Справа № 603/115/14-а
Суддя: Гудкова Ю. Г.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 603/115/14-а
Провадження № 2-а/603/13/2014
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"17" березня 2014 р. Монастириський
районний суд Тернопільської області в
складі:

головуючого судді Гудкової Ю. Г.

при секретарі - Б'єля Д.С., Швець
Н.С.

за участю сторін:

представників позивача - ОСОБА_1, ОСОБА_2

представника відповідача -
Вістрянської сільської ради
Монастириського району Тернопільської
області - Грицак Л.С.

представника третьої особи - ОСОБА_5 -
ОСОБА_6,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні м.Монастириська справу за
адміністративним позовом ОСОБА_7 до
Вістрянської сільської ради
Монастириського району Тернопільської
області, третя особа -ОСОБА_5, про
визнання дій неправомірними та
скасування рішення десятої сесії
шостого скликання Вістрянської
сільської ради Монастириського району
Тернопільської області №48 від 02.06.2011
року, -

В С Т А Н О В И В:

Позивач ОСОБА_7 звернувся до
суду із позовом до Вістрянської
сільської ради Монастириського району
Тернопільської області (далі -
Вістрянська сільська рада) про
визнання дій неправомірними та
скасування рішення десятої сесії
шостого скликання Вістрянської
сільської ради №48 від 02.06.2011 року. У
обґрунтування позовних вимог
посилається на те, що даним рішенням
затверджено акт встановлення межових
знаків від 25.05.2011 року між земельними
ділянками суміжних землекористувачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_7, згідно якого комісією
встановлені розбіжності щодо межі
суміжних землекористувачів, проте
комісією не було взято до уваги акт від
29.07.2009 року, яким встановлено, що
фактичні розміри земельних ділянок
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не відповідають
картографічним матеріалам
аерофотозйомки 1962 року. Фактичний
розмір земельної ділянки ОСОБА_7 - 16,70 м,
а згідно даних картографічних
матеріалів - 19,70 м, відповідно фактичний
розмір земельної ділянки ОСОБА_5 - 20,20 м,
а згідно даних картографічних
матеріалів - 15,80 м. Комісією не були
встановлені межові знаки, а залишені
межі земельних ділянок в межах
існуючого землекористування. Позивач
вважає дії Вістрянської сільської ради
неправомірними, що також вбачається із
топографо-геодезичних матеріалів,
виготовлених ПП «Землі Придністров'я»
та висновку ФОП ОСОБА_8, згідно яких
фактичні межі земельних ділянок
позивача не співпадають з межами,
визначеними відповідно до
земельно-кадастрової документації.
Обґрунтовуючи свої позовні вимоги
позивач керується ст.107 ЗК України,
ст.ст.16, 21 ЦК України, ст.77 Закону
України «Про місцеве самоврядування».
Вказані дії Вістрянської сільської
ради вважає неправомірними, просить
суд позовні вимоги задовольнити та
скасувати рішення десятої сесії
шостого скликання Вістрянської
сільської ради від 02.06.2011 року.

Позивач ОСОБА_7 у судовому
засіданні позовні вимоги підтримав
повністю, з підстав, викладених у ньому.
У наступне судове засідання не
з»явився, хоча про день та час розгляду
справи був повідомлений належним
чином.

Представник позивача ОСОБА_7 -
ОСОБА_1 у судовому засіданні позов
підтримав повністю, просить його
задовольнити та пояснив, що відповідач
ОСОБА_5 самовільно захопила земельну
ділянку зі сторони позивача,
розширивши при цьому свою земельну
ділянку за рахунок ділянки позивача,
чим порушила його право на фактичне
володіння належної земельної ділянки.
Дії Вістрянської сільської ради вважає
неправомірними, посилаючись на те, що
прийнявши спірне рішення, остання
здійснила захист інтересів третьої
особи ОСОБА_5, порушуючи при цьому права
та інтереси позивача.

Представник позивача ОСОБА_7 -
ОСОБА_2 у судовому засіданні позовні
вимоги підтримав, просить їх
задовольнити. Суду пояснив, що фактичні
розміри земельних ділянок суміжних
землекористувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7 не
відповідають даним картографічних
матеріалів аерофотозйомки 1962 року,
тому рішення десятої сесії шостого
скликання Вістрянської сільської ради
№48 від 02.06.2011 року є неправомірним, так
як допущено порушення вимог ст.107
Земельного кодексу України (далі - ЗК
України). Крім цього, посилається на те,
що у акті від 25.05.2011 року міститься
посилання на рішення Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 29.11.2010 року №2-154/2010 року, яке
скасовано, та не взято до уваги акт від
29.07.2009 року.

Представник відповідача -
Вістрянської сільської ради - Грицак
Л.С. у судовому засіданні позов не
визнала. Суду пояснила, що за ОСОБА_7
числиться земельна ділянка площею 0,30
га, з них: 0,23 - рілля, 0,04 га - під
будівлями та 0,03 га - під садами. Дана
земельна ділянка надана позивачу у 1995
році, про що свідчить запис у земельно -
кадастровій книзі. У зв'язку з
самовільним обміном земельними
ділянками з помежником ОСОБА_9, цільове
призначення земельної ділянки
останнього - ведення сільського
господарства (рішення сесії
Вістрянської сільської ради з приводу
цього обміну - відсутнє) є значні
розбіжності між картографічними
даними 1965 року та фактичними розмірами
земельних ділянок. Внаслідок даного
обміну значна частина цієї земельної
ділянки використовується не за
призначенням, землі особистого
селянського господарства
використовується під будівництво
(побудована літня кухня). Частину
земельної ділянки ОСОБА_9 приватизував.
Відносно захоплень земельних ділянок у
2008 році від позивача ніяких звернень не
надходило. 25.05.2011 року було проведено
геодезичні обміри по фактичному
землекористуванню присадибних ділянок
суміжних землекористувачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_7, про що складено акт. Земельна
ділянка, якою користується ОСОБА_7, не
приватизована. Земельна ділянка, якою
користується ОСОБА_5 в кількості 0,3741 га,
згідно записів земельно-кадастрової
книги - 0,3900 га, а також будівлі ОСОБА_5 на
відведеній земельній ділянці
побудовані 1973 року, тому Вістрянська
сільська рада об»єктивно не могла
встановити межу, яка б проходила через
будівлі ОСОБА_5 (зведені у 1973 році), у
зв»язку з чим комісією вирішено
залишити межі земельних ділянок ОСОБА_5
і ОСОБА_7 в межах існуючого
землекористування. У зв»язку з
наведеним, вважає, що Вістрянською
сільською радою при здійсненні своїх
повноважень щодо вирішення земельного
спору не порушено вимог ст.107 ЗК
України, так як діяли у відповідності
до вимог ЗК України, позовні вимоги
вважає безпідставними, просить у їх
задоволенні відмовити. Вважає, що
сільська рада при складенні Акту від
25.05.2011 року діяла у відповідності до
встановлених вимог, не порушуючи норми
чинного законодавства України.

Представник залученої до участі у
справі у якості третьої особи ОСОБА_5 -
ОСОБА_6 у судовому засіданні позов
вважає безпідставним та таким, у
задоволенні якого слід відмовити.
Пояснила, що межа, яка залишена згідно
акту від 25.05.2011 року, існує протягом
останніх 46 - ти років. Тоді як позивач
здійснив обмін частини земельної
ділянки, якою користується, при цьому
без ніяких обмірів, що призвело до
виникнення спору. ОСОБА_5 самовільно
земельну ділянку зі сторони позивача
ОСОБА_7 не займала, а користується
відведеною земельною ділянкою ще з 1968
року. На даний час між ОСОБА_5 та ОСОБА_7
виник спір щодо межі суміжних
земельних ділянок. Володіння ОСОБА_5
відведеною їй земельною ділянкою
вважає законним, оскільки самовільно
земельну ділянку зі сторони позивача
не захоплювала, а межові знаки
встановлювала комісія, створена
Вістрянською сільською радою, дії якої
- правомірні.

Заслухавши пояснення сторін та
їхніх представників у судовому
засіданні, перевіривши та оцінивши
наявні у справі докази у їх сукупності,
суд приходить до висновку, що позов до
задоволення не підлягає, виходячи з
наступного.

Статтею 55 Конституції України кожному
гарантовано право на оскарження в суді
рішень, дій чи бездіяльності органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування, посадових і службових
осіб.

Компетенція (юрисдикція) судів щодо
розгляду таких справ визначається
процесуальними законами.

У розумінні пункту 1 частини першої
статті 3 КАС України, справа
адміністративної юрисдикції
(адміністративна справа) - переданий на
вирішення адміністративного суду
публічно-правовий спір, у якому хоча б
однією зі сторін є орган виконавчої
влади, орган місцевого самоврядування,
їхня посадова чи службова особа або
інший суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 6 КАС України кожна
особа має право в порядку,
встановленому цим Кодексом, звернутися
до адміністративного суду, якщо вважає,
що рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Відповідно до пункту "г" частини 3
статті 152 Земельного кодексу України
захист прав громадян та юридичних осіб
на земельні ділянки здійснюється
шляхом визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування.

У відповідності до ч. 1 ст. 9 КАС України
суд при вирішенні справи керується
принципом законності, відповідно до
якого: суд вирішує справи відповідно до
Конституції та законів України, а також
міжнародних договорів, згода на
обов'язковість яких надана Верховною
Радою України; суд застосовує інші
нормативно-правові акти, прийняті
відповідним органом на підставі, у
межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно довідки №117, виданої 17.02.2014
року виконкомом Вістрянської
сільської ради, за ОСОБА_7 рахується 0,30
га землі, яка розташована на території
Вістрянської сільської ради.

Згідно архівного витягу №48 із
протоколу №1 засідання виконавчого
комітету Вістрянської сільської ради
народних депутатів Монастириського
району Тернопільської області від
24.01.1996 року, виданого 05.03.2014 року
архівним відділом Монастириської
районної державної адміністрації
Тернопільської області, земельну
ділянку в кількості 0,30 га, призначену
для будівництва індивідуального
житлового будинку, виділено ОСОБА_7
(рішення №4 від 24.01.1996 року «Розгляд
заяви ОСОБА_7»).

Про безкоштовну передачу ОСОБА_7 у
приватну власність та постійне
користування земельної ділянки
загальною площею 0,30 га, в тому числі: 0,25
га - присадибні ділянки, 0,05 га - для
ведення особистого господарства,
вбачається також зі змісту архівного
витягу №57 із протоколу сьомої сесії
Вістрянської сільської ради народних
депутатів Монастириського району
Тернопільської області від 20.08.1997 року,
виданого 13.03.2014 року архівним відділом
Монастириської районної державної
адміністрації Тернопільської області
та ксерокопією витягу із
земельно-кадастрової книги №1,
оригінал якої оглянуто в судовому
засіданні.

Дана земельна ділянка ОСОБА_7, яка
не приватизована, межує із земельною
ділянкою, що знаходиться в
користуванні ОСОБА_5

Згідно довідки №54/-2-12, виданої
виконавчим комітетом Вістрянської
сільської ради від 11.03.2014 року, рішенням
сесії Вістрянської сільської ради від
15.12.1993 року дано дозвіл на передачу
безоплатно у приватну власність
ОСОБА_11, спадкоємицею якого є ОСОБА_5,
земельну ділянку площею 0,60 га, з яких:
0,25 га - для будівництва та
обслуговування житлового будинку та 0,35
га - для ведення особистого селянського
господарства.

Вищевказане також підтверджується
ксерокопією із земельно-кадастрової
книги №2, оригінал якої оглянуто судом.

29.07.2009 року комісією в складі:
сільського голови Кащишина В.І., в
присутності представників начальника
відділу земельно-ринкових відносин та
міських земель Драйовича П.В. та
спеціаліста першої категорії Кравчука
І.П., складено акт про те, що цього числа
було проведено контрольні обміри
присадибних земельних ділянок
землекористувачів ОСОБА_7 та ОСОБА_5,
при обмірі взято до уваги
картографічні матеріали
аерофотозйомки 1962 року, внаслідок чого
виявлені розбіжності з фактичними
обмірами в нижній частині та верхній
частині земельних ділянок, а саме
фактичний розмір земельної ділянки
ОСОБА_7 у сукупності із земельною
ділянкою ОСОБА_9 - 16,70 м, а згідно даних
картографічних матеріалів - 19,70 м,
відповідно фактичний розмір земельної
ділянки ОСОБА_5 - 20,20 м, а згідно даних
картографічних матеріалів - 15,80 м.

З приводу даних розбіжностей
ОСОБА_7 звернувся в суд з позовом до
ОСОБА_5 та Вістрянської сільської ради
про усунення перешкод в користуванні
земельною ділянкою, в задоволенні
якого рішенням Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 29.11.2010 року було відмовлено.

У відповідності до ст.12 ЗК України до
повноважень сільських, селищних,
міських рад у галузі земельних
відносин відноситься вирішення
земельних спорів.

Порядок вирішення земельних спорів
визначено главою 25 ЗК України.

25.05.2011 року комісією в складі
сільського голови Грицак Л.С., депутата
Куриляк В.П., в присутності начальника
відділу комунального майна районної
ради Мельника В.І., завідувача сектору
міських земель Драйовича А.В. та
представників ПП «Землі Придністров'я»
було проведено геодезичні обміри по
фактичному землекористуванню
присадибних земельних ділянок
суміжних землекористувачів ОСОБА_5 та
ОСОБА_7 (при обмірах зіставлялись дані
картографічних матеріалів схеми
с.Вістря Вістрянської сільської ради,
колгоспу «Прогрес», складених по
матеріалах аерофотозйомки від 1961р.) та
складено акт, зі змісту якого
вбачається, що комісією виявлені
розбіжності щодо межі між земельними
ділянками ОСОБА_5 та ОСОБА_7, а саме межа,
згідно існуючого землекористування,
проходить через будівлі ОСОБА_5, які
були побудовані 1973 року, а тому на
підставі ч.3 ст.158 ЗК України комісією
вирішено залишити межі спірних
земельних ділянок в межах існуючого
землекористування.

02.06.2011 року на десятій сесії
шостого скликання Вістрянської
сільської ради винесено рішення №48,
яким затверджено акт встановлення
межових знаків від 25.05.2011 року між
земельними ділянками суміжних
землекористувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7

28.05.2013 року рішенням
Монастириського районного суду
Тернопільської області (в порядку
перегляду рішення суду від 29.11.2010 року
за нововиявленими обставинами)
повторно відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5, з участю
третьої особи - Вістрянської сільської
ради про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, за
недоведеністю позовних вимог.

У поданому адміністративному
позові ОСОБА_7 посилається на висновок
ФОП ОСОБА_8 від 19.09.2013 року №2471, згідно
якого на підставі проаналізованих
топографо-геодезичних матеріалів,
виготовлених ПП «Землі Придністров'я»,
та кадастрового плану земельної
ділянки ОСОБА_7 у порівнянні з
планово-картографічними матеріалами
минулих років (викопіровка з
картографічних матеріалів, надана
Вістрянською сільською радою), з
урахуванням акту, складеного постійно
діючою земельною комісією
Вістрянської сільської ради від 29.07.2009
року, керуючись ст.107 ЗК України,
встановлено, що фактичні межі
земельних ділянок ОСОБА_7 не
співпадають з межами, визначеними
відповідно до земельно-кадастрової
документації.

Встановлення меж земельної
ділянки, що не входить до компетенції
суду, передбачає повторне винесення
меж в натуру на підставі наявної
земельно-кадастрової документації.

За наявності земельно-кадастрової
документації відновлення меж фактично
здійснюється в порядку, передбаченому
для їх встановлення відповідно до ст.55
Закону України «Про землеустрій» з
дотриманням процедури, визначеної
Інструкцією про встановлення
(відновлення) меж земельних ділянок в
натурі (на місцевості) та їх
закріплення межовими знаками,
затвердженої наказом Держкомзему від
18.05.2010 року №376.

За існуючою практикою встановлення меж
за фактичним використанням земельної
ділянки проводиться в порядку
земельно-кадастрової інвентаризації,
проведення якої врегульовано наказом
Держкомзему №85 «Про затвердження
Положення про земельно-кадастрову
інвентаризацію земель населених
пунктів» від 26.08.1997 року, із наступними
змінами, та Тимчасовими методичними
вказівками по кадастровому
землеустрою (інвентаризації земель),
затвердженими першим заступником
Голови Держкомзему 04.08.1999 року.

Відповідно до п.34 ст. 26 вищевказаного
Закону України «Про місцеве
самоврядування» виключно до
компетенції сільських, селищних,
міських рад належить вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

У даному випадку встановлено, що
Вістрянська сільська рада,
затверджуючи спірним рішенням №48 від
02.06.2011 року акт від 25.05.2011 року, діяла
згідно наданої їй чинним
законодавством компетенції.

Посилання представника позивача
ОСОБА_2 у судовому засіданні на те, що
дії відповідача є неправомірними та
підлягає скасуванню оспорюване
рішення також і з тієї підстави, що у
акті від 25.05.2011 року міститься
посилання на рішення Монастириського
районного суду від 29.11.2010 року №2-154/2010
р., яке згодом було скасовано, суд до
уваги не приймає.

Як пояснила представник
відповідача у судовому засіданні,
даний акт не був складений на підставі
даного рішення, а основною підставою
залишення меж земельних ділянок в
межах існуючого землекористування
стала неможливість встановити межу,
яка проходила б через будівлі ОСОБА_5 До
того ж останні зведені значно раніше,
ніж сільською радою прийнято рішення
про передачу земельної ділянки
позивачу.

Крім цього, як вже зазначалось вище,
згадане рішення суду було скасоване і
переглянуте за нововиявленими
обставинами, рішенням Монастириського
районного суду Тернопільської області
28.05.2013 року (в порядку перегляду рішення
суду від 29.11.2010 року за нововиявленими
обставинами) відмовлено в задоволенні
позову ОСОБА_7 до ОСОБА_5, з участю
третьої особи - Вістрянської сільської
ради про усунення перешкод у
користуванні земельною ділянкою, за
недоведеністю позовних вимог.

Згідно ч.1 ст.107 ЗК України, на яку
посилаються позивач у пред»явленому
адміністративному позові та його
представник ОСОБА_2 у судовому
засіданні, основою для відновлення меж
є дані земельно-кадастрової
документації.

Земельно-кадастрова документація це -
документація, в якій фіксуються дані
державного земельного кадастру. В
Україні до земельно-кадастрової
документації належать кадастрові
карти та плани (графічні й цифрові),
схеми, графіки, текстові та інші
матеріали, які містять відомості про
межі адміністративно-територіальних
утворень, межі земельних ділянок
власників землі і землекористувачів, у
тому числі орендарів, правовий режим
земель, що знаходяться у державній,
колективній і приватній власності,
кількість їх, якість,
народногосподарську цінність та
продуктивність по власниках землі і
землекористувачах, населених пунктах,
територіях сільських, селищних,
міських, районних рад народних
депутатів, областях, Автономній
Республіці Крим та Україні в цілому.
Земельно-кадастрова документація
включає також книги реєстрації
державних актів на право колективної,
приватної власності на землю, право
постійного користування землею,
договорів на тимчасове користування
землею, в тому числі договорів оренди
землі.

Положенням ч.2 ст.107 ЗК України
передбачено, що у разі неможливості
виявлення дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки. Якщо
фактичне використання ділянки
неможливо встановити, то кожному
виділяється однакова за розміром
частина спірної ділянки.

У випадках, коли в такий спосіб
визначення меж не узгоджується з
виявленими обставинами, зокрема з
встановленими розмірами земельних
ділянок, то межі визначаються з
урахуванням цих обставин (ч.3 ст.107 ЗК
України).

Як встановлено у судовому засіданні,
постійно діючою комісією, створеною
29.07.2009 року органом місцевого
самоврядування - Вістрянською
сільською радою, у результаті
неодноразових обмірів земельних
ділянок суміжних землекористувачів
ОСОБА_5 та ОСОБА_7 виявлені розбіжності
у загальних площах земельних ділянок,
які перебувають у фактичному володінні
помежників з даними картографічних
матеріалів аерофотозйомки 1962 року.

Ураховуючи вище наведене,
обґрунтовуючи пред»явлені вимоги
позивач та його представники не
врахували ч.2 ст.107 ЗК України, згідно
якої у разі неможливості виявлення
дійсних меж їх встановлення
здійснюється за фактичним
використанням земельної ділянки.

У відповідності до акту від 25.05.2011
року, затвердженого рішенням
Вістрянської сільської ради №48 від
02.06.2011 року межа між спірними
земельними ділянками суміжних
землекористувачів ОСОБА_5 та ОСОБА_7,
згідно існуючого землекористування,
проходить через будівлі ОСОБА_5, які
були побудовані 1973 року, що й не
заперечувалось сторонами, а тому
комісією вирішено залишити межі
спірних земельних ділянок в межах
існуючого землекористування.

Крім того, земельна ділянка
землекористувача ОСОБА_5 передана у
приватну власність, хоч і не
приватизована, що виключає
повноваження Вістрянської сільської
ради щодо розпорядження вказаною
земельною ділянкою у відповідності до
п.12 Розділу Х «Перехідні положення» ЗК
України.

У відповідності до ч.3 ст.158 ЗК
України органи місцевого
самоврядування вирішують земельні
спори у межах населених пунктів щодо
меж земельних ділянок, що перебувають у
власності і користуванні громадян, та
додержання громадянами правил
добросусідства, а також спори щодо
розмежування меж районів у містах.

Суд не приймає до уваги посилання
представника позивача ОСОБА_2 щодо
неправомірності рішення Вістрянської
сільської ради №48 від 02.06.2011 року про
затвердження акту встановлення
межових знаків від 25.05.2011 року з приводу
не застосування вимог ст.107 ЗК України.
Також не приймає до уваги твердження
про не взяття до уваги даних акту від
29.07.2009 року, оскільки у акті від 25.05.2011
року зазначено про виявлення
розбіжностей щодо межі між земельними
ділянками.

Відповідно до частини 1, 2 статті 71
КАС України кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення,
крім випадків, встановлених ст.72 цього
Кодексу. В адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Згідно ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

На підставі вищенаведеного суд
приходить до переконання про
безпідставність позовних вимог, докази
протиправності діянь суб'єкта владних
повноважень - органу місцевого
самоврядування - відсутні, тоді як
відповідачем доведено правомірність
прийнятого рішення, що оспорюється, і
вважає, що сільська рада діяла у
відповідності до наданих їй
повноважень та згідно норм чинного
законодавства України, а тому позовні
вимоги про визнання дій Вістрянської
сільської ради неправомірними та
скасування рішення десятої сесії
шостого скликання Вістрянської
сільської ради №48 від 02.06.2011 року до
задоволення не підлягають.

Суд не приймає до уваги
твердження представника позивача
ОСОБА_7 - ОСОБА_1 щодо самовільного
захоплення ОСОБА_5 земельної ділянки зі
сторони позивача, що призвело до
зменшення площі земельної ділянки
ОСОБА_7, що свідчить також про наявність
спору приватноправового, який
неодноразово вирішувався судом у
порядку цивільного судочинства
(останнім рішенням Монастириського
районного суду Тернопільської області
від 28.05.2013 року у задоволенні позову
ОСОБА_7 до ОСОБА_5 про усунення перешкод
у користуванні земельною ділянкою -
відмовлено, дане рішення набрало
законної сили, є чинне).

Крім того, як не заперечив і сам
представник позивача, мав місце обмін
частини земельної ділянки із ділянкою
суміжного землекористувача ОСОБА_9,
який, певну частину земельної ділянки
приватизував, що також могло послужити
виникненню неузгодженості фактичного
розміру земельної ділянки позивача із
земельною документацією, що містить
відомості про площу наданої земельної
ділянки.

Дану обставину підтверджено
поясненнями свідка ОСОБА_9, даними у
судовому засіданні, згідно яких ОСОБА_9
підтвердив факт обміну земельними
ділянками приблизно десять років тому.

Допитаний у судовому засіданні
свідок ОСОБА_17 суду пояснив, що на час
обміну земельними ділянками між
сусідніми землекористувачами, він
працював землевпорядником. При обміні
земельними ділянками здійснювались
обміри земельних ділянок, згідно яких
площі були різними (у когось - більша, а
у когось - менша, однак, у кого саме, не
пригадує), проте сторони щодо обміну
були згідні.

Згідно положень постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України №8 «Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів»
від 20.05.2013 року, земельні спори фізичних
чи юридичних осіб з органом місцевого
самоврядування як суб'єктом владних
повноважень, пов'язані з оскарженням
його рішень, дій чи бездіяльності,
належать до публічно-правових спорів,
на які поширюється юрисдикція
адміністративних судів (абз.3 п.12).

Не зрозумілим суд вважає посилання
позивача у адміністративному позові на
положення ст.ст.16, 21 ЦК України. Спори,
що розглядаються в порядку
адміністративного судочинства,
вирішуються відповідно до КАС України.
Серед спорів, на які згідно із законом
(ст.17 КАС України) поширюється
компетенція адміністративних судів, є
спори фізичних чи юридичних осіб із
суб»єктом владних повноважень щодо
оскарження його рішень
(нормативно-правових актів чи правових
актів індивідуальної дії), дій чи
бездіяльності.

Як убачається із позовної заяви,
предметом спору є правомірність
винесення рішення органом місцевого
самоврядування - сільською радою в
межах її компетенції, відповідно до
Закону України «Про місцеве
самоврядування в Україні».

Згідно п.1 ч.1 ст.3 КАС України справа
адміністративної юрисдикції -
переданий на вирішення
адміністративного суду публічно -
правовий спір, у якому хоча б однією зі
сторін є орган виконавчої влади, орган
місцевого самоврядування, їхня
посадова чи службова особа або інший
суб'єкт, який здійснює владні
управлінські функції на основі
законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.1 ст. 17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на правовідносини, що
виникають у зв'язку з здійсненням
суб'єктом владних повноважень владних
управлінських функцій.

Положенням пункту 1 частини 2 ст.17
КАС України передбачено, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно - правові спори, зокрема, спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно - правових
актів чи правових актів індивідуальної
дії), дій чи бездіяльності.

Ухвалюючи рішення суд приймає до
уваги посилання представника позивача
на поважність причин пропуску строку
звернення до суду, враховуючи, що
висновок ФОП ОСОБА_8, на підставі якого
позивач звернувся із адміністративним
позовом до суду, одержаний 19.09.2013 року, у
зв»язку з чим суд вважає причини
пропуску звернення до суду поважними.

На підставі вище наведеного,
заслухавши пояснення сторін у судовому
засіданні, дослідивши та
проаналізувавши пред»явленні докази у
їх сукупності, суд приходить до
переконання про безпідставність
позовних вимог ОСОБА_7 до відповідача
Вістрянської сільської ради про
визнання дій неправомірними та
скасування рішення десятої сесії
шостого скликання Вістрянської
сільської ради №48 від 02.06.2011 року, а
тому у задоволенні позову слід
відмовити.

На підставі викладеного,
керуючись Конституцією України, ст.ст.
2, 6, 10, 11, 17, 18, 71, 94, 99, 159, 160-163, 167 КАС
України, Земельним Кодексом України,
Законом України «Про місцеве
самоврядування в Україні», суд,-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні позову ОСОБА_7 до
Вістрянської сільської ради
Монастириського району Тернопільської
області, третя особа -ОСОБА_5, про
визнання дій неправомірними та
скасування рішення десятої сесії
шостого скликання Вістрянської
сільської ради Монастириського району
Тернопільської області №48 від 02.06.2011
року - відмовити.

Постанова набирає законної сили
за правилами ст.254 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Постанова може бути оскаржена до
суду апеляційної інстанції за
правилами, встановленими статтями 185 -
187 Кодексу адміністративного
судочинства України.

На постанову суду може бути
подана апеляційна скарга до
Львівського апеляційного
адміністративного суду протягом 10 днів
з дня отримання копії постанови через
Монастириський районний суд
Тернопільської області.

Суддя: Ю. Г. Гудкова