Справа № 813/3766/13-а
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-04 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"04" березня 2014 р. м. Київ
К/800/51720/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

та секретаря
Бруя О.Д.,

за участю: представника Львівської
митниці Міндоходів та Державної
митної служби України - Щеглової Л.В.,

розглянувши в судовому засіданні
касаційні скарги Львівської митниці
Міндоходів та ОСОБА_3 на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці,
Державної митної служби України про
визнання протиправним наказу,
поновлення на роботі та стягнення
коштів за час вимушеного прогулу, -

встановила:

У липні 2010 року ОСОБА_3 звернувся до
суду з позовом до Державної митної
служби України, Львівської митниці про
визнання незаконним та скасування
наказу Державної митної служби України
від 30 квітня 2010 року № 736-к в частині
припинення перебування позивача на
державній службі в митних органах
України, наказу Львівської митниці від
31 січня 2011 року № 39-к, поновлення ОСОБА_3
на посаді начальника сектору митного
оформлення № 1 відділу митного
оформлення № 4 митного поста
«Мостиська» Львівської митниці та
стягнення з Львівської митниці на
користь позивача середнього заробітку
за час вимушеного прогулу.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 17 липня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року, позовні вимоги ОСОБА_3
задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано наказ
Держаної митної служби України від 30
квітня 2010 року № 736-к в частині
припинення перебування позивача на
державній службі в митних органах та
наказ Львівської митниці від 31 січня 2011
року № 39-к. Поновлено ОСОБА_3 на посаді
начальника сектору митного оформлення
№ 1 відділу митного оформлення № 4
митного поста «Мостиська» Львівської
митниці та зобов'язано Львівську
митницю нарахувати та виплатити
позивачу середній заробіток за час
вимушеного прогулу в розмірі 150590 грн. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

На зазначені рішення судів першої та
апеляційної інстанцій Львівська
митниця подала касаційну скаргу, в якій
посилаючись на неправильне
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
ставить питання про скасування судових
рішень та прийняття нового, яким в
задоволенні позовних вимог відмовити
повністю.

ОСОБА_3 також частково не погоджуючись
з рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій подав касаційну
скаргу, в якій посилаючись на допущені
судами першої та апеляційної інстанцій
порушення норм матеріального та
процесуального права, просить
скасувати судові рішення та прийняти
нове, яким задовольнити позовні вимоги.

Колегія суддів, перевіривши доводи
касаційної скарги та заперечення на
неї, рішення судів першої та
апеляційної інстанцій щодо
правильності застосування судами норм
матеріального та процесуального права,
правової оцінки обставин у справі, не
вбачає порушень судами норм
матеріального та процесуального права
при прийнятті рішень, і тому вважає, що
касаційну скаргу слід залишити без
задоволення, а рішення судів першої та
апеляційної інстанцій - без змін, з
наступних підстав.

Судами першої та апеляційної інстанцій
встановлено, що з 1988 року ОСОБА_3
прийнятий на службу в митні органи
України на посаду начальника сектору
митного оформлення № 1 відділу митного
оформлення № 4 митного поста
«Мостиська» Львівської митниці.

Наказом Державної митної служби
України від 30 квітня 2010 року № 736-к «По
особовому складу митних органів»
припинено перебування позивача на
державній службі в митних органах
України відповідно до пункту 6 частини 1
статті 30 Закону України «Про державну
службу», за порушення Присяги
державного службовця, що виявилось у
несумлінному виконанні службових
обов'язків та порушенні законодавства
з питань митної справи, наслідком яких
є спричинення матеріальних збитків
державі. Зазначений наказ було
реалізовано наказом Львівською
митницею виданий наказ від 31 січня 2011
року № 39-к.

Підставою прийняття оскаржуваного
наказу слугував акт за результатами
перевірки від 09 квітня 2010 року, в якому
були встановлені порушення з боку
позивача, який здійснював керівництво
вказаним сектором та перебував в той
час на робочому місці, контролю за
дотриманням підпорядкованим особовим
складом вимог нормативно-правових
актів з питань митної справи, а також
неналежного рівня роботи
підпорядкованого сектору щодо
здійснення митного контролю та митного
оформлення транспортних засобів,
товарів та інших предметів.

Наведене, на думку відповідачів,
свідчить про порушення ОСОБА_3 основних
обов'язків державного службовця,
визначених статтею 10 Закону України
«Про державну службу» в частині
додержання Конституції України та
інших актів законодавства України, що в
свою чергу є порушенням Присяги
державного службовця.

Відповідно до пункту 6 статті 30 Закону
України «Про державну службу» крім
загальних підстав, передбачених
Кодексом законів про працю України,
державна служба припиняється у разі
відмови державного службовця від
прийняття або порушення Присяги,
передбаченої статтею 17 цього Закону.

Статтею 14 Закону України «Про державну
службу» передбачено, що дисциплінарні
стягнення застосовуються до
державного службовця за невиконання чи
неналежне виконання службових
обов'язків, перевищення своїх
повноважень, порушення обмежень
пов'язаних з проходженням державної
служби, а також за вчинок, який порочить
його як державного службовця або
дискредитує державний орган, в якому
він працює.

Відповідно до положень статті 31
Дисциплінарного статуту митної служби
України з метою з'ясування всіх
обставин вчинення посадовою особою
митної служби дисциплінарного
правопорушення керівник митного
органу має право призначити службове
розслідування. Застосуванню
дисциплінарного стягнення у вигляді
звільнення передує обов'язкове
службове розслідування.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій встановлено, що а ні
Львівською митницею, а ні Державною
митною службою рішення про проведення
службового розслідування не
приймалось та обов'язкове службове
розслідування не проводилось, тобто,
відповідачами спірні накази прийнято
без врахування результатів службового
розслідування.

Тоді як, проведення службового
розслідування повинно передувати
виданню наказу про притягнення
працівника до відповідальності, а
посилання на обставини, встановлені
актом перевірки та викладені у
доповідній записці, на обґрунтування
законності підстав звільнення, не
допускається.

Крім цього, відповідно до положень
статті 408 Митного кодексу України,
чинного на час існування спірних
правовідносин, правовий статус
посадових осіб митної служби України,
їх права та обов'язки визначаються
Конституцією України, цим Кодексом, а в
частині, що не регулюється ним, -
Законом України «Про державну службу»,
тобто норми Закону України «Про
державну службу» можуть
застосовуватись щодо посадових осіб
митної служби лише у тій частині, що не
урегульована спеціальним митним
законодавством, у тому числі, і нормами
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

В преамбулі Дисциплінарного статуту
митної служби України зазначено, що цей
Статут визначає суть службової
дисципліни, права та обов'язки
посадових осіб митної служби України,
яким присвоєно спеціальні звання, у
тому числі керівників митних органів,
спеціалізованих митних установ та
організацій, щодо забезпечення та
додержання дисципліни, а також види та
порядок застосування заохочень і
дисциплінарних стягнень. Регулювання
правового становища державних
службовців, що працюють у митних
органах, здійснюється з урахуванням
вимог Закону України «Про державну
службу».

Тобто і в частині регулювання
правового становища державних
службовців при застосуванні положень
Дисциплінарного статуту митної служби
України вимоги Закону України «Про
державну службу» враховуються, але
здійснюється таке регулювання за
нормами спеціальних законів, зокрема,
Дисциплінарного статуту митної служби
України.

Припинення державної служби на
підставі пункту 6 частини 1 статті 30
Закону України «Про державну службу»
(порушення присяги) є крайнім заходом
відповідальності державного
службовця, який виходить за межі
дисциплінарної відповідальності, а
тому, якщо підставою для припинення
державної служби є порушення посадовою
особою митної служби службової
дисципліни, неможливість застосування
за таке порушення до посадової особи
заходів дисциплінарного впливу аж до
звільнення з митного органу, повинно
бути мотивовано.

Обов'язковість такого мотивування
обумовлена тим, що застосування
заходів дисциплінарного впливу до
посадових осіб митної служби України
чітко урегульовано розділом 4
Дисциплінарного статуту митної служби
України, який визначає види
дисциплінарних стягнень та порядок їх
застосування, що має наслідком
забезпечення належного захисту
законних прав та інтересів працівників
при вирішенні питань їх дисциплінарної
відповідальності.

Застосувавши за вчинення дій, які
кваліфіковані як неналежне виконання
позивачем своїх посадових обов'язків,
тобто є порушенням службової
дисципліни відповідно до визначення
статті 21 Дисциплінарного статуту
митної служби України, положення
пункту 6 частини 1 статті 30 Закону
України «Про державну службу»
(порушення присяги), відповідач тим
самим позбавив позивача права на
належний захист своїх законних прав та
інтересів відповідно до положень
розділу 4 Дисциплінарного статуту
митної служби України.

Відповідно до статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
позову. Доказування правомірності
рішення, означає також і доказування
фактичних обставин, за яких може бути
прийнято відповідне рішення.

Разом з тим, судами попередніх
інстанцій встановлено, що в
оскаржуваному наказі Держаної митної
служби України від 30 квітня 2010 року №
736-к та в акті перевірки від 09 квітня 2010
року, відповідачем не конкретизовано,
які саме дії вчинив ОСОБА_3 в
порушення пункту 6 статті 30 Закону
України «Про державну службу», а
висновки викладені в зазначеному
наказі та акті перевірки ґрунтується
на припущеннях та не відповідають
дійсним обставинам справи.

Колегія суддів вважає, що суди першої
та апеляційної інстанцій дійшли
вірного висновку скасувавши накази
Держаної митної служби України 30
квітня 2010 року № 736-к та Львівської
митниці від 31 січня 2011 року № 39-к і
поновивши ОСОБА_3 на посаді, з огляду на
те, що звільнення позивача було
проведено незаконно, оскільки при
винесенні Державною митною службою
України оскаржуваного наказу про
звільнення було порушено порядок
накладення дисциплінарного стягнення,
з огляду на те, що службове
розслідування з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку
відповідачем проведено не було, що
свідчить про винесення спірного наказу
за відсутності необхідних доказів, які
б підтверджували протиправність
поведінки позивача.

Також, судами першої та апеляційної
інстанцій було правильно вирішено
питання щодо стягнення з Львівської
митниці на користь позивача середнього
заробітку за час вимушеного прогулу.

При цьому, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій про те, що з огляду на вимоги
Порядку обчислення середньої
заробітної плати, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 08 лютого 1995 року № 100, доводи ОСОБА_3
в частині календарних місяців, з яких
повинна обчислюватися середньомісячна
заробітна плата при проведенні
перерахунку середнього заробітку за
час вимушеного прогулу, є
безпідставними та помилковими.

Враховуючи викладене, доводи
касаційної скарги не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального чи процесуального
права, що призвело або могло б
призвести до невірного вирішення
спору, а тому оскаржувані судові
рішення є законними та обґрунтованими,
і підстави для їх скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційні скарги Львівської митниці
Міндоходів та ОСОБА_3 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 17
липня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 26 вересня 2013 року у справі за
позовом ОСОБА_3 до Львівської митниці,
Державної митної служби України про
визнання протиправним наказу,
поновлення на роботі та стягнення
коштів за час вимушеного прогулу - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко