Справа № 2а/1270/1269/12
Суддя: Загородній А.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/47140/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого
Загороднього А.Ф.,

суддів
Білуги С.В.,

Гаманка О.І.,

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу Дочірнього
підприємства «Донбаснафтопродукт»
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донбаснафтопродукт» на постанову
Луганського окружного
адміністративного суду від 19 квітня 2012
року та ухвалу Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2012
року у справі за позовом Дочірнього
підприємства «Донбаснафтопродукт»
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донбаснафтопродукт» до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, Артемівського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, третя особа - державне
підприємство «Луганськвугілля» про
визнання дій протиправними, -

встановила:

Дочірнє підприємство
«Донбаснафтопродукт» товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донбаснафтопродукт» звернулося до
суду з позовом до Ленінського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, Артемівського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, третя особа - Державне
підприємство «Луганськвугілля», про
визнання дій протиправними.

Постановою Луганського окружного
адміністративного суду від 19 червня 2012
року, залишеною без змін ухвалою
Донецького апеляційного
адміністративного суду від 19 червня 2012
року, в задоволенні позову відмовлено.

У касаційній скарзі, Дочірнього
підприємства «Донбаснафтопродукт»
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донбаснафтопродукт», не погоджуючись
з рішеннями судів першої та
апеляційної інстанцій, посилаючись на
допущені судами порушення норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати рішення судів першої
та апеляційної інстанцій та
постановити нове рішення про
задоволення позову.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
оскільки рішення судів першої та
апеляційної інстанцій постановлені з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно, а
доводи касаційної скарги є
необґрунтованими і не дають підстав,
які передбачені статтями 225-229 Кодексу
адміністративного судочинства України
для зміни чи скасування судових рішень.

Судами було встановлено, що 23 серпня 2011
року старшим державним виконавцем
відділу примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Луганській області відкрито виконавче
провадження за виконавчим листом
виданого 23 серпня 2011 року Луганським
окружним адміністративним судом на
виконання рішення Луганського
окружного адміністративного суду від 16
березня 2011 року про скасування
постанови від 31 січня 2011 року про
зупинення виконавчих проваджень №3525730,
№23696362, №12408148, №16264764 та зобов'язання
Ленінського ВДВС Луганського МУЮ
винести постанови про поновлення
виконавчих проваджень №3525730, №23696362,
№12408148, №16264764, та здійснити усі,
передбачені законом, заходи по
примусовому виконанню наказів
Господарського суду Луганської
області від 15 березня 2007 року по справі
№2/450, від 13 квітня 2009 року по справі 11/93
та від 23 листопада 2009 року по справі
№17/258.

Зазначене рішення Луганського
окружного адміністративного суду від 16
березня 2011 року оскаржено не було та
набрало законної сили.

Згідно частини 4 статті 72 КАС України
вирок суду в кримінальній справі або
постанова суду у справі про
адміністративний проступок, які
набрали законної сили, є обов'язковими
для адміністративного суду, що
розглядає справу про правові наслідки
дій чи бездіяльності особи, щодо якої
ухвалений вирок або постанова суду,
лише в питаннях, чи мало місце діяння та
чи вчинене воно цією особою.

17 січня 2012 року, на адресу відповідача,
дочірнього підприємства
«Донбаснафтопродукт» було направлено
заяву з проханням про передачу
виконавчих проваджень № 3525730, №12408148,
№16264764 та №23696362 з Ленінського ВДВС
Луганського МУЮ (місцезнаходження
юридичної особи - боржника) до
Артемівського ВДВС Луганського МУЮ
(місцезнаходження майна боржника). 01
лютого 2012 року відповідачем було
надано листа за № 1467, за яким було
відмовлено у передачі виконавчих
проваджень № 3525730, №12408148, №16264764 та
№23696362.

Відповідно до статті 25 Закону України
«Про виконавче провадження», державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Вимогами статті 33 цього Закону, у разі
якщо в органі державної виконавчої
служби відкрито кілька виконавчих
проваджень про стягнення коштів з
одного боржника, вони об'єднуються у
зведене виконавче провадження і на
майно боржника накладається арешт у
межах загальної суми стягнення,
виконавчого збору і можливих витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій.

Частиною 1 статті 20 Закону України «Про
виконавче провадження» визначає, що
виконавчі дії провадяться державним
виконавцем за місцем проживання,
перебування, роботи боржника або за
місцезнаходженням його майна. У разі
якщо боржник є юридичною особою, то
виконання провадиться за
місцезнаходженням його постійно
діючого органу або майна. Право вибору
місця виконання між кількома органами
державної виконавчої служби, що можуть
вчиняти виконавчі дії з виконання
рішення на території, на яку
поширюються їх функції, належить
стягувачу.

Як вірно зазначено судами першої та
апеляційної інстанції, дочірнє
підприємство «Донбаснафтопродукт»
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донбаснафтопродукт» скористалось
своїм правом вибору та пред'явив на
виконання виконавчий документ до
Ленінського ВДВС Луганського МУЮ,
тобто до того органу, на території
якого зареєстрований боржник.

Крім того, головною причиною та
підставою для передачі виконавчих
проваджень № 3525730, №12408148, №16264764 та
№23696362 з Ленінського ВДВС Луганського
МУЮ до Артемівського ВДВС Луганського
МУЮ позивач визначає місце знаходження
майна. Однак місцезнаходження майна
боржника на території, що відноситься
до компетенції Артемівського ВДВС
Луганського МУЮ не є підставою для
передачі виконавчого провадження з
одного органу державної виконавчої
служби до іншого, оскільки не є
законодавчо визначеним.

Також, частиною 4 статті 20 Закону
України «Про виконавче провадження»
визначено, що у разі необхідності
перевірки інформації щодо наявності
боржника чи його майна або його місця
роботи на території, на яку не
поширюється компетенція державного
виконавця, державний виконавець може
своєю мотивованою постановою,
затвердженою начальником відділу,
якому він безпосередньо
підпорядкований, доручити проведення
перевірки вказаної інформації
відповідному відділу державної
виконавчої служби. Державний
виконавець відділу державної
виконавчої служби, якому доручено
проведення перевірки зазначеної
інформації, у разі виявлення майна
боржника повинен здійснити його опис
та арешт. Виконавчі дії за дорученням
проводяться у строк не пізніше десяти
робочих днів з моменту надходження до
відділу державної виконавчої служби
відповідної постанови державного
виконавця в межах виконавчого
провадження, у якому винесено цю
постанову. За результатами проведених
дій складається акт, що направляється
державному виконавцю, який виніс
постанову.

Враховуючи наведене, колегія суддів
вважає, що суди першої та апеляційної
інстанцій дійшли вірного висновку про
відмову у задоволенні позову, оскільки
Ленінський відділ державної
виконавчої служби Луганського
міського управління юстиції діяв в
межах повноважень та відповідно до
Закону України «Про виконавче
провадження».

Таким чином, доводи касаційної скарги
не дають підстав для висновку про
неправильне застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального чи процесуального права,
що призвело або могло б призвести до
невірного вирішення спору, а тому
оскаржувані судові рішення є законними
та обґрунтованими і підстави для їх
скасування відсутні.

Керуючись статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів -

ухвалила:

Касаційну скаргу дочірнього
підприємства «Донбаснафтопродукт»
товариства з обмеженою
відповідальністю
«Донбаснафтопродукт» залишити без
задоволення, а постанову Луганського
окружного адміністративного суду від 19
квітня 2012 року та ухвалу Донецького
апеляційного адміністративного суду
від 19 червня 2012 року у справі за позовом
Дочірнього підприємства
«Донбаснафтопродукт» товариства з
обмеженою відповідальністю
«Донбаснафтопродукт» до Ленінського
відділу державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, Артемівського відділу
державної виконавчої служби
Луганського міського управління
юстиції, третя особа - Державне
підприємство «Луганськвугілля» про
визнання дій протиправними - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
А.Ф. Загородній

Судді
С.В. Білуга

О.І. Гаманко