Справа № 2-а-2893/10/0270
Суддя: Жданкіна Наталія Володимирівна
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

м. Вінниця

27 березня 2014 р.
Справа № 2-а-2893/10/0270

Вінницький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді:
Жданкіної Наталії Володимирівни,

за участю:

секретаря судового засідання:
Мельника Віктора Сергійовича

представника позивача:
не з'явився

представника відповідача:
Олійника А.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні матеріали справи

за позовом: Управління Пенсійного
фонду України у Вінницькому районі
Вінницької області

до: Відділення виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України у м.
Вінниці

про: визнання дій неправомірними,
зобов'язання вчинити певні дії та
стягнення суми

ВСТАНОВИВ:

До Вінницького окружного
адміністративного суду 08.07.2010 року
надійшли матеріали позовної заяви
Управління Пенсійного фонду України у
Вінницькому районі до Відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у м. Вінниці про
визнання неправомірними дій що
відмови у включення до акту звірки
щомісячної цільової адресної допомоги
та витрат на виплату та доставку
пенсій, допомоги на поховання,
підвищення до пенсії згідно постанови
КМУ №198, витрат на виплату пенсій
громадянам СНД, які переїхали в
Україну, за період з травня 2009 року по
березень 2010 року включно, про
зобов`язання вчинити певні дії та про
стягнення зазначених витрат в
загальному розмірі 263121,24 грн., в тому
рахунку 2405,60 грн. - витрат на виплату
допомоги на поховання, 8883,31 грн. витрат
на виплату пенсій громадянам
держав-учасниць СНД та членам їх сімей,
які отримали каліцтво в державах СНД і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну; 7472,20 грн. - підвищення до
пенсії згідно постанови Кабінету
Міністрів України №198; 244360,13 грн.
щомісячної державної адресної
допомоги.

Постановою Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2010
року залишеною без змін ухвалою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 02 листопада
2010 року, адміністративний позов
задоволено частково.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 27 лютого 2014 року постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 листопада
2010 року в частині відшкодування витрат
з виплати та доставки пенсій по
інвалідності громадянам України, які
отримали каліцтво на території держав
- учасниць СНД, залишено без змін, в
частині в частині відшкодування витрат
з виплати та доставки державної
адресної допомоги та підвищення до
пенсії відповідно до постанови
Кабінету Міністрів України №198 від
11.03.2009 року - скасовано та прийнято в цій
частині нове рішення, яким відмовлено у
задоволенні позову. Постанову
Вінницького окружного
адміністративного суду від 19 серпня 2010
року та ухвалу Київського апеляційного
адміністративного суду від 2 листопада
2010 року в частині відшкодування витрат
з виплати та доставки допомоги на
поховання скасовано та направлено
справу в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Ухвалою Вінницького окружного
адміністративного суду від 19.03.2014 року
справу прийнято до провадження в
частині відшкодування витрат з виплати
та доставки допомоги на поховання.

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивачем у відповідності до норм
чинного законодавства за період з
травня 2009 року по березень 2010 року
включно здійснено виплату
застрахованим особам сум коштів
допомоги на поховання в розмірі 2405,60
грн.

Представник позивача в судове
засідання 27.03.2014 року не з'явився, однак
подав до суду заяву про розгляд справи
без його участі та окремо зазначив, що
позовні вимоги підтримує в повному
обсязі.

Представник відповідача в судовому
засіданні проти заявлених вимог
заперечував та просив суд відмовити у
задоволенні заявлених вимог.

Заслухавши представника відповідача,
дослідивши надані докази та матеріали
справи, в судовому засіданні
встановлено наступне.

Як вбачається з матеріалів справи,
управлінням Пенсійного фонду України у
Вінницькому районі здійснено витрати
на виплати допомоги на поховання в
таких розмірах: за жовтень 2009 року -
1144,80 грн. (за пенсіонера ОСОБА_2.); за
січень 2010 року в розмірі 1260,80 грн. (за
пенсіонера ОСОБА_3).

Всього за період жовтень 2009 та січень
2010 року виплачено 2405,60 грн. допомоги на
поховання.

Разом із тим, в матеріалах справи
міститься довідка щодо ОСОБА_2 про те,
що останній отримував пенсію по 3 групі
трудового каліцтва, помер 18.10.2009 року.
(а.с. 27)

Як вбачається із матеріалів справи,
позивачем видано довідку про те, що
ОСОБА_3 отримував пенсію по 2 групі
трудового каліцтва, помер 10.01.2010 року.
(а.с. 28)

Суд відмовляючи у задоволенні вимоги
щодо відшкодування витрат з виплати та
доставки допомоги на поховання,
виходить з наступного.

Статтею 1 Основ законодавства України
про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від 14 січня 2008
року № 16/98-ВР (далі - Основи)
встановлено, що загальнообов'язкове
державне соціальне страхування - це
система прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальна, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених
законом, за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
органом, громадянами, а також бюджетних
та інших джерел, передбачених законом.

Відповідно до статті 4 Основ залежно
від страхового випадку є такі види
загальнообов'язкового державного
соціального страхування: пенсійне
страхування; страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими поховання;
медичне страхування; страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, які
спричинили втрату працездатності;
страхування на випадок безробіття;
інші види страхування, передбачені
законами України. Відносини, що
виникають за зазначеними у частині
першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.

Види соціальних послуг та
матеріального забезпечення за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням визначені у
статті 25 Основ. Усі види страхування,
крім медичного, включають в себе
допомогу на поховання. Так, зокрема, до
пенсійного страхування входить
допомога на поховання пенсіонерів; до
страхування у зв'язку з тимчасовою
втратою працездатності та витратами,
зумовленими похованням, - допомога на
поховання (крім поховання пенсіонерів,
безробітних та осіб, які померли від
нещасного випадку на виробництві); до
страхування від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання - допомога на поховання
осіб, які померли внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання.

Пунктом 5 частини першої статті 24
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності" №1105-XIV (далі Закон
№1105-XIV) Фонд зобов'язано співпрацювати
з фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

У статті 21 цього Закону визначені
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом. Так, у разі настання страхового
випадку Фонд у встановленому законом
порядку має, зокрема, своєчасно та в
повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачувати відповідні
кошти йому або особам, які перебували
на його утриманні; організовувати
поховання померлого, відшкодовувати
вартість пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до частини восьмої статті 34
Закону №1105-XIV у разі смерті потерпілого
від нещасного випадку або професійного
захворювання витрати на його поховання
несе Фонд згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11.07.2001 року №826,
регулює питання відшкодування Фондом
таких витрат страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
цього Порядку). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 зазначеного Порядку).

Згідно з абзацом другим частини
дев'ятої статті 34 Закону №1105-XIV у разі
смерті потерпілого, який одержував
страхові виплати і не працював, розмір
відшкодування шкоди особам, зазначеним
у статті 33 цього Закону, визначається
виходячи із суми щомісячних страхових
виплат і пенсії, які одержував
потерпілий на день його смерті, з
відповідним коригуванням щомісячних
страхових виплат згідно із статтею 29
цього Закону. Причинний зв'язок смерті
потерпілого з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Зі змісту частини четвертої статті 26
Основ, частини другої статті 24 Закону
№1105-XIV вбачається: якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між страховиками
виник спір щодо понесених витрат,
виплата здійснюється страховиком, до
якого звернулася застрахована особа.
При цьому неналежний страховик має
право звернутися до належного
страховика та відшкодувати понесені
ним витрати.

Аналіз норм Закону №1105-XIV, який
визначає правову основу, економічний
механізм та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку,
затвердженого на виконання частини
восьмої статті 34 цього Закону, дає
підстави вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Слід зазначити також, що положення
пункту 4 Порядку, яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати ПФУ витрати на допомогу
на поховання сім'ї померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, котра
отримувала пенсію по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, суперечить положенням
Закону №1105-XIV. Так, зокрема, стаття 21
цього Закону пов'язує виникнення
такого обов'язку у Фонду зі смертю
працівника, а не з отриманням померлим,
який не працював, зазначеної вище
пенсії.

Дослідивши причинно наслідковий
зв'язок між смертю даних осіб та
отриманим ними трудовим каліцтвом,
прийшовши до висновку, що у задоволені
вимог в частині відшкодування витрат з
виплати та доставки допомоги на
поховання померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в
розмірі 2405,60 грн. слід відмовити.

Відповідно до положень, закріплених
статтею 11 КАС України, розгляд і
вирішення справ в адміністративних
судах здійснюються на засадах
змагальності сторін та свободи в
наданні ними суду своїх доказів і у
доведенні перед судом їх
переконливості.

Суд встановив, що відповідач діяв на
підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені чинним
законодавством, обґрунтовано, тобто з
урахуванням усіх обставин, що мають
значення для прийняття такого рішення,
а тому вимоги є необґрунтованими та
такими, що задоволенню не підлягають.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дій чи бездіяльності
покладається на відповідача, якщо він
заперечує проти адміністративного
позову.

Оскільки у задоволенні позову
відмовлено, а також за відсутності
витрат позивача, пов'язаних із
залученням свідків та проведенням
судових експертиз, судові витрати
(судовий збір) стягненню з відповідача
не підлягають.

Керуючись ст.ст. 70, 71, 79, 86, 94, 128, 158, 162, 163,
167, 255, 257 КАС України, суд-

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні вимог в частині
відшкодування витрат з виплати та
доставки допомоги на поховання
померлих ОСОБА_2 та ОСОБА_3 в сумі 2405,60
грн. - відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили в порядку,
визначеному ст. 254 КАС України.

Відповідно до ст. 186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Жданкіна
Наталія Володимирівна