Справа № 249/398/14-а
Суддя: Пархоменко І. О.
Дата ухвалення: 2014-03-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 249/398/14-а
П О С Т А Н О В А

Іменем України

19 березня 2014 р.

м.Шахтарськ

Шахтарський міськрайонний суд
Донецької області у складі:

головуючого судді
Пархоменко І.О.,

при секретарі
Лисенко Л.О.,

за участю позивача
ОСОБА_1,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в приміщенні
Шахтарського міськрайонного суду
Донецької області адміністративну
справу за позовом ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Шахтарської міської ради про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
вчинити певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернувся до суду з позовом до
відповідача про визнання дій
протиправними, зобов'язання вчинити
певні дії, обґрунтовуючи свої позовні
вимоги тим, що є інвалідом війни другої
групи та перебуває на обліку в Єдиному
автоматизованому реєстрі громадян
пільгової категорії та як особа, яка
постраждала внаслідок аварії на
Чорнобильській АС 1 категорію, має
право на пільги відповідно до Закону
України від 22.1-.1993 року «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту». Відповідач
відмовив позивачу у видачі документів
на право безкоштовного проїзду та у
видачі посвідчення встановленого
зразку та лист талонів до нього. Просив
визнати відмову відповідача у видачі
посвідчення та листа талонів на
придбання пільгового проїзного білета,
зобов'язати відповідача видати
посвідчення встановленого зразку на
право пільгового проїзду та лист
талонів до нього.

Позивач в судовому засіданні позовні
вимоги підтримав в повному обсязі та
просив задовольнити.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, заяви про розгляд справи без
його участі до суду не надходило. Надав
суду заперечення, в якому зазначив
наступне. Видача листів талонів на
пільговий проїзд по території країн
СНД відбувається згідно зразку
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, а
видача посвідчення зразку 1992 року не
передбачена чинним законодавством
України. Видача листів талонів на
пільговий проїзд по території країн
СНД відбувається згідно до
міжнародного документа від 12.03.1993 року
«Угода про взаємне визначення прав на
пільговий проїзд для інвалідів та
учасників Великої Вітчизняної війни, а
також осіб що прирівнюються до них».
Вищевказана Угода визначає підстави
для пільгового проїзду. Стаття 7 угоди
вказує, що у пільговика має бути
посвідчення видане відповідними
органами колишнього СРСР, оскільки
ОСОБА_1 має пільгове посвідчення з
16.03.2005 року, то має право на пільговий
проїзд тільки по території України.
Вказав, що оскільки ОСОБА_1
інвалідність отримав не внаслідок
хвороби, пов»язаної з перебуванням на
фронті, а внаслідок хвороби, пов»язаної
з ліквідацією наслідків аварії на ЧАЕС,
що є не тотожними визначеннями, ОСОБА_1
не відноситься до категорії громадян,
які мають право на пільговий проїзд на
території країн СНД. Таким чином,
жодним нормативним актом не
передбачена видача органами УПСЗН
особам, інвалідність яких настала
після 12.05.1994 року, тобто після вступу і
дію Постанови КМУ № 302 від 12.05.1994 року.
Просив відмовити в задоволенні позову.

Суд, вислухавши позивача, перевіривши
матеріали справи, встановив такі факти
та відповідні їм правовідносини.

05.07. 1994 року ОСОБА_1 встановлена 3 група
інвалідності у зв»язку з
профзахворюванням, пов'язаним з
роботами на ЧАЕС.

Згідно виписки з акту огляду МСЕК від
20.12.2004 року позивачу безстроково
встановлена 2 група інвалідності у
зв»язку з захворюванням пов»язаним з
виконанням обов»язків військової
служби.

16 березня 2005 року ОСОБА_1 було видано
посвідчення серії НОМЕР_1 відповідно до
Постанови КМУ № 302 від 12.05.1994 року «Про
порядок видачі посвідчень і нагрудних
знаків ветеранів війни.

З відповіді Управління праці та
соціального захисту населення
Шахтарської міської ради № 07/03-56 від
23.01.2014 року вбачається, що 16.03.2005 року
ОСОБА_1 звернувся до управління з
пакетом документів, необхідних для
видачі посвідчення інваліда війни
другої групи, на підставі яких ОСОБА_1
було видано посвідчення інваліда
війни. Видача листів талонів на
пільговий проїзд по території країн
СНД відбувається згідно зразку
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів України від 12.05.1994 року № 302, а
видача посвідчення зразку 1992 року не
передбачена чинним законодавством
України. Видача листів талонів на
пільговий проїзд по території країн
СНД відбувається згідно до
міжнародного документа від 12.03.1993 року
«Угода про взаємне визначення прав на
пільговий проїзд для інвалідів та
учасників Великої Вітчизняної війни, а
також осіб що прирівнюються до них».
Вищевказана Угода визначає підстави
для пільгового проїзду. Стаття 7 угоди
вказує, що у пільговика має бути
посвідчення видане відповідними
органами колишнього СРСР, оскільки
ОСОБА_1 має пільгове посвідчення з
16.03.2005 року, то має право на пільговий
проїзд тільки по території України.
Оскільки ОСОБА_1 інвалідність отримав
не внаслідок хвороби, пов»язаної з
перебуванням на фронті, а внаслідок
хвороби, пов»язаної з ліквідацією
наслідків аварії на ЧАЕС, що є не
тотожними визначеннями, ОСОБА_1 не
відноситься до категорії громадян, які
мають право на пільговий проїзд на
території країн СНД.

Правовий статус ветеранів війни,
визначає Закон України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту», розділом 3 якого
передбачені пільги ветеранам війни та
гарантії їх соціального захисту,
стаття 13 якого передбачає пільги
інвалідам війни та особам, прирівняним
до них.

Відповідно до ст.4 Закону ветеранами
війни є особи, які брали участь у
захисті Батьківщини чи в бойових діях
на території інших держав. До ветеранів
війни належать: учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники війни.

Згідно пункту 6 Рішення
Конституційного Суду України від
01.12.2004р. № 20-РП/04 встановлено, що «...
ветеранами війни є особи, які брали
участь у захисті Батьківщини чи в
бойових діях на території інших держав.
Закон України «Про статус ветеранів
війни, гарантій їх соціального
захисту», а саме розділ 11 цього Закону
визначає поняття і зміст статусу
ветеранів війни (учасники бойових дій,
інваліди війни, учасники війни) та осіб,
на яких поширюється дія його положень.
Це колишні військовослужбовці ..., які
безпосередньо ...як у воєнний, так і в
мирний час, виконували інші обов'язки
військової служби та тилового
забезпечення, пов'язані з необхідністю
захисту Батьківщини, у тому числі з
ліквідацією наслідків Чорнобильської
катастрофи, ядерних аварій...».

Відповідно до ст.2 цього Закону права та
пільги для ветеранів війни і членів їх
сімей, встановлені раніше
законодавством України і
законодавством колишнього СРСР, не
можуть бути скасовані без їх
рівноцінної заміни. Нормативні акти
органів державної влади та органів
місцевого самоврядування, які
обмежують права та пільги ветеранів
війни, передбачені цим Законом, є
недійсними.

Згідно ст.9 Конституції України, діючі
міжнародні договори є частиною
національного законодавства України.

Відповідно до ст.17 Конституції України,
держава забезпечує соціальний захист
громадян України, які знаходяться на
службі у Збройних Силах України або
інших військових формуваннях.

Згідно ст.2 Угоди «Про взаємне визнання
прав на пільговий проїзд для інвалідів
та учасників Великої Вітчизняної
війни, а також осіб, які до них
прирівняні» від 12.03.1993р., інвалідам
Великої Вітчизняної війни 2 групи та
особам, прирівняним до них, надасться
право безкоштовного проїзду
залізницею чи на суднах транзитних та
місцевих ліній річкового флоту
територіями держав-учасниць цієї Угоди
один раз на рік (туди та назад) та з
50-відстоковою знижкою повітряним,
водним чи міжміським автомобільним
транспортом.

Додатком 1 до зазначеної Угоди
визначені категорії громадян,
прирівняних за пільгами на проїзд у
міжміському транспорті до інвалідів
Великої Вітчизняної війни, до яких,
зокрема відносяться інваліди з числа
військовослужбовців, які стали
інвалідами внаслідок поранення,
контузії чи каліцтва, отриманих під час
захисту колишнього СРСР або під час
виконання інших обов'язків військової
служби.

Дія цієї Угоди поширюється на
інвалідів і учасників Великої
Вітчизняної війни, а також осіб,
прирівняних до них, для яких
встановлені пільги на проїзд на
відповідних видах транспорту згідно з
додатками 1,2,3.

Підставою для придбання пільгового
проїзного квитка є посвідчення та
аркуш талонів на пільговий проїзд,
видані відповідними органами
колишнього СРСР або Сторонами за
формою, що діяла на 1 січня 1992 року, за
місцем постійного проживання особи,
яка має право на пільговий проїзд (ст. 7
Угоди ). Тобто, основними документами
для придбання пільгового проїзного
квитка є саме посвідчення та аркуш
талонів на пільговий проїзд, які
видають саме УПСЗН, тобто відповідач по
цій справі.

Як вбачається з зазначеної Угоди, її
мета - це взаємне визнання Державами-
учасниками прав інвалідів, не тільки
Великої Вітчизняної війни, але ж і осіб,
які прирівняні до них.

Зазначені пільги були представлені
законодавством колишнього СРСР, та в
подальшому - в законодавстві України,
зокрема, в Законі України «Про статус
ветеранів війни, гарантій їх
соціального захисту».

Пунктом 21 ст. 13 цього Закону
встановлено, що інвалідам 1 і 2 груп
надається право безплатного проїзду
один раз на рік (туди і назад)
залізничним, водним, повітряним або
міжміським автомобільним транспортом,
а особам, які супроводжують інвалідів 1
групи (не більше одного
супроводжуючого) - 50% знижка вартості
проїзду один раз на рік (туди і назад)
зазначеними видами транспорту.

Отже, позивач, як особа яка стала
інвалідом 2 групи при виконанні ним
обов'язків військової служби,
прирівнюється до категорії громадян,
яка має право на пільговий проїзд та
підпадає під дію Угоди від 12.03.1993 року.

Таким чином, суд дійшов до висновку, що
позивач у відповідності із Законом
України «Про статус ветеранів війни,
гарантій їх соціального захисту» є
інвалідом війни 2 групи і відповідно
має право на знижку з вартості проїзду
один раз на рік на проїзд залізничним,
водним, повітряним чи міжміським
транспортом.

Тобто, УПСЗН зобов'язаний був видати
позивачу посвідчення та аркуш талонів
на пільговий проїзд за формою, яка
діяла на 1 січня 1992 року за місцем
постійного проживання особи, яка має
право на пільговий проїзд.

За таких обставин, враховуючи
положення ст. 2 КАС України та наявність
права позивача на отримання,
відповідно до ст. 7 Угоди, посвідчення
та аркушу талонів на пільговий проїзд,
суд вважає неправомірною відмову УПСЗН
видати ОСОБА_1 посвідчення та аркуш
талонів на пільговий проїзд, за формою,
яка діяла на 1 січня 1992 року, а вимоги
позивача такими, що відповідають
діючому законодавству, тобто законними
і підлягаючими задоволенню.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 158, 159, 160, 161, 162, 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

П о с т а н
о в и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 до Управління
праці та соціального захисту населення
Шахтарської міської ради про визнання
дій неправомірними, зобов'язання
вчинити певні дії задовольнити.

Визнати дії Управління праці та
соціального захисту населення
Шахтарської міської ради Донецької
області з приводу відмови ОСОБА_1 у
видачі посвідчення та листа талонів на
придбання пільгового проїзного білета
неправомірними.

Зобов»язати Управління праці та
соціального захисту населення
Шахтарської міської ради Донецької
області видати ОСОБА_1 посвідчення та
аркуш талону на пільговий проїзд за
формою, яка діяла на 01 січня 1992 року.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до суду апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
І.О.Пархоменко