Справа № 2а-0370/2980/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
Справа
№ 876/5916/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Ковельської міжрайонної
державної податкової інспекції на
постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 13.03.2013 року
у справі за позовом Публічного
акціонерного товариства
«Ковельсільмаш» до Ковельської
міжрайонної державної податкової
інспекції про визнання неправомірним
та скасування податкового
повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О
В И В :

Публічне акціонерне товариство
«Ковельсільмаш» звернулося в суд з
адміністративним позовом до
Ковельської міжрайонної державної
податкової інспекції про визнання
неправомірним та скасування
податкового повідомлення-рішення від
13.07.2011 року №.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що
безпідставними є висновки податкового
органу, викладених в акті за
результатами перевірки, щодо порушення
ним пункту 57.3 статті 57 Податкового
кодексу України (далі - ПК України), а
саме: несвоєчасну сплату податку на
додану вартість до бюджету у сумі 1790298,26
грн., яка в результаті подання
податкової декларації за листопад 2010
року зменшилась на суму 167231,00 грн.
внаслідок задекларованого бюджетного
відшкодування з ПДВ. Позивач не
погоджується з позицією податкового
органу про узгодження суми податкового
зобов'язання від дня набрання чинності
ухвалою Львівського апеляційного
адміністративного суду в справі про
визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень, на підставі яких
виникли дані податкові зобов'язання.
Зазначає, що у зв'язку із поданням ПАТ
«Ковельсільмаш» позову про скасування
цих же податкових повідомлень-рішень,
але з інших підстав та з іншими
обґрунтуваннями триває процедура
апеляційного узгодження податкового
зобов'язання.

Постановою Волинського окружного
адміністративного суду від 13.03.2013 року
задоволено позовні вимоги, оскільки
суд погодився з наведеними позивачем
доводами.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив відповідач - Ковельської МДПІ,
яка просить скасувати дану постанову
та прийняти нову про відмову в
задоволенні позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги, зокрема зазначає, що станом на
03.12.2010 року за позивачем рахувався борг
в сумі 1790298,26 грн., який виник в
результаті узгодження після процедури
апеляційного оскарження суми,
донарахованої актом позапланової
виїзної перевірки від 20.04.2007 року за
№378/23-00238138. У поданій позивачем 20.12.2010
року податковій декларації з податку
на додану вартість за листопад 2010 року
було задекларовано податок на додану
вартість, що підлягає бюджетному
відшкодуванню у зменшення податкового
зобов'язання наступних податкових
періодів у сумі 167231,00 грн. вказана сума
бюджетного відшкодування була
зарахована в погашення податкового
боргу, який 20.12.2012 року зменшився на
дану суму і склав 1623067,26 грн.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Працівниками податкового органу
проведено невиїзну перевірку
товариства стосовно своєчасності
сплати узгодженого податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість. За результатами
перевірки 05.07.2011 року складено акт
перевірки №731/16-00238138, яким встановлено
порушення підприємством пункту 57.3
статті 57 ПК України від 23.12.2010 року N
2856-VI, а саме, що задекларована у
податковій декларації з податку на
додану вартість за листопад 2010 року
сума 167231,00 грн., що підлягає бюджетному
відшкодуванню у зменшення податкових
зобов'язань з ПДВ в наступних
податкових періодах, була зарахована в
рахунок погашення податкового боргу з
ПДВ в сумі 1790298,26 грн., який виник в
результаті узгодження 03.12.2010 року
податкових повідомлень-рішень згідно
акту позапланової виїзної перевірки
№378/23-00238138 від 20.04.2007 року.

На підставі акта перевірки податковим
органом 13.07.2011 року винесено податкове
повідомлення-рішення №, яким
застосовано штрафну санкцію в розмірі
16723,10 грн.

Суд встановив і цього не спростовує
сторона відповідача, що податкові
повідомлення-рішення Ковельської МДПІ,
винесені згідно акту виїзної перевірки
від 20.04.2007 року №378/23-00238138, ПАТ
«Ковельсільмаш» оскаржені до суду.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 22.10.2012 року скасовані
рішення судів першої та апеляційної
інстанції, якими ПАТ «Ковельсільмаш»
відмовлено в задоволенні позовних
вимог про скасування даних податкових
повідомлень-рішень.

Зважаючи на вимоги п.п. 5.2.4 п. 5.2. ст.
Закону України «Про порядок погашення
зобов'язань платників податків перед
бюджетами та державними цільовими
фондами» від 21.12.200 року №2181-ІІІ суд
першої інстанції підставно прийшов до
висновку, що на момент проведення
перевірки та винесення оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення
податкове зобов'язання позивача щодо
сплати податку на додану вартість в
сумі 1790298,26 грн. було неузгодженим, а
тому і не може вважатися податковим
боргом платника податку.

Згідно з п. 57.3. ст. 57 ПК України статті 57
ПК України від 23.12.2010 року N 2856-VI у разі
визначення грошового зобов'язання
контролюючим органом за підставами,
зазначеними у підпунктах 54.3.1 - 54.3.6
пункту 54.3 статті 54 цього Кодексу,
платник податків зобов'язаний сплатити
нараховану суму грошового зобов'язання
протягом 10 календарних днів, що
настають за днем отримання податкового
повідомлення-рішення, крім випадків,
коли протягом такого строку такий
платник податків розпочинає процедуру
оскарження рішення контролюючого
органу.

У разі оскарження рішення
контролюючого органу про нараховану
суму грошового зобов'язання платник
податків зобов'язаний самостійно
погасити узгоджену суму, а також пеню
та штрафні санкції за їх наявності
протягом 10 календарних днів, наступних
за днем такого узгодження.

Також відповідно до пункту 126.1 статті 126
ПК України від 23.12.2010 року N 2856-VI у разі
якщо платник податків не сплачує
узгоджену суму грошового зобов'язання
та/або авансових внесків з податку на
прибуток підприємств протягом
строків, визначених цим Кодексом, такий
платник податків притягується до
відповідальності у вигляді штрафу у
таких розмірах: при затримці до 30
календарних днів включно, наступних за
останнім днем строку сплати суми
грошового зобов'язання, - у розмірі 10
відсотків погашеної суми податкового
боргу.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 05.02.2013 року
визнано неправомірними дії
Ковельської МДПІ щодо проведення
невиїзної документальної перевірки
від 05.07.2011 року. Згідно з пунктом 1
статті 72 Кодексу адміністративного
судочинства Україниобставини,
встановлені судовим рішенням в
адміністративній, цивільній або
господарській справі, що набрало
законної сили, не доказуються при
розгляді інших справ, у яких беруть
участь ті самі особи або особа, щодо
якої встановлено ці обставини.

Відповідно до статті 255 кодексу
постанова або ухвала суду, яка набрала
законної сили, є обов'язковою для осіб,
які беруть участь у справі, для їхніх
правонаступників, а також для всіх
органів, підприємств, установ та
організацій, посадових чи службових
осіб, інших фізичних осіб і підлягає
виконанню на всій території України.
Обставини, які були встановлені
постановою, що набрала законної сили,
в одній адміністративній справі не
можуть оспорюватися в іншій судовій
справі за участю тих самих сторін.

За приписами ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідження.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обгрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та не
довів правомірність прийнятого
рішення.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст. 198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Ковельської
міжрайонної державної податкової
інспекції - залишити без задоволення.

Постанову Волинського окружного
адміністративного суду від 13.03.2013 року
у справі №2а/0370/2980/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п»ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
20-ти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст.160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

Р.Б. Хобор