Справа № 2а-1970/1260/12
Суддя: Гінда О.М.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 р.

№ 9104/96369/12 Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії:

головуючого судді:
Гінди О.М.

суддів:
Качмара В.Я., Ніколіна В.В.

розглянувши у порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Тернопільського обласного
комунального підприємства «Фірма
«Тернопільавіаавтотранс» на постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2012
року у справі за адміністративним
позовом Управління Пенсійного фонду
України в Тернопільському районі
Тернопільської області до
Тернопільського обласного
комунального підприємства «Фірма
«Тернопільавіаавтотранс» про
стягнення коштів на відшкодування
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах, -

встановив:

23.03.2012 УПФУ в Тернопільському районі
звернулося із адміністративним
позовом до ТОКП «Фірма
«Тернопільавіаавтотранс» в якому
просило стягнути з відповідача на
користь позивача 103247,85 грн
заборгованості по відшкодуванню
витрат на виплату і доставку пільгових
пенсій призначених по Списку № 2.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилався на те, що згідно Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» підприємства повинні
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій. Згідно з отриманими
відповідачем розрахунками за період з
червня 2009 року по лютий 2012 року до
відшкодування підлягають витрати на
виплату і доставку пільгових пенсій в
сумі 103247,85 гривень. Оскільки
відповідачем у встановлені законом
строки дані витрати не відшкодовані,
позивач просив стягнути їх у судовому
порядку.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26.04.2012
адміністративний позов задоволено.
Стягнуто з ТОКП «Фірма
«Тернопільавіаавтотранс» на користь
УПФУ в Тернопільському районі
заборгованість по відшкодуванню
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах за
Списком № 2 в сумі 103247,85 грн.

Із цією постановою суду першої
інстанції не погодився відповідач та
оскаржив її в апеляційному порядку.
Вважає, що така прийнята з порушенням
норм чинного законодавства, оскільки
пенсіонери ОСОБА_1 та ОСОБА_2 працювали
у період до набрання чинності Законом
України «Про пенсійне забезпечення», а
статтею 100 цього Закону, не передбачено
відшкодування витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій призначених
на пільгових умовах, право на які
виникло до введення в дію вказаного
Закону. Також, апелянт вказує на те, що
ОСОБА_2 звільнений з Тернопільського
державного авіаційного підприємства
31.12.1993, у зв'язку з переведенням у
Тернопільську філію ДП «Украйрорух»,
де він продовжував працювати на
аналогічній посаді з шкідливими
умовами праці.

Сторони прибуття у судове засідання
своїх представників не забезпечили,
хоча вони належним чином повідомлені
про дату, час та місце судового
розгляду, а тому у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України це не перешкоджає
апеляційному розгляду справи.

У зв'язку з викладеним суд апеляційної
інстанції дійшов висновку про
можливість вирішення цієї справи у
порядку письмового провадження згідно
п. 2 ч. 1 ст. 197 КАС України.

Суд апеляційної інстанції, заслухав
доповідь судді-доповідача, перевірив
матеріали справи та обговорив підстави
і межі апеляційної скарги, вважає, що
така задоволеною бути не може.

Суд першої інстанції дійшов висновку,
що позов належить задовольнити,
оскільки витрати на виплату і доставку
пільгових пенсій, призначених особам
відповідно до п.п. «б»-«з» ч. 1 ст. 13
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» покриваються
підприємствами та організаціями, а
тому відповідач повинен
відшкодовувати такі витрати. Позивачем
направлялися відповідачу розрахунки
сум фактичних витрат на виплату і
доставку пільгових пенсій за червень
2009 року - лютий 2012 року на загальну суму
103247,85 грн, однак відповідач ці витрати
не відшкодував, а тому суд першої
інстанції дійшов висновку, що
відповідна сума заборгованості
підлягає стягненню на підставі рішення
суду.

З такими висновками суду першої
інстанції погоджується і суд
апеляційної інстанції, з огляду на
таке.

Відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року N 1058-IV
(далі - Закон - N 1058-IV) пенсійне
забезпечення застрахованих осіб, які
працювали або працюють на підземних
роботах, на роботах з особливо
шкідливими і особливо важкими умовами
праці за списком N 1 та на інших роботах
із шкідливими і важкими умовами праці
за списком N 2 виробництв, робіт,
професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, та за результатами атестації
робочих місць, на посадах, що дають
право на призначення пенсії за віком на
пільгових умовах або за вислугу років,
які відповідно до законодавства, що
діяло раніше, мали право на пенсію на
пільгових умовах або за вислугу років,
здійснюється згідно з окремим
законодавчим актом через професійні та
корпоративні фонди.

До запровадження пенсійного
забезпечення через професійні та
корпоративні фонди: особам, зазначеним
в абзаці першому цього пункту, пенсії
призначаються за нормами цього Закону
в разі досягнення пенсійного віку та
наявності трудового стажу,
передбаченого Законом України «Про
пенсійне забезпечення». При цьому
зберігається порядок покриття витрат
на виплату і доставку цих пенсій, що
діяв до набрання чинності цим Законом.

За правилами абзацу четвертого
підпункту 1 пункту 2 Прикінцевих
положень Закону № 1058-IV підприємства та
організації з коштів, призначених на
оплату праці, вносять до Пенсійного
фонду плату, що покриває фактичні
витрати на виплату і доставку пенсій
особам, які були зайняті повний робочий
день на підземних роботах, на роботах з
особливо шкідливими і особливо важкими
умовами праці за списком N 1 виробництв,
робіт, професій, посад і показників,
затверджених Кабінетом Міністрів
України, крім тих, що були
безпосередньо зайняті повний робочий
день на підземних роботах (включаючи
особовий склад гірничорятувальних
частин) з видобутку вугілля, сланцю,
руди та інших корисних копалин, на
будівництві шахт та рудників за
списком робіт і професій, затвердженим
Кабінетом Міністрів України, починаючи
з дня набрання чинності цим Законом, у
розмірі 20 відсотків з наступним
збільшенням її щороку на 10 відсотків до
100-відсоткового розміру відшкодування
фактичних витрат на виплату і доставку
цих пенсій до набуття права на пенсію
за віком відповідно до цього Закону.

В абзаці п'ятому цього ж підпункту
зазначено, що виплата пенсій особам,
які були безпосередньо зайняті повний
робочий день на підземних роботах
(включаючи особовий склад
гірничорятувальних частин) з видобутку
вугілля, сланцю, руди та інших корисних
копалин, на будівництві шахт та
рудників, за списком робіт і професій,
затвердженим Кабінетом Міністрів
України, та особам, пенсії яким
призначені відповідно до пунктів «в»
-«е» та «ж» статті 13 Закону № 1788-XII,
здійснюється до 1 січня 2005 року за
рахунок коштів ПФУ, а з 1 січня 2005 року -
за рахунок коштів Державного бюджету
України до досягнення пенсійного віку,
передбаченого статтею 26 цього Закону.

Аналіз наведених положень дає підстави
для висновку про те, що витрати на
виплату та доставку пенсій особам, які
були зайняті на роботах за списками № 1
та № 2, покриваються підприємствами та
організаціями.

Статтею 13 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» від 5 листопада 1991 року N
1788-XII (далі - Закон N 1788-XII) визначено
категорії працівників, які мають право
на пенсію за віком на пільгових умовах,
зокрема в п.п. «б»-«з» частини першої
цієї статті.

На момент набрання чинності Законом №
1058-IV питання щодо відшкодування витрат
на виплату та доставку пенсій,
призначених відповідно до пунктів
«б»-«з» статті 13 Закону № 1788-XII, було
врегульовано Законом України «Про збір
на обов'язкове державне пенсійне
страхування» від 26 червня 1997 року №
400/97-ВР, відповідно до пунктів 1 та 2
статті 1 якого відповідач є платником
збору на обов'язкове державне пенсійне
забезпечення.

Згідно ж з абзацом четвертим пункту 1
статті 2 Закону № 400/97-ВР для платників
збору, визначених пунктами 1 та 2 статті
1 цього Закону, крім тих, які є
платниками фіксованого
сільськогосподарського податку,
об'єктом оподаткування є також
фактичні витрати на виплату і доставку
пенсій, призначених відповідно до
пунктів «б» - «з» статті 13 Закону
України «Про пенсійне забезпечення» до
досягнення працівниками пенсійного
віку, передбаченого статтею 12 Закону
України «Про пенсійне забезпечення».

Абзацом третім пункту 1 статті 4 Закону
№ 400/97-ВР встановлено ставку на
обов'язкове державне пенсійне
страхування у розмірі 100 відсотків від
об'єкта оподаткування, визначеного
абзацом четвертим пункту 1 статті 2
цього Закону.

Згідно пункту 6 Інструкції про порядок
обчислення та сплати страхувальниками
та застрахованими особами внесків на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування до Пенсійного фонду
України, затвердженої постановою
правління Пенсійного фонду України від
19.12.2003 р. N 21-1 (далі - Інструкція № 21-1),
відшкодуванню підлягають витрати
Пенсійного фонду на виплату та
доставку пенсій, призначених на
пільгових умовах відповідно до ч. 2
Розділу 15 Прикінцевих положень Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування».

За приписами пункту 6.4 вказаної
Інструкції № 21-1 розмір сум до
відшкодування на поточний рік
визначається відділами доходів
органів Пенсійного фонду України
щорічно у повідомленнях про розрахунок
сум фактичних витрат на виплату та
доставку пільгових пенсій, призначених
відповідно до частини 2 Прикінцевих
положень Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування», які надсилаються
підприємствами до 20-го січня поточного
року протягом десяти днів з
новопризначених пенсій.

Підприємства щомісяця до 25-го числа
вносять до Пенсійного фонду зазначену
в повідомленні місячну суму фактичних
витрат на виплату та доставку пенсій,
призначених на пільгових умовах (п. 6.8
Інструкції).

Таким чином, суд апеляційної інстанції
погоджується з висновком суду першої
інстанції про наявність у відповідача
обов'язку відшкодувати управлінню ПФУ
витрати на виплату та доставку пенсій,
які згідно з розрахунком, складеним
останнім відповідно до Інструкції про
порядок обчислення і сплати
страхувальниками та застрахованими
особами внесків на загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування до
Пенсійного фонду України, затвердженої
постановою ПФУ від 19 грудня 2003 року №
21-1, призначені працівникам відповідача
відповідно до пунктів «б»-«з» частини
першої статті 13 Закону № 1788-XII.

Судом встановлено, що пільгові пенсії
за Списком № 2 призначені та
виплачувались колишнім працівникам
відповідача ОСОБА_3 та ОСОБА_2, у зв'язку
з чим відповідачу надсилались
розрахунки фактичних витрат на виплату
та доставку пенсій, призначених
відповідно до ч. 2 Прикінцевих положень
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» в частині пенсій,
призначених відповідно до пунктів
«б»-«з» ст. 13 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», згідно яких за
період з червня 2009 року по лютий 2012 року
ТОКП «Фірма «Тернопільавіаавтотранс»
мало відшкодувати витрати на виплату
та доставку пільгових пенсій вказаним
вище громадянам в суму 103247,85 грн, які у
встановлені строки не відшкодовані,
внаслідок чого на відповідну суму
утворилась заборгованість.

Як вбачається з матеріалів справи,
постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 23 лютого 2012
року у справі № 2-а-1681/09/1970, яка набрала
законної сили з дня проголошення,
ОСОБА_3 з 01.09.1976 прийнятий в «Аеропорт
Тернопіль» на посаду акумуляторщика 3
розряду. Згідно запису № 7 від 01.01.1988 у
трудовій книжці вказаної особи
зазначено, що Тернопільський авіазагін
(в якому працював ОСОБА_3) вийшов зі
складу Хмельницького ОАО та
підпорядкований Львівському ОАО 21.10.1992.
Згідно запису № 8 від 21.10.1992 -
Тернопільський авіазагін
перереєстровано у Тернопільське
державне авіаційне підприємство
«Універсал-Авіа». Згідно запису № 9 від
08.06.1998, з 08.06.1998 ОСОБА_3 звільнений в
зв'язку з скороченням чисельності
штату за ст. 40 п. 1 КЗпП України на
підставі наказу № 19-к від 08.06.1998
Тернопільського державного
авіаційного підприємства
«Універсал-Авіа».

У відповідності до наказу Міністерства
транспорту України № 107 від 20.02.2001,
Тернопільське державне авіаційне
підприємство «Універсал-Авіа»
реорганізовано шляхом виділення з його
складу аеропорту Тернопіль, зі
створенням на базі майна аеропорту
Державного підприємства «Аеропорт
Тернопіль», який визначений
правонаступником Тернопільського
державного авіаційного підприємства
«Універсал-Авіа» з усіх питань
аеропортової діяльності.

Згідно рішення Тернопільської
обласної ради від 25.09.2001 № 293 Державне
підприємство «Аеропорт Тернопіль»
23.11.2001 року реорганізоване в
Тернопільське обласне комунальне
підприємство (ТОКП) «Аеропорт
Тернопіль», а з 01.03.2003 - в Тернопільське
обласне комунальне підприємство (ТОКП)
«Фірма «Тернопільавіаавтотранс»- у
відповідності до розпорядження голови
обласної ради від 12.12.2002 № 332.

Положеннями статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлено, що обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
цивільній або господарській справі, що
набрало законної сили, не доказуються
при розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Разом з тим, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що
відповідач скористався правом на
касаційне оскарження цієї постанови,
однак ухвалою Вищого
адміністративного суду України від
04.04.2012 року К/9991/20698/12 у відкритті
касаційного провадження за цієї
скаргою відмовлено на підставі п. 5 ч. 5
ст. 214 КАС України, з огляду на те, що
така є не обґрунтованою і викладеній у
ній доводи не викликають сумніву у
необхідності перевірки матеріалів
справи.

Суд апеляційної інстанції не приймає
до уваги доводи апелянта на те, що
відповідачем з ОСОБА_2 трудові
відносини припинено з 31.12.1993 року,
оскільки саме у позивача він набув стаж
на призначення пільгової пенсії. Ним не
оскаржувались правомірність
призначення та виплати вказаному
пенсіонеру пенсії, як і розрахунки, які
надсилались для відшкодування витрат
на її виплату і доставку.

Апелянт у своїй апеляційній скарзі
зазначає, що стаж для призначення
пенсії його працівники набули до 01.01.1992
року (дата набрання чинності Закону
України «Про пенсійне забезпечення»), а
тому згідно ст. 100 цього Закону,
підприємство на якому вони працювали
звільняється від обов'язку
відшкодовувати витрати по виплаті і
доставці пенсії.

Проте, такі посилання є безпідставними,
оскільки призначення цим особам пенсії
здійснено на підставі пунктів «б»-«з»
частини першої статті 13 Закону України
«Про пенсійне забезпечення». Стаття 100
Закону України «Про пенсійне
забезпечення» не підміняє ст. 13 цього
Закону в питаннях визначення кола осіб,
які мають право на призначення пенсії
за віком на пільгових умовах, а лише
вирішує питання щодо визначення
необхідного стажу та віку для
призначення вказаних пенсій. Відтак,
обов'язок підприємств та організацій з
відшкодування понесених ПФУ після 1
січня 2004 року витрат на виплату і
доставку зазначених пенсій не
пов'язаний із датою призначення такої
пенсії чи часом набуття необхідного
для цього пільгового стажу.

Аналогічна правова позиція
неодноразово була висловлена у
постановах Верховного Суду України,
зокрема, від 25 вересня 2012 року №№
21-251а12, 21-293а12, від 17.12.2013 року № 21-453а13.

Оскільки доказів сплати
заборгованості в процесі судового
розгляду відповідачем не надано, суд
першої інстанції дійшов правильного
висновку, що така підлягає стягненню з
відповідача на підставі рішення суду.

З огляду на викладене, суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги, правильно і повно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права,
доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків рішення суду, а
тому підстав для скасування оскарженої
постанови, суд апеляційної інстанції
не вбачає.

Керуючись ст.ст. 195, 197, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд -

ухвалив:

апеляційну скаргу Тернопільського
обласного комунального підприємства
«Фірма «Тернопільавіаавтотранс» -
залишити без задоволення, а постанову
Тернопільського окружного
адміністративного суду від 26 квітня 2012
року у справі № 2-а/1970/1260/12 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі.

На ухвалу протягом двадцяти днів з дня
набрання нею законної сили може бути
подана касаційна скарга безпосередньо
до Вищого адміністративного суду
України.

Головуючий:
О.М. Гінда

Судді:
В.Я. Качмар

В.В. Ніколін