Справа № 2а-0770/578/11
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
Справа
№ 9104/76867/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі :

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу державної податкової інспекції
у Виноградівському районі
Закарпатської області на постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2012 року у справі за позовом
Виноградівського міжрайонного
управління водного господарства до
державної податкової інспекції у
Виноградівському районі Закарпатської
області про скасування податкового
повідомлення-рішення ,-

В С Т А Н О В И В :

17 лютого 2011 року Виноградівське
міжрайонне управління водного
господарства (МУВГ) Закарпатської
області звернулося до суду з
адміністративним позовом, в якому
просило визнати протиправним та
скасувати податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції (ДПІ) у
Виноградівському районі Закарпатської
області від 28 січня 2011 року за № /0
в частині донарахування податку з
доходів фізичних осіб в сумі 8538,95 грн.
та застосування фінансової санкції в
розмірі 2134,74 грн.

Постановою від 21 березня 2012 року
Закарпатський окружний
адміністративний суд позов
задовольнив в повному обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, ДПІ у
Виноградівському районі подала
апеляційну скаргу, оскільки вважає, що
постанова прийнята з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
спору.

В апеляційній скарзі зазначає, що суд
першої інстанції не звернув уваги на
доводи податкового органу про
правомірність донарахування
Виноградівському МУВГ грошового
зобов'язання по податку з доходів
фізичних осіб в сумі 10673,69грн., оскільки
під час проведення виплат суб'єктам
господарської діяльності - фізичним
особам за харчування учасників
переговорів в сумі 9384,70 грн., а також
оплати послуг за проживання своїх
працівників в сумі 47541,60 грн.
підприємство зобов'язане було утримати
та перерахувати до бюджету податок з
доходів фізичних осіб в сумі 8538,95 грн..

З огляду на викладене відповідач
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позову в повному обсязі.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, в судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи скарги, апеляційний суд вважає,
що скарга не належить до задоволення з
таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що за
наслідками проведеної позапланової
виїзної перевірки Виноградівського
МУВГ з питань дотримання вимог
податкового, валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2007 року по
30.06.2010 року ДПІ у Виноградівському
районі прийняла податкове
повідомлення-рішення за № /0 від 28
січня 2011 року, яким підприємству
збільшила грошове зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб у сумі
13777,81 грн., в тому числі 11022,25 грн.
основного платежу та 2755,56 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Висновки податкового органу базуються
на тому, що позивачем допустив
порушення підпунктів 4.2.1, 4.2.9 пункту 4.2
статті 4, підпункту 6.1.2 пункту 6.1,
підпункту 6.5.1 пункту 6.5 статті 6,
підпункту 8.1.1 пункту 8.1 статті 8 Закону
України ,,Про податок з доходів
фізичних осіб", що призвело до
заниження податку з доходів фізичних
осіб за період, що перевірявся на суму
11022,25 грн..

Задовольняючи позовні вимоги та
скасовуючи оскаржене податкове
повідомлення-рішення в частині
донарахування податку з доходів
фізичних осіб в сумі 8538,95 грн. та
застосування фінансової санкції в
розмірі 2134,74 грн., суд першої інстанції
виходив з того, що у позивача були
відсутні правові підстави для
утримання та перерахування до бюджету
податку з доходів фізичних осіб під час
проведення оплати вартості витрат на
харчування учасників переговорів та
оплати вартості найму житла
працівникам підприємства під час
перебування їх у відрядженні.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

В акті перевірки зафіксовано, що
відповідно до договорів № 00091/09-42 від
08.12.2009 року, № 65/09 від 30.10.2009 року, № 0066/09
від 11.09.2009 року, № 0050/09 від 20.08.2009 року, №
НП-0005/09-3 від 09.02.2009 року, № 15 від 30.09.2008
року, № 3 від 15.02.2008 року, № 92 від 06.06.2010
року Виноградівське МУВГ провело
виплати СГД - фізичним особам за
надання послуг з харчування учасників
переговорів у сумі 9384,70 грн. та оплату
послуг проживання своїх працівників
відповідно до договору № 0064 від 08.08.2009
року у сумі 47541,60 грн., які не були
оподатковані. Тому перевіркою
донараховано 8538,95 грн. податку з
доходів фізичних осіб (а.с.73 Т.1).

З матеріалів справи колегія суддів
вбачає, що кошти в загальній сумі 9384,70
грн. підприємство витратило на оплату
харчування учасників переговорів на
переговорах Україна -Угорщина по
реконструкції об'єктів меліоративних
систем, за дорученням Закарпатського
облводгоспу.

Кошти в сумі 47541,60 грн. платіжним
дорученням № 6 від 20 січня 2010 року
Виноградівське МУВГ перерахувало
фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 на
виконання умов договору № 0064 від 08
вересня 2009 року про надання житлового
приміщення для проживання працівників
підприємства, які були у відрядженні в
Межигірському районі ( а.с.109,112 т.1).

ФОП ОСОБА_1 належним чином
зареєстрований як суб'єкт
підприємницької діяльності, про що
свідчить Свідоцтво про державну
реєстрацію фізичної особи підприємця
від 12.10.2001 року, довідка про взяття на
облік платника податків від 12.10.2001 року,
свідоцтво про реєстрацію платником ПДВ
за № 100247526 від 01.10.2009 року ( а.с. 115 - 117 т.1).

Пунктом 4.2 статті 4 Закону України від
22.05.2003 року № 889-IV ,,Про податок з доходів
фізичних осіб" ( чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
визначено, що до складу загального
місячного оподатковуваного доходу
включаються доходи у вигляді
заробітної плати, інші виплати та
винагороди, нараховані (виплачені)
платнику податку відповідно до умов
трудового або цивільно-правового
договору (підпункт 4.2.1);

дохід, отриманий платником податку від
його працедавця як додаткове благо (за
винятками, передбаченими пунктом 4.3
цієї статті), а саме у вигляді: а)
вартості використання житла, інших
об'єктів матеріального або
нематеріального майна, наданих
платнику податку у безоплатне
користування, за винятком, коли таке
надання зумовлене виконанням
платником податку трудової функції чи
передбачене нормами трудового
договору (контракту) або відповідно до
закону, у встановлених ними межах, а
також за винятком користування
автомобільним транспортом, наданих
платнику податку його
працедавцем-резидентом, який є
платником податку на прибуток
підприємств; б) вартості майна та
харчування, безоплатно отриманого
платником податку, крім випадків,
визначених у підпункті 5.4.1 пункту 5.4
статті 5 Закону України ,,Про
оподаткування прибутку підприємств"
(підпункт 4.2.9).

Згідно з пп. 4.3.2 п. 4.3 ст.4 цього ж Закону
до складу загального місячного або
річного оподатковуваного доходу
платника податку не включаються такі
доходи (що не підлягають відображенню в
його річній податковій декларації):
сума коштів, отриманих платником
податку на відрядження або під звіт, з
урахуванням норм пункту 9.10 статті 9
цього Закону.

Відповідно до підпункту 8.1.1 пункту 8.1
статті 8 Закону України ,,Про податок з
доходів фізичних осіб" податковий
агент, який нараховує (виплачує)
оподатковуваний дохід на користь
платника податку, утримує податок від
суми такого доходу за його рахунок,
використовуючи ставку податку,
визначену у відповідних пунктах статті
7 цього Закону.

Згідно підпункту 5.4.4 пункту 5.4 статті 5
Закону України ,,Про оподаткування
прибутку підприємств" (чинного на час
виникнення спірних правовідносин)
витрати на організацію прийомів,
презентацій і свят, придбання і
розповсюдження подарунків, включаючи
безоплатну роздачу зразків товарів або
безоплатне надання послуг (виконання
робіт) з рекламними цілями, відносяться
до витрат на виробничі цілі, що
пов'язані з господарською діяльністю
такого платника податку, які
включаються до складу валових витрат
платника податку, але не більше двох
відсотків від оподатковуваного
прибутку платника податку за
попередній звітний (податковий) рік.

Суд першої інстанції належним чином
дослідив надані сторонами докази та
встановив, що факт віднесення витрат на
організацію харчування учасників
переговорів в межах двох відсотків від
оподаткованого прибутку
Виноградівського МУВГ за попередній
(звітний) рік підтверджується
матеріалами справи, зокрема, актом ДПІ
у Виноградівському районі від 30.12.2010
року № 130/23-0112/-01033881 та не заперечується
відповідачем.

На підставі викладеного, апеляційний
суд визнає вірними та обґрунтованими
висновки суду першої інстанції про те,
що витрати коштів представництва на
організацію проведення конференцій,
симпозіумів, офіційних прийомів та
бізнес-зустрічей, у тому числі на
фуршетне обслуговування запрошених
осіб - учасників зазначених заходів, на
проведення рекламних акцій, які
здійснюються у порядку та у межах,
визначених пп. 5.4.4 ст. 5 Закону України
,,Про оподаткування прибутку
підприємств", не розглядаються як дохід
фізичних осіб - учасників зазначених
заходів та, відповідно, не є об'єктом
оподаткування податком з доходів
фізичних осіб.

Підпунктом 5.4.8 пункту 5.4 статті 5 Закону
України ,,Про оподаткування прибутку
підприємств" передбачено, що до
валових витрат платника податку
відносяться витрати на відрядження
фізичних осіб, що перебувають у
трудових відносинах з таким платником
податку, або є членами керівних органів
платника податку, у межах фактичних
витрат особи, яка відряджена, на проїзд
(включаючи перевезення багажу) як до
місця відрядження і назад, так і за
місцем відрядження, оплату вартості
проживання у готелях (мотелях), а також
включених до таких рахунків витрат на
харчування чи побутові послуги (прання,
чистка, лагодження та прасування одягу,
взуття чи білизни) тощо.

Суд першої інстанції встановив, що
наявними в матеріалах справи доказами
(копіями наказів Виноградівського ВУМГ
про відрядження працівників,
відрядними посвідками, звітами
працівників про використання коштів,
наданих на відрядження або під звіт)
підтверджений факт перебування
працівників Виноградівського МУВГ у
відрядженнях в Міжгірському районі, їх
проживання в належних ФОП ОСОБА_1
житлових приміщеннях, оплати послуг з
проживання відряджених працівників в
сумі 47541,60 грн..

За таких обставин апеляційний суд
погоджується з висновками суду першої
інстанції про те, що оплата вартості
найму житла працівників підприємства
під час перебування їх у відрядженні,
яка виплачується підприємством,
пов'язана з відносинами трудового
найму та відноситься до складу валових
витрат підприємства, а тому не є
додатковим благом працівника
підприємства, у зв'язку з чим не є
об'єктом оподаткування податком з
доходів фізичних осіб.

Наведене спростовує доводи
апеляційної скарги про
невідповідність оскарженого судового
рішення нормам матеріального та
процесуального права.

Статтею 159 КАС України визначено, що
судове рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В силу ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний публічно-правовий
спір, правильно встановив обставини
справи та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
першої інстанції ґрунтується на повно,
об'єктивно і всебічно з'ясованих
обставинах, доводи апеляційної скарги
їх не спростовують, а тому підстав для
скасування постанови суду першої
інстанції немає.

Керуючись ст. 195, ст. 197, п. 1 ч. 1 ст.198, ст.
ст. 200, 205, 206, 254 КАС України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу державної
податкової інспекції у
Виноградівському районі Закарпатської
області залишити без задоволення, а
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 21 березня
2012 року у справі № 2а-0770/578/11 - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов