Справа № 826/1338/14
Суддя: Кобилянський К.М.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
11 березня 2014 року 09:23
№ 826/1338/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кобилянського К.М., розглянувши в
порядку письмового провадження
адміністративну справу
за позовом Комунального підприємства
«Київський метрополітен»до Управління
охорони культурної спадщини
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація)треті особи без
самостійних вимог на предмет спору 1)
Департамент комунальної власності
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) 2)
Комунальне підприємство
«Київреклама»про визнання
протиправною та скасування
постанови,ВСТАНОВИВ:
Комунальне підприємство «Київський
метрополітен» (далі - позивач, КП
«Київський метрополітен» звернулось
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з позовною заявою до
Управління охорони культурної
спадщини виконавчого органу Київської
міської ради (Київська міська державна
адміністрація) (далі - відповідач),
треті особи без самостійних вимог на
предмет спору - Департамент
комунальної власності міста Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київська міська державна
адміністрація) (далі - третя особа-1),
Комунальне підприємство «Київреклама»
(далі - третя особа-2) про визнання
протиправною та скасування постанови
фінансових санкцій за порушення
чинного законодавства України у сфері
охорони культурної спадщини на
загальну суму 187 000,00 грн.
Позивач вважає, що оскаржувана
постанова прийнята безпідставно та
підлягає скасуванню. В обґрунтування
заявлених вимог позивач посилається на
Закон України «Про охорону культурної
спадщини», а саме, те, що відповідач,
приймаючи дану постанову, перевищив
свої повноваження.

Відповідач проти позовних вимог
заперечував, просив суд відмовити у
задоволенні позову. Посилався, на те, що
оскаржувана постанова прийнята у
відповідності до вимог законодавства у
зв'язку з допущенням позивачем
порушень вимог Закони України «Про
охорону культурної спадщини». Просив
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Представник третьої особи-1 позовні
вимоги підтримав. Зазначив, що
Департамент комунальної власності
міста Києва виконавчого органу
Київської міської ради (Київська
міська державна адміністрація) не має
повноважень надавати дозволи чи
погодження на розміщення рекламної
продукції немає.

Третя особа-2 явку свого представника в
судові засідання не забезпечила, про
дату, час та місце судових засідань
повідомлена належним чином. Позицію
стосовно заявлених позовних вимог суду
не повідомила.

Згідно з частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Суд, встановивши відсутність потреби
заслухати свідка чи експерта,
керуючись частиною 6 статті 128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, ухвалив розглядати справу у
порядку письмового провадження.

Розглянувши подані сторонами
документи та матеріали, всебічно і
повно з'ясувавши всі фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
та вирішення спору по суті, Окружний
адміністративний суд міста Києва
встановив наступне.

Позивачу на праві господарського
відання належить майно київського
метрополітену, в тому числі станції
метро: «Університет», «Хрещатик»,
«Вокзальна», «Арсенальна».

Представниками Управління охорони
культурної спадщини виконавчого
органу Київської міської ради
(Київська міська державна
адміністрація) 06.12.2013 проведено
візуальне обстеження та здійснено фото
фіксацію комплексів станцій
метрополітену «Арсенальна»,
«Вокзальна», Університет», «Хрещатик»
та складено відповідні акти, у яких
зафіксовано факт розміщення рекламних
і торгових об'єктів, банкоматів і
терміналів у приміщеннях зазначених
станцій та зміни освітлювального
обладнання на балюстрадах ескалатора
без погодження відповідного органу
культурної спадщини.

12.12.2013 відповідач видав припис №125/п,
яким згідно з пунктом 14 статті 6 Закону
України «Про охорону культурної
спадщини» приписано у триденний термін
з дня отримання припису надати
письмові пояснення щодо самовільного
розміщення реклами та торгівельних
об'єктів на зазначених станціях та
отримати погодження на розміщення
рекламних засобів.

На виконання припису №125/п від 12.12.2013
позивач листом від 19.12.2013 №935-НКЗ
повідомив відповідача про те, що всі
права на розміщення реклами та
рекламних засобів були ним передані КП
«Київреклама» на підставі договорів
відступлення права вимоги.

На підставі проведеної перевірки
відповідач склав акт від 26.12.2013 №29 про
вчинення правопорушення, згідно якого
позивача визнано винним у порушенні
вимог законодавства у сфері охорони
культурної спадщини, а саме: статей 23, 24,
25 Закону України «Про охорону
культурної спадщини» в частині
проведення робіт на станціях
метрополітену із встановленням
рекламних засобів та торгівельних
об'єктів за відсутності охоронних
договорів та без погодження з
відповідним органом виконавчої влади.

На підставі акту перевірки прийнято
постанову від 10.01.2014 №13-14 на підставі
положень пункту 20 статті 6, статей 44, 45
Закону України «Про охорону культурної
спадщини», якою на Комунальне
підприємство «Київреклама» (надалі
позивач) накладено фінансові санкції у
вигляді штрафу на загальну суму 187 000,00
грн.

Не погоджуючись із постановою
відповідача від 10.01.2014 №13-14, Комунальне
підприємство «Київський метрополітен»
оскаржив її до суду.

Оцінивши за правилами статті 86 Кодексу
адміністративного судочинства України
надані сторонами докази та пояснення,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні, та враховуючи всі
наведені обставини, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог, виходячи з наступного.

Законом України «Про охорону
культурної спадщини» № 1805-III від 08.06.2000,
врегульовано правові, організаційні,
соціальні та економічні відносини у
сфері охорони культурної спадщини з
метою її збереження, використання
об'єктів культурної спадщини у
суспільному житті, захисту
традиційного характеру середовища в
інтересах нинішнього і майбутніх
поколінь. Об'єкти культурної спадщини,
які знаходяться на території України,
охороняються державою. Охорона
об'єктів культурної спадщини є одним із
пріоритетних завдань органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування.

Вказаним Законом встановлено
компетенцію органів охорони
культурної спадщини щодо здійснення
контролю за виконанням цього Закону,
інших нормативно-правових актів про
охорону культурної спадщини;
забезпечення захисту об'єктів
культурної спадщини від загрози
знищення, руйнування або пошкодження.

Відповідно до частини 1 статті 3 Закону
України «Про охорону культурної
спадщини» державне управління у сфері
охорони культурної спадщини
покладається на Кабінет Міністрів
України, спеціально уповноважені
органи охорони культурної спадщини, до
яких належить орган охорони культурної
спадщини Ради міністрів Автономної
Республіки Крим.

Згідно з частиною 3 статті 2 Закону
України «Про охорону культурної
спадщини» рішення (розпорядження,
дозволи, приписи, постанови) органів
охорони культурної спадщини, прийняті
в межах їхньої компетенції, є
обов'язковими для виконання юридичними
і фізичними особами.

Правові, організаційні, соціальні та
економічні відносини у сфері охорони
культурної спадщини з метою її
збереження, використання об'єктів
культурної спадщини у суспільному
житті, захисту традиційного характеру
середовища в інтересах нинішнього і
майбутніх поколінь врегульовані
Законом України «Про охорону
культурної спадщини».

Об'єкти культурної спадщини, які
знаходяться на території України,
охороняються державою.

Охорона об'єктів культурної спадщини є
одним із пріоритетних завдань органів
державної влади та органів місцевого
самоврядування.

Державне управління у сфері охорони
культурної спадщини покладається на
Кабінет Міністрів України, спеціально
уповноважені органи охорони
культурної спадщини.

До спеціально уповноважених органів
охорони культурної спадщини (далі -
органи охорони культурної спадщини)
належать: центральний орган виконавчої
влади у сфері охорони культурної
спадщини; орган охорони культурної
спадщини Ради міністрів Автономної
Республіки Крим; органи охорони
культурної спадщини обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій; органи
охорони культурної спадщини районних
державних адміністрацій; органи
охорони культурної спадщини місцевого
самоврядування (частина 1 статті 3
Закону України «Про охорону культурної
спадщини»).

Відповідно до частини 1 статті 6 Закону
України «Про охорону культурної
спадщини» до повноважень органу
охорони культурної спадщини Ради
міністрів Автономної Республіки Крим,
органів охорони культурної спадщини
обласних, Київської та
Севастопольської міських державних
адміністрацій відповідно до їхньої
компетенції належить, зокрема:
здійснення контролю за виконанням
цього Закону, інших
нормативно-правових актів про охорону
культурної спадщини; забезпечення
захисту об'єктів культурної спадщини
від загрози знищення, руйнування або
пошкодження; призначення відповідних
охоронних заходів щодо пам'яток
місцевого значення та їхніх територій
у разі виникнення загрози їх
руйнування або пошкодження внаслідок
дії природних факторів або проведення
будь-яких робіт; видання розпоряджень
та приписів щодо охорони пам'яток
місцевого значення, припинення робіт
на пам'ятках, їхніх територіях та в
зонах охорони, якщо ці роботи
проводяться за відсутності
затверджених або погоджених з
відповідним органом охорони
культурної спадщини програм та
проектів, передбачених цим Законом
дозволів або з відхиленням від них;
погодження відчуження або передачі
пам'яток місцевого значення їхніми
власниками чи уповноваженими ними
органами іншим особам у володіння,
користування або управління;
застосування фінансових санкцій за
порушення цього Закону;

Згідно зі статтею 18 Закону України «Про
охорону культурної спадщини» об'єкти
культурної спадщини, що є пам'ятками (за
винятком пам'яток, відчуження або
передача яких обмежується
законодавчими актами України) можуть
бути відчужені, а також передані
власником або уповноваженим ним
органом у володіння, користування чи
управління іншій юридичній або
фізичній особі за наявності погодження
відповідного органу охорони
культурної спадщини.

Пам'ятка може бути приватизована лише
за умови укладення майбутнім власником
з відповідним органом охорони
культурної спадщини попереднього
договору про укладення в майбутньому
охоронного договору на пам'ятку (її
частину) з викладенням його істотних
умов, у тому числі щодо цільового
використання пам'ятки, робіт, які
майбутній власник зобов'язується
провести на пам'ятці з метою утримання
її в належному стані.

Усі власники пам'яток, щойно виявлених
об'єктів культурної спадщини чи їх
частин або уповноважені ними органи
(особи) незалежно від форм власності на
ці об'єкти зобов'язані укласти з
відповідним органом охорони
культурної спадщини охоронний договір
(стаття 23 Закону України «Про охорону
культурної спадщини»).

Відповідно до статті 24 Закону України
«Про охорону культурної спадщини»
власник або уповноважений ним орган,
користувач зобов'язані утримувати
пам'ятку в належному стані, своєчасно
провадити ремонт, захищати від
пошкодження, руйнування або знищення
відповідно до цього Закону та
охоронного договору.

Використання пам'ятки повинно
здійснюватися відповідно до режимів
використання, встановлених органами
охорони культурної спадщини, у спосіб,
що потребує якнайменших змін і
доповнень пам'ятки та забезпечує
збереження її матеріальної
автентичності, просторової композиції,
а також елементів обладнання,
упорядження, оздоби тощо.

У разі виникнення загрози для
збереженості пам'ятки її власник або
уповноважений ним орган, особа, яка
набула права володіння, користування
чи управління, зобов'язані негайно
повідомити про це орган охорони
культурної спадщини обласних,
Київської та Севастопольської міських,
районних державних адміністрацій та
орган місцевого самоврядування, на
території якого розташована пам'ятка.

Як вбачається з матеріалів справи,
рішенням Київського міськвиконкому
від 21.01.1986 №49 комплекси станцій
«Хрещатик», «Вокзальна», «Арсенальна»,
«Університет» включено до переліку
пам'яток архітектури і монументального
мистецтва місцевого значення,
охоронний № 169, включено до Зводу
пам'яток історії та культури України
(а.с. 143-155 Т. І).

Крім того, в матеріалах справи наявні
копії паспортів пам'ятника історії та
культури СССР, згідно яких з 1960 року
станції метро «Хрещатик», «Вокзальна»,
«Університет» визнані пам'ятниками
історії та культури союзної республіки
Україна.

З актів візуального обстеження
комплексів зазначених станцій
вбачається, що Управлінням охорони
культурної спадщини погоджено
розміщення рекламних засобів на
станції метрополітену «Хрещатик»: від
14.06.2013 № 101, № 102, № 103 - ТОВ «Титан Медіа»;
від 20.06.2013 № 113, № 117, № 118; від 01.07.2013 № 122 -
ТОВ «ТАС-М», станції метрополітену
«Університет» - від 28.08.2013 № 153 ТОВ «Київ
Медіа Ресурс», станції метрополітену
«Вокзальна» - від 01.06.2013 №85, №86, №87, №88,
№89, №90 ТОВ «Транс Інвест», станції
метрополітену «Арсенальна» - від 20.06.2013
№114, №115, №116, від 01.07.2013 № 123, від 03.07.2013 №
124 ТОВ «ТАС-М».

Водночас, щодо решти розміщених у
приміщеннях зазначених станцій
метрополітену світлові рекламні щити
та проектори, рекламні плакати,
заміненого оригінального
освітлювального обладнання на
світлові рекламоносїї, розміщених
торгових об'єктів, банкоматів та
терміналів погодження отримане не
було.

Відповідно до пункту 5.2 статті 3 Статуту
Комунального підприємства «Київський
метрополітен» затвердженого
розпорядженням Київської міської
державної адміністрації від 15.02.1999 №204
(в редакції розпорядження виконавчого
органу Київської міської ради
(Київської міської державної
адміністрації) від 20.05 2011 №788), майно
Підприємства є комунальною власністю
територіальної громади міста Києва і
закріплено за ним на праві
господарського відання. Здійснюючи
право господарського відання,
Підприємство володіє, користується і
розпоряджається майном, закріпленим за
ним власником або уповноваженим ним
органом, з обмеженням правомочності
розпоряджання щодо окремих видів майна
за згодою власника у випадках,
передбачених законодавством України
та цим Статутом.

КП «Київський метрополітен» в
обґрунтування неправомірного
застосування до нього штрафу
постановою від 10.01.2014 №13-14 посилався на
те, що всі права на розміщення
рекламних засобів, про які йдеться у
приписі від 12.12.2013 №125/п були передані
позивачем КП «Київреклама» на підставі
договорів відступлення права вимоги, а
тому у позивача були відсутні підстави
для отримання погодження на розміщення
рекламних матеріалів.

До матеріалів справи на вимогу суду
позивач надав копії договорів,
укладених з КП «Київреклама» від 04.02.2013
№01/02/13, від 04.02.2013 №02/02/13, від 04.02.2013
№03/02/13, від 04.02.2013 №04/02/13, від 04.02.2013
№05/02/13, від 04.02.2013 №06/02/13, від 04.02.2013
№04/02/13, від 04.02.2013 №07/02/13, від 04.02.2013
№08/02/13, від 04.02.2013 №09/02/13, від 04.02.2013
№04/02/13, від 18.02.2013 №10/02/13, від 18.02.2013
№11/02/13, від 18.02.2013 №12/02/13, від 18.02.2013
№13/02/13, від 18.02.2013 №14/02/13, від 18.02.2013
№15/02/13, від 18.02.2013 №12/02/13, від 18.02.2013
№17/02/13, від 18.02.2013 №12/02/13, від 18.02.2013
№19/02/13, від 18.02.2013 №12/02/13, від 18.02.2013
№21/02/13, від 18.02.2013 №22/02/13, від 18.02.2013
№12/02/13, від 18.02.2013 №23/02/13, від 18.02.2013
№24/02/13, від 18.02.2013 №25/02/13, від 18.02.2013
№26/02/13, від 18.02.2013 №27/02/13, від 18.02.2013
№28/02/13, від 18.02.2013 №30/02/13, від 18.02.2013
№31/02/13, від 18.02.2013 №32/02/13, від 18.02.2013
№33/02/13, від 18.02.2013 №12/02/13, від 18.02.2013
№34/02/13, від 18.02.2013 №35/02/13, від 18.02.2013
№36/02/13, від 18.02.2013 №39/02/13, від 07.08.2013
№40/08/13, від 07.08.2013 №41/08/13, від 07.08.2013
№42/08/13, від 15.08.2013 №43/08/13, від 15.08.2013
№44/08/13, від 15.08.2013 №45/08/13, від 15.08.2013
№46/08/13, від 15.08.2013 №47/08/13.

Згідно умов зазначених договорів, КП
«Київський метрополітен» (Первісний
кредитор) відступає, а КП «Київреклама»
(Новий кредитор) набуває права та
обов'язки Первісного кредитора за
договорами, укладеними з юридичними
особами - боржниками, за винятком прав
Первісного кредитора за Основним
договором, що стосується
експлуатаційних потреб Первісного
кредитора.

Суд витребував у позивача копії
договорів, на які є посилання у
вищезазначених договорах, однак
позивач таких договорів не надав, у
зв'язку з чим, неможливо встановити, які
саме права та обов'язки були
відступлені позивачем Комунальному
підприємству «Київреклама».

Водночас, суд зазначає, що чинним
законодавством та статутом КП
«Київський метрополітен» не
передбачено право позивача передавати
майно (комунальну власність
територіальної громади міста Києва),
яке закріплено за ним на праві
господарського відання, іншим
юридичним чи фізичним особам, з огляду
на що, суд дійшов висновку, що КП
«Київреклама» не міг набути права
володіння, користування чи управління
комплексами станцій «Хрещатик»,
«Вокзальна», «Арсенальна»,
«Університет» на підставі
вищезазначених договорів.

Враховуючи вищевикладене, суд відхиляє
доводи позивача про те, що погодження
на розміщення рекламних засобів мало
отримувати КП «Київреклама» та штраф
має бути накладено на останнього.

Статтею 44 Закону України «Про охорону
культурної спадщини» передбачено
відповідальність юридичних осіб за
порушення законодавства про охорону
культурної спадщини, так, зокрема
відповідний орган охорони культурної
спадщини накладає на юридичну особу,
яка є власником або уповноваженим ним
органом чи замовником робіт, фінансові
санкції за недодержання вимог щодо
захисту, збереження, утримання,
використання, реставрації,
реабілітації пам'яток, у тому числі тих
вимог, що передбачені охоронними
договорами, умисне доведення їх до
стану руйнації - у розмірі від тисячі до
десяти тисяч неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян.

Порядок застосування фінансових
санкцій за порушення законодавства у
сфері охорони культурної спадщини
встановлений статтею 45 Закону України
«Про охорону культурної спадщини»,
відповідно до якої фінансові санкції,
передбачені статтею 44 цього Закону,
накладаються керівником, заступниками
керівника центрального органу
виконавчої влади у сфері охорони
культурної спадщини, керівником чи
заступниками керівника органу охорони
культурної спадщини Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, керівником
органу охорони культурної спадщини
обласних, Київської та
Севастопольської міських, районних
державних адміністрацій, керівником
органу охорони культурної спадщини
місцевого самоврядування після
розгляду матеріалів, які засвідчують
факт правопорушення.

Про вчинення правопорушення,
зазначеного у статті 44 цього Закону
України «Про охорону культурної
спадщини», особою, уповноваженою
органом охорони культурної спадщини,
складається акт. Керівник юридичної
особи, стосовно якої складено акт,
протягом трьох днів з моменту
отримання акта може подати письмові
пояснення до нього. Акт разом з іншими
документами, що стосуються справи, у
десятиденний термін з моменту
складення акта надсилається посадовій
особі, яка має право накладати
фінансові санкції.

Рішення про накладення фінансових
санкцій приймається протягом 10 днів
після отримання документів, зазначених
у частині другій цієї статті. Рішення
про накладення фінансових санкцій
оформлюється постановою, що
надсилається юридичній особі, на яку
накладено фінансові санкції.

При цьому, статтею 47 Закону України
«Про охорону культурної спадщини»
передбачено, що застосування
фінансових санкцій, адміністративних
стягнень або кримінального покарання
не звільняє винного від обов'язку
відшкодувати шкоду, завдану власникові
пам'ятки або уповноваженому ним
органові, особі, яка набула права
володіння, користування чи управління
пам'яткою, охоронюваною археологічною
територією.

Відповідно до статті 23 Закону України
«Про охорону культурної спадщини» усі
власники пам'яток, щойно виявлених
об'єктів культурної спадщини чи їх
частин або уповноважені ними органи
(особи) незалежно від форм власності на
ці об'єкти зобов'язані укласти з
відповідним органом охорони
культурної спадщини охоронний договір.

Згідно пункту 2 Порядку укладення
охоронних договорів на пам'ятки
культурної спадщини, затвердженого
постановою Кабінету Міністрів України
від 28.12.01 № 1768 власник пам'ятки чи її
частини або уповноважений ним орган
(особа) зобов'язаний не пізніше ніж
через один місяць з моменту отримання
пам'ятки чи її частини у власність або у
користування укласти охоронний
договір з відповідним органом охорони
культурної спадщини.

Позивач не надав суду доказів того, що
ним було виконано вимоги
вищезазначених положень
законодавства, з огляду на що, суд
дійшов висновку, що до КП «Київський
метрополітен» правомірно застосовано
фінансові санкції у вигляді штрафу в
сумі 187 000,00 грн.

Суд відхиляє доводи позивача про те, що
відповідачем порушено порядок
складання оскаржуваної постанови від
10.01.2014 №13-14, а також на відсутність у
відповідача повноважень на складання
постанови про накладення фінансових
санкцій, з огляду на наступне.

Відповідно до пункту 20 частини 1 статті
6 Закону України «Про охорону
культурної спадщини» до повноважень
органу виконавчої влади Автономної
Республіки Крим, органів охорони
культурної спадщини обласних,
Київської та Севастопольської міських
державних адміністрацій відповідно до
їхньої компетенції належить
застосування фінансових санкцій за
порушення цього Закону.

Отже, відповідач мав повноваження
застосовувати до позивача фінансові
санкції за порушення вимог вказаного
закону.

Розпорядженням виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації) від
28.09.2005 № 1805 затверджено Положення про
Управління охорони культурної
спадщини виконавчого органу Київської
міської ради (Київської міської
державної адміністрації) (далі -
Положення №1805).

Згідно пункту 7.19 Положення №1805
Управління відповідно до покладених на
нього завдань складає протоколи щодо
адміністративної відповідальності та
застосовує фінансові санкції за
порушення Закону України «Про охорону
культурної спадщини».

Пунктом 12 Положення №1805 встановлено,
що Управління очолює начальник, який
призначається на посаду і звільняється
з посади Київським міським головою за
погодженням з заступником голови
Київської міської державної
адміністрації згідно з розподілом
обов'язків, Державною службою з питань
національної культурної спадщини та
Міністерством культури і туризму
України.

Оскаржувана постанова від 10.01.2014 №13-14
підписана в.о. начальника Управління,
який є керівником відповідача на
момент виникнення спірних справи
відносин та станом на дату розгляду
справи, а отже, уповноважений на
застосування фінансових санкцій за
порушення Закону України «Про охорону
культурної спадщини».

Посилання позивача на невідповідність
форми постанови від 10.01.2014 №13-14 вимогам
наказу Мінкульту України від 23.09.2011
№796/16-11 та наказу Управління охорони
пам'яток історії, культури та
історичного середовища Київської
міської державної адміністрації від
28.12.2001 №185 «Про затвердження тимчасових
типових форм інспекційних документів»
суд відхиляє, оскільки недоліки при
складанні оскаржуваної постанови не
нівелюють факту виявленого
відповідачем порушення та можуть бути
самостійною підставою для скасування
такої постанови.

Частиною другою статті 19 Конституції
України встановлено, що органи
державної влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Беручи до уваги вищенаведене в
сукупності, проаналізувавши матеріали
справи та надані сторонами докази, суд
дійшов до висновку, що позовні вимоги є
необґрунтованими та відповідно такими,
що не підлягають задоволенню.

Керуючись положеннями статей 2, 7, 69-71,
160-163, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, Окружний
адміністративний суд міста Києва, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову Комунальному
підприємству «Київський метрополітен»
відмовити повністю.

Постанова набирає законної сили в
порядку, встановленим статтею 254
Кодексу адміністративного судочинства
України. Постанова може бути оскаржена
до суду апеляційної інстанції протягом
десяти днів за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подання через суд
першої інстанції апеляційної скарги.

Суддя
К.М. Кобилянський