Справа № К/9991/24321/12-С
Суддя: Чумаченко Т.А.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/24321/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:
Чумаченко Т.А., Сороки М.О.,
Стрелець Т.Г., розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу ОСОБА_4 на постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
липня 2011 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 13 березня 2012 року у справі за
позовом ОСОБА_4 в своїх інтересах та
інтересах сина ОСОБА_5 до Міністерства
охорони здоров'я України, третя особа,
яка не заявляє самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідача:
Державне казначейство України, про
визнання протиправними дій посадових
осіб та відшкодування моральної шкоди,
-в с т а н о в и л а:ОСОБА_4 в своїх
інтересах та інтересах сина ОСОБА_5
звернувся до суду з позовом до
Міністерства охорони здоров'я України,
третя особа, яка не заявляє самостійних
вимог на предмет спору, на стороні
відповідача: Державне казначейство
України, про визнання протиправними
дій посадових осіб та відшкодування
моральної шкоди.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
липня 2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року постанову Окружного
адміністративного суду м. Києва від 25
липня 2011 року залишено без змін.

Не погоджуючись з постановленими у
справі рішеннями судів, ОСОБА_4
звернувся до Вищого адміністративного
суду України з касаційною скаргою, в
якій посилається на неправильне
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
просить рішення судів попередніх
інстанцій скасувати та постановити
нове рішення, яким позов задовольнити.

У зв'язку з відсутністю клопотань усіх
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю, відповідно
до пункту 1 частини 1 статті 222 Кодексу
адміністративного судочинства України
розгляд касаційної скарги проводиться
в порядку письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді щодо
обставин, необхідних для ухвалення
рішення судом касаційної інстанції,
перевіривши доводи касаційної скарги,
правильність правової оцінки обставин
у справі та застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню за
таких підстав.

Судами встановлено, що Міністерством
охорони здоров'я України розроблено та
затверджено наказом від 26 липня 1999 року
№184 «Про затвердження форм облікової
статистичної документації, що
використовується в стаціонарах
лікувально-профілактичних закладів»
форму №001-1/о «Журнал відмовлень в
госпіталізації».

Крім того, Міністерством охорони
здоров'я України розроблена і наказом

від 03 липня 2001 року №258 «Про
затвердження типових інструкцій щодо
заповнення форм первинної медичної
документації
лікувально-профілактичних закладів»
затверджена інструкція про заповнення
Журналу відмовлень в госпіталізації
(форма №001-1/о).

При цьому наказ Міністерства охорони
здоров'я України від 03 липня 2001 року №258
скасовано наказом від 10 вересня 2009 року
№668.

Вважаючи, що Журнал відмовлень в
госпіталізації та інструкція до нього
порушують його права, оскільки не
передбачають відібрання від пацієнта
особистого підпису, який би
підтверджував дійсність його відмови,
позивач звернувся до суду з цим
позовом.

Відповідно до Положення про
Міністерство охорони здоров'я України,
затвердженого Указом Президента
України від 17 серпня 1998 року №884/98
(чинного на момент виникнення спірних
правовідносин) Міністерство охорони
здоров'я України (далі - МОЗ України) є
центральним органом виконавчої влади,
який забезпечує проведення у життя
державної політики в галузі охорони і
зміцнення здоров'я, санітарного та
епідемічного благополуччя населення,
здійснює керівництво дорученою йому
сферою управління, несе
відповідальність за її стан і розвиток.

МОЗ України у своїй діяльності
керується Конституцією України,
законами України, актами Президента
України і Кабінету Міністрів України, а
також цим Положенням.

Основними завданнями МОЗ України є,
зокрема, координація та контроль за
виконанням державних програм охорони
здоров'я, зокрема профілактики
захворювань, надання медико-санітарної
допомоги; організація надання
державними та комунальними закладами
охорони здоров'я гарантованої
безоплатної медичної допомоги
населенню.

МОЗ України відповідно до покладених
на нього завдань, зокрема, бере участь у
формуванні та реалізації державної
політики в галузі охорони здоров'я,
розробляє механізм її реалізації;
забезпечує додержання закладами
охорони здоров'я, установами і
закладами державної
санітарно-епідеміологічної служби
Міністерства охорони здоров'я України,
іншими підприємствами, установами,
організаціями, що належать до сфери
його управління, прав і свобод громадян
у галузі охорони здоров'я; бере участь у
розробленні переліку соціальних
стандартів рівня життя та охорони
здоров'я, затверджує галузеві
стандарти; розробляє відповідні
фінансово-економічні та інші нормативи
галузі, механізм їх впровадження.

Згідно з частиною 1 статті 69 Кодексу
адміністративного судочинства України
доказами в адміністративному
судочинстві є будь-які фактичні дані,
на підставі яких суд встановлює
наявність або відсутність обставин, що
обґрунтовують вимоги і заперечення
осіб, які беруть участь у справі, та
інші обставини, що мають значення для
правильного вирішення справи.

Ці дані встановлюються судом на
підставі пояснень сторін, третіх осіб
та їхніх представників, показань
свідків, письмових і речових доказів,
висновків експертів.

Відповідно до частини 1 статті 70
Кодексу адміністративного судочинства
України належними є докази, які містять
інформацію щодо предмету доказування.
Суд не бере до розгляду докази, які не
стосуються предмету доказування.

Положеннями статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених статтею 72
цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відмовляючи у задоволенні позову, суди
попередніх інстанцій виходили з того,
що наказами Міністерства охорони
здоров'я України, якими затверджено
форму Журналу відмовлень в
госпіталізації та інструкція до нього,
права позивача порушені не були.

З таким висновком судів погоджується і
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
оскільки він ґрунтується на вірно
встановлених фактичних обставинах
справи, яким дана належна юридична
оцінка, правильно застосовані норми
матеріального права, що регулюють
спірні правовідносини, та не допущено
порушень процесуального закону, які
призвели або могли призвести до
неправильного вирішення справи.

Відповідно до статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Постановлені у справі рішення судів є
законними та обґрунтованими, і
підстави для їх зміни чи скасування
відсутні.

Керуючись статтями 220, 222, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду м. Києва від 25 липня 2011 року та
ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 13 березня
2012 року у справі за позовом ОСОБА_4 в
своїх інтересах та інтересах сина
ОСОБА_5 до Міністерства охорони
здоров'я України, третя особа, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача: Державне
казначейство України, про визнання
протиправними дій посадових осіб та
відшкодування моральної шкоди -
залишити без зміни.

Ухвала оскарженню не підлягає, але може
бути переглянута Верховним Судом

України з підстав, у строки та в
порядку, передбачених статтями 237 - 239-1
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Судді: