій житлової забудови.

Частиною 2 ст. 114 ЗК України передбачено,
що у межах санітарно-захисних зон
забороняється будівництво житлових
об'єктів, об'єктів соціальної
інфраструктури та інших об'єктів,
пов'язаних з постійним перебуванням
людей.

Відповідно до Державних санітарних
правил забудови населених пунктів,
затверджених наказом Міністерства
охорони здоров'я України N 173 від 19.06.96,
охоронні та санітарно-захисні зони
навколо складських приміщень
становлять не менше 50 метрів.
Відповідно до п. 5.10 зазначених Правил у
санітарно-захисних зонах не можна
допускати розміщення: житлових
будинків з прибудинковими територіями,
гуртожитків, готелів, будинків для
приїжджих, аварійних селищ; дитячих
дошкільних закладів, загальноосвітніх
шкіл, лікувально-профілактичних та
оздоровчих установ загального та
спеціально призначення зі
стаціонарами, наркологічних
диспансерів; спортивних споруд, садів,
парків, садівницьких товариств;
охоронних зон джерел водопостачання,
водозабірних споруд та споруд
водопровідної розподільної мережі. Не
допускається використання для
вирощування сільськогосподарських
культур, пасовищ, для худоби земель
санітарно-захисної зони підприємств,
що забруднюють навколишнє середовище
високотоксичними речовинами та
речовинами, що мають віддалену дію
(солі важких металів, канцерогенні
речовини, діоксини, радіоактивні
речовини та ін.).

За таких обставин, враховуючи, що
земельна ділянка, про виділ якої
позивачем ОСОБА_1 порушувалося питання,
належить до санітарно-захисної зони,
відповідач Київська районна в місті
Полтаві рада правомірно відмовила в
ОСОБА_1 у виділенні такої земельної
ділянки.

Правові підстави для визнання
незаконним та скасування рішення
тридцять восьмої сесії шостого
скликання Київської районної в м.
Полтаві ради від 25 квітня 2013 року
відсутні.

Тому колегія суддів приходить до
висновку, що вимоги ОСОБА_1 про визнання
незаконним та скасування рішення
Київської районної в м. Полтаві ради
від 25 квітня 2013 року та зобов'язання
районної ради прийняти рішення по
виділенню ОСОБА_1 земельної ділянки є
безпідставними та не підлягають
задоволенню.

Також колегія суддів вважає за
потрібне відмітити, що правові та
організаційні основи містобудівної
діяльності встановлені Законом
України «Про регулювання
містобудівної діяльності».

Відповідно до ст. 17 зазначеного Закону
генеральний план населеного пункту є
основним видом містобудівної
документації на місцевому рівні,
призначеної для обґрунтування
довгострокової стратегії планування
та забудови території населеного
пункту. Генеральні плани населених
пунктів та зміни до них розглядаються і
затверджуються відповідними
сільськими, селищними, міськими радами
на чергових сесіях протягом трьох
місяців з дня їх подання.

При цьому, з матеріалів справи слідує,
що рішення двадцятої сесії шостого
скликання Полтавської міської ради від
16 березня 2013 року щодо затвердження
генерального плану міста прийнято
відповідачем в межах наданих йому
повноважень, з дотриманням вимог ст. 21
Закону України «Про регулювання
містобудівної діяльності», з
виконанням повноваження з метою, з якою
це повноваження надано, обґрунтовано,
безсторонньо, тому підстави для
визнання його незаконним і скасування
відсутні.

З цих підстави позовні вимоги ОСОБА_1
щодо рішення Полтавської міської ради
від 16 березня 2012 року заявлені
безпідставно та не підлягають до
задоволення.

Щодо позовних вимог ОСОБА_1 про
визнання незаконними дій та
бездіяльності Полтавської міської
ради щодо невиконання покладених на
неї Законом України "Про місцеве
самоврядування в Україні" обов'язків, а
саме не здійснення в установленому
порядку державного контролю за
дотриманням законодавства при
затвердженні містобудівної
документації, затвердженої рішенням
двадцятої сесії шостого скликання
Полтавської міської ради від 16 березня
2012 року, зобов'язання Полтавську міську
раду привести у відповідність до вимог
чинного законодавства містобудівну
документацію та Генеральний план міста
Полтава колегія суддів зазначає
наступне.

Згідно зі статтею 104 Кодексу
адміністративного судочинства України
до адміністративного суду має право
звернутися з адміністративним позовом
особа, яка вважає, що порушено її права,
свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин.

Відповідно до Рішення Конституційного
Суду України від 25 листопада 1997 року
№6-зп "Щодо офіційного тлумачення
частини другої статті 55 Конституції
України та статті 248-2 Цивільного
процесуального кодексу України"
частину другу статті 55 Конституції
України необхідно розуміти так, що
кожен громадянин України іноземець,
особа без громадянства має гарантоване
державою право оскаржити в суді
загальної юрисдикції рішення, дії чи
бездіяльність будь- якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб, якщо вважають, що ці рішення, дія
чи бездіяльність порушують їхні права
і свободи або перешкоджають здійсненню
цих прав

З викладеної правової позиції
Конституційного Суду України випливає,
що умовою для звернення особи до суду з
позовом щодо оскарження рішення, дії чи
бездіяльність будь-якого органу
державної влади, органу місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб є наявність у позивача
переконання в порушенні його прав або
свобод чи в існуванні перешкод у
здійсненні цих прав.

Порушенням суб'єктивного права особи є
створення будь-яких перепон •
реалізації нею свого суб'єктивного
права, що унеможливлюють одержання
особою того, на що вона має право
розраховувати в разі належної
поведінки зобов'язаної особи.

Отже, обов'язковою ознакою порушення
права особи є зміна стану суб'єктивних
прав та обов'язків особи, тобто
припинення чи неможливість реалізації
її права та/або виникнення додаткового
обов'язку.

Таким чином, якщо особа вважає, що її
суб'єктивне право у певних
правовідносинах не може бути
реалізованим належним чином, або на неї
протиправно поклали певний обов'язок,
така особа має право звернутися за
судовим захистом.

У разі відповідного звернення особи
суд повинен розглянути питання щодо
наявності порушення суб'єктивного
права заявника у конкретних
правовідносинах і на підставі цього
розв'язати спір.

Таким чином, судовому захисту в
адміністративних судах підлягають
порушені права, свободи та законні
інтереси особи в публічно-правових
відносинах. При цьому визначальним для
вирішення питання про обґрунтованість
вимог особи у розв'язанні
публічно-правового спору є
встановлення факту порушення
відповідних прав, свобод чи інтересів
такої особи.

У свою чергу, порушення прав, свобод та
інтересів особи наявне тоді, коли
сталися зміни стану суб'єктивних прав
та обов'язків особи, тобто припинення
чи неможливість реалізації її права
та/або виникнення додаткового
обов'язку в публічно-правових
відносинах.

Якщо відповідні рішення, дії чи
бездіяльність протиправно, на думку
особи, спричинили виникнення, зміни чи
припинення прав та обов'язків особи
(тобто є юридично значимими), особа може
порушити питання про визнання таких
рішень, дій чи бездіяльності в судовому
порядку протиправними.

Таким чином, до адміністративних судів
можуть бути оскаржені будь-які рішення,
дії чи бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або має місце інше
ущемлення прав чи свобод.

При цьому позивач на власний розсуд
визначає, чи порушені його права
рішеннями, дією або бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень.

Водночас задоволення відповідних
вимог особи можливе лише в разі
об'єктивної наявності порушення, тобто
встановлення, що рішення, дія або
бездіяльність протиправно породжують,
змінюють або припиняють права та
обов'язки у сфері публічно-правових
відносин.

Як встановлено судом, позивач ОСОБА_1 не
є власником та/чи землекористувачем
спірної земельної ділянки по
АДРЕСА_1Належність даної земельної
ділянки до санітарно-захисної зони
жодним чином не порушує права та
охоронювані законом інтереси позивача
ОСОБА_1

Натомість, судом встановлено, що
позивач ОСОБА_1 протягом тривалого часу
самовільно, за відсутності рішення
уповноваженого на те органу та за
відсутності правовстановлюючого
документа, всупереч норм чинного
законодавства у власних цілях
використовує земельну по
АДРЕСА_1Встановлена судом обставина
дає правові підстави для вжиття
уповноваженими контролюючими органами
заходів реагування відносно
самовільного використання позивачем
земельної ділянки та жодним чином не
свідчить про наявність порушеного
права ОСОБА_1 Встановивши дані
обставини, у зв'язку з відсутністю
факту порушення Полтавської міською
радою прав, свобод та інтересів
позивача ОСОБА_1, враховуючи
встановлену судом правомірність дій
відповідачів, суд приходить до
висновку про необхідність відмови у
задоволенні позовних вимог про

незаконними протиправними дій та
бездіяльності Полтавської міської
ради, зобов'язання її привести у
відповідність до вимог чинного
законодавства містобудівну
документацію та Генеральний план міста
Полтава.

Згідно з статтею 11 Кодексу
адміністративного судочинства
України, розгляд і вирішення справ в
адміністративних судах здійснюються
на засадах змагальності сторін та
свободи в наданні ними суду своїх
доказів і у доведенні перед судом їх
переконливості.

Відповідно до ч. 1, 2 статті 71 цього
Кодексу кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу
/частина 1/; в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову /частина 2/.

Суд приходить до висновку про
відсутність підстав для задоволення
позовної заяви, оскільки її доводи та
пояснення представника позивача у
судовому засіданні не спростовують
встановлених у судовому засіданні
обставин справи.

За таких обставин, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції щодо відмови у задоволенні
позову та зазначає, що доводи
апеляційної скарги не впливають на
правомірність висновків суду. Підстави
для скасування рішення суду першої
інстанції відсутні.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, ст. 198, ст.200,
п.1 ч.1 ст.205, ст.ст.206, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення.

Постанову Київського районного суду м.
Полтави від 29.01.2014р. по справі №
552/143/14-а залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
у касаційному порядку протягом
двадцяти днів з дня складання ухвали у
повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя Тацій Л.В.Судді
Водолажська Н.С. Філатов Ю.М. Повний
текст ухвали виготовлений 27.03.2014 р.