Справа № 2а-6216/11/0308
Суддя: Старунський Д.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
Справа № 9104/69994/12

Колегія суддів Львівського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді -
Старунського Д.М.,

суддів -
Багрія В.М., Кухтея Р.В.,

розглянувши у порядку письмового
провадження в місті Львові апеляційну
скаргу управління Пенсійного фонду
України в м. Луцьку Волинської області
на постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 13 червня 2011
року по справі за позовом ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області про
нарахування та стягнення підвищення до
пенсії, -

ВСТАНОВИЛА :

10 травня 2011 року ОСОБА_1 звернулася до
суду з позовом до відповідача про
нарахування та виплату підвищення до
пенсії передбаченого ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» в розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком за період з жовтня 2010 року по
травень 2011 року включно, а також
виплачувати таке підвищення до
подальших змін законодавства.

Ухвалою Луцького міськрайонного суду
Волинської області від 12 травня 2011 року
адміністративний позов ОСОБА_1 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Луцьку Волинської області про
визнання бездіяльності протиправною
та зобов'язання вчинити певні дії, в
частині вимог за період з 01 жовтня 2010
року по 01 листопада 2010 року включно
відповідно до ст. 100 КАС України
залишено без розгляду в зв'язку з
пропуском позивачем строку звернення
до суду.

Постановою Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 13 червня 2011
року позов задоволено частково.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області здійснити перерахунок та
виплатити на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії у розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком як дитині війни на
підставі положень ст. 6 Закону України
«Про соціальний захист дітей війни» за
період з 01 листопада 2010 року по 01 травня
2011 року включно з врахуванням
виплачених сум. В рещті вимог
відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою
постановою, управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області подало апеляційну скаргу до
Львівського апеляційного
адміністративного суду, в якій просить
скасувати оскаржувану постанову і
прийняти нову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог.

В апеляційній скарзі апелянт вказує на
те, що судом першої інстанції порушено
норми матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Оскільки апеляційну скаргу подано на
постанову суду першої інстанції, яка
прийнята в порядку скороченого
провадження за результатами розгляду
справи, передбаченої п. 2 ч. 1 ст. 1832 КАС
України, суд відповідно до ч. 1 п. 2 ст.197
КАС України розглядає справу в порядку
письмового провадження.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
частковому задоволенню, а постанова
суду скасуванню з наступних підстав.

Задовольняючи позовні вимоги, суд
першої інстанції вірно виходив з того,
що позивач є дитиною війни, що
підтверджується відповідним
посвідченням, а відтак, має право на
отримання підвищення до пенсії
відповідно до ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

В той же час, колегія суддів вважає, що
судом першої інстанції при прийнятті
постанови порушено норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи.

У відповідності до ст. ст. 99, 100 КАС
України для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів. Адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Оскільки стосовно ненарахованих
пенсій ніякими нормативно-правовими
актами, крім КАС України, не визначено
строк звернення до суду, то під час
вирішення спорів, які виникають із
вказаних правовідносин слід
застосовувати шестимісячний строк
звернення до суду.

Відтак, колегія суддів приходить до
висновку про правильність
застосування строку звернення до суду,
визначеного ст.99 КАС України та
залишення без розгляду позовних вимог
позивача в частині нарахування та
виплати підвищення до пенсії як дитині
війни за період з 01 жовтня 2010 року по 09
листопада 2010 року включно.

Разом з тим, колегія суддів вважає
підставними заявлені вимоги позивача в
частині зобов'язання відповідача
нараховувати і виплачувати підвищення
до пенсії в розмірі 30% мінімальної
пенсії за віком починаючи з 10 листопада
2010 року, оскільки дія норм ст.6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» на 2010 рік не була зупинена чи
обмежена іншими нормативними актами.
Статтею 70 Закону України «Про
Державний бюджет України на 2010 рік»
Кабінету Міністрів України надано
право у 2010 році встановлювати розміри
соціальних виплат, які відповідно до
законодавства визначаються залежно
від розміру мінімальної заробітної
плати, в абсолютних сумах у межах
асигнувань, передбачених за
відповідними бюджетними програмами.
Названа норма передбачає встановлення
в абсолютних сумах розмірів лише тих
виплат, вихідним критерієм розрахунку
яких є розмір мінімальної заробітної
плати. Відповідно її дія не поширюється
на спірні відносини, оскільки розмір
зазначених соціальних виплат згідно із
Законом України «Про соціальний захист
дітей війни» залежить від розміру
мінімальної пенсії за віком.

Отже, нарахування та виплата у 2010-2011
роках дітям війни підвищення до пенсії
або щомісячного грошового довічного
утримання чи державної соціальної
допомоги, що виплачується замість
пенсії, повинні здійснюватися
відповідно до норм Закону України «Про
соціальний захист дітей війни».

Стосовно посилань апелянта на те, що
законодавством України не визначено
поняття «мінімальна пенсія за віком»
як розрахункової величини для
підвищення пенсії

згідно ст. 6 Закону України «Про
соціальний захист дітей війни», то
колегія вважає за необхідне вказати
про наступне.

За чинним законодавством України
розмір мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами ст. 28
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування». Однак, згідно ч. 3 ст. 28
цього Закону мінімальний розмір пенсії
за віком, встановлений абзацом 1
частини 1 цієї статті, застосовується
виключно для визначення розмірів
пенсії, призначених згідно з цим
Законом. Оскільки законодавством інший
мінімальний розмір пенсії за віком не
визначений, слід застосовувати цей
розмір.

Колегія суддів також вважає за
необхідне зазначити про те, що
відсутність бюджетного фінансування
на виплату, передбачених Законом
України «Про соціальний захист дітей
війни», підвищення до пенсії не може
бути причиною невиконання відповідним
суб'єктом владних повноважень
покладених на нього зобов'язань,
оскільки реалізація особою права, що
пов'язане з отриманням бюджетних
коштів, яке базується на спеціальних та
чинних на час виникнення спірних
правовідносин нормативно-правових
актах національного законодавства, не
може бути поставлена у залежність від
бюджетних асигнувань (рішення
Європейського суду з прав людини у
справі «Кечко проти України»).

З огляду на викладене, колегія суддів
відзначає, що невиплата підвищення до
пенсії позивачу заподіяна
протиправною бездіяльністю
відповідача.

Колегія суддів вважає, що вірним
способом відновлення порушеного права
позивача є покладення обов'язку на
відповідача провести належне
нарахування та виплату підвищення до
пенсії у розмірі 30 % мінімальної пенсії
за віком, відповідно до ст. 6 Закону
України «Про соціальний захист дітей
війни» з урахуванням виплачених
позивачу сум у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком починаючи з 10 листопада
2010 року, що, на думку колегії суддів,
відповідає нормам матеріального права,
фактичним обставинам справи та наявним
у ній доказам.

Керуючись ст. 195, п. 1 ч. 1 ст. 197, п. 3 ч. 1 ст.
198, ст. 202, ч. 2 ст. 205, ст. ст. 207 254 КАС
України, колегія суддів, -

ПОСТАНОВИЛА:

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області задовольнити
частково.

Постанову Луцького міськрайонного
суду Волинської області від 13 червня 2011
року по справі № 2а-6216/11 - скасувати та
прийняти нову постанову про часткове
задоволення позову.

Адміністративний позов в частині
позовних вимог про зобов'язання
провести нарахування та виплату
підвищення до пенсії відповідно до ст. 6
Закону України «Про соціальний захист
дітей війни» за період з 01 жовтня 2010
року по 09 листопада 2010 року включно -
залишити без розгляду.

Визнати бездіяльність управління
Пенсійного фонду України в м. Луцьку
Волинської області щодо невиплати на
користь ОСОБА_1 підвищення до пенсії у
розмірі 30 % мінімальної пенсії за віком,
передбаченого ст. 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни"
починаючи з 10 листопада 2010 року
протиправною.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в м. Луцьку Волинської
області провести нарахування та
виплату на користь ОСОБА_1 підвищення
до пенсії у розмірі 30 % мінімальної
пенсії за віком, передбаченого ст. 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" починаючи з 10 листопада 2010
року, виходячи з мінімального розміру
пенсії за віком, встановленого абз. 1 ч. 1
ст.28 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» з урахуванням виплачених
сум.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили через п'ять днів після
направлення копій особам, які беруть
участь у справі, є остаточною та
касаційному оскарженню не підлягає.

Головуючий:
Д.М. Старунський

Судді:
В.М. Багрій

Р.В. Кухтей