Справа № 2027/2а-22405/11
Суддя: Тацій Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 р.Справа №
2027/2а-22405/11Колегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Тацій Л.В.

Суддів: Водолажської Н.С. , Філатова Ю.М.

розглянувши в порядку письмового
провадження у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі
м.Харкова на постанову Московського
районного суду м. Харкова від 20.01.2012р.
по справі № 2027/2а-22405/11

за позовом ОСОБА_1

до Управління Пенсійного фонду
України в Московському районі
м.Харкова

про зобов'язання вчинити певні дії,

ВСТАНОВИЛА:

12.12.11 позивач звернувся до суду з
вищезазначеним адміністративним
позовом.

За результатами розгляду справи в
порядку скороченого провадження
постановою Московського районного
суду м. Харкова від 20.01.2012 року
задоволено частково позов. Визнано
протиправною бездіяльність
відповідача щодо не нарахування
позивачу доплати до пенсії у
відповідності до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни" за
період з 14.06.2011 року з урахуванням
фактично отриманих позивачем виплат.
Зобов'язано відповідача здійснити
нарахування доплати до пенсії позивачу
з підвищенням її на 30% мінімальної
пенсії за віком як дитині війни із
розміру, встановленого ч.1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" за
період з 14.06.11 року з урахуванням
фактично отриманих позивачем виплат.

Відповідач, не погодившись з
постановою суду першої інстанції,
подав апеляційну скаргу, в якій просить
оскаржувану постанову скасувати та
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу в задоволенні
позову повністю.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги відповідач посилається на
неврегульованість на законодавчому
рівні механізму та умов виплати
допомоги особам, які мають статус
"дитина війни", прийняття оскаржуваної
постанови з порушенням норм бюджетного
законодавства України та ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування", що
призвело до неправильного вирішення
справи.

Виходячи з приписів абз. 4 ч. 8 ст. 183-2 КАС
України вищезазначена апеляційна
скарга розглядається в порядку
письмового провадження.

Колегія суддів, заслухавши суддю
доповідача, перевіривши рішення суду
першої інстанції в межах доводів
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга не підлягає задоволенню, з
наступних підстав.

Судом першої інстанції
встановлено та підтверджено в суді
апеляційної інстанції, що позивач
відповідно до ст.1 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" має
статус "дитина війни", що
підтверджується копією посвідчення,
яка приєднана до матеріалів справи.

Не погодившись з розміром
отриманого підвищення до пенсії,
позивач звернулась із зазначеним
позовом до суду.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції застосував до спірних
правовідносин норми матеріального
права надавши перевагу ст.6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" над постановою Кабінету
Міністрів України від 28 травня 2008 р. за
№ 530 "Про деякі питання соціального
захисту окремих категорій громадян", як
нормативно-правовому акту, що має вищу
юридичну силу. Також судом визначено
розмір мінімальної пенсії за віком,
виходячи із приписів ч.1 ст. 28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування",
оскільки іншими законами такий розмір
не врегульовано.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцію та законами
України.

Закон України "Про соціальний
захист дітей війни" установлює
правовий статус дітей війни і визначає
основи їх соціального захисту та
гарантує їх соціальну захищеність
шляхом надання пільг і державної
соціальної підтримки.

Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" державні соціальні гарантії
дітям війни, встановлені цим Законом,
не можуть бути обмежені або скасовані
іншими нормативно-правовими актами.

Відповідно до ст. 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
дітям війни пенсії або щомісячне
довічне грошове утримання чи державна
соціальна допомога, що виплачується
замість пенсії, підвищуються на 30
відсотків мінімальної пенсії за віком.

Згідно ст. 7 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни",
фінансове забезпечення державних
соціальних гарантій, передбачених цим
Законом, здійснюється за рахунок
коштів Державного бюджету України.

Відповідно до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
внесення змін до деяких законодавчих
актів України" статтю 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни"
викладено у такій редакції: дітям війни
(крім тих, на яких поширюється дія
Закону України "Про статус ветеранів
війни, гарантії їх соціального
захисту") до пенсії або щомісячного
довічного грошового утримання чи
державної соціальної допомоги, що
виплачується замість пенсії,
виплачується підвищення у розмірі
надбавки, встановленої для учасників
війни.

Зазначена надбавка врегульована
ст. 14 Закону України "Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту", а саме - 10%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Рішенням Конституційного суду України
№ 10-рп від 22 травня 2008 року положення
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2008 рік та внесення змін до
деяких законодавчих актів України",
якими внесено зміни до ст. 6 Закону
України "Про соціальний захист дітей
війни" визнано такими, що не
відповідають Конституції України,
тобто є неконституційними.

Статтею 64 Конституції України
встановлено, що Конституційні права і
свободи людини і громадянина не можуть
бути обмежені.

Згідно ч. 2 ст. 152 Конституції
України, Закони та інші правові акти за
рішенням Конституційного Суду України
визнаються неконституційними повністю
чи в окремій частині, якщо вони не
відповідають Конституції України або
якщо була порушена встановлена
Конституцією України процедура їх
розгляду, ухвалення або набрання ними
чинності. Закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність. Матеріальна чи
моральна шкода, завдана фізичним або
юридичним особам актами і діями, що
визнані неконституційними,
відшкодовується державою у
встановленому законом порядку.

Постановою Кабінету Міністрів
України від 28.05.2008 р. № 530 врегульовано
деякі питання соціального захисту
окремих категорій громадян, зокрема
громадян, які отримують підвищення до
пенсії, відповідно до Закону України
"Про соціальний захист дітей війни".

Так, п. 8 зазначеної постанови
передбачено, що дітям війни (крім тих,
на яких поширюється дія Законів
України "Про статус ветеранів війни,
гарантії їх соціального захисту" та
;Про жертви нацистських переслідувань")
до пенсії або щомісячного довічного
грошового утримання чи державної
соціальної допомоги, що виплачується
замість пенсії, підвищення проводиться
у таких розмірах: з 22 травня - 48,1 гривні,
з 1 липня - 48,2 та з 1 жовтня - 49,8 гривні.

Законом України "Про Державний
бюджет України на 2010 рік" дію статті 6
Закону України "Про соціальний захист
дітей війни" не було зупинено.

З огляду на загальні засади
пріоритетності законів над
підзаконними нормативними актами під
час вирішення цього спору судом першої
інстанції правомірно застосовані
норми Закону України "Про соціальний
захист дітей війни", а не Постанови КМУ
№ 530 від 28 05 2008 року.

Разом з тим, 14 червня 2011 року
Верховною Радою України прийнято Закон
України № 3491-VI "Про внесення змін до
Закону України "Про Державний бюджет
України на 2011 рік", який набрав чинності
19 червня 2011 року.

Зазначеним Законом Прикінцеві
положення Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено пунктом 4, яким установлено,
що у 2011 році норми і положення статей 39,
50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
статей 14, 22, 37 та частини третьої статті
43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

На виконання вимог Закону України
від 14 червня 2011 року № 3491-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік" 6
липня 2011 року Кабінетом Міністрів
України прийнято постанову № 745 "Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету", яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто до 23
липня 2011 року, застосуванню підлягали
положення статті 6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни", а з
23.07.2011 року - норми Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік" та
постанови Кабінету Міністрів України
від 6 липня 2011 року № 745.

Відповідно до ч.1 ст.28 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування"
мінімальний розмір пенсії за віком
встановлюється у розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом.

При цьому, положення ч.3 ст. 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" не є перешкодою для
застосування зазначеної величини
(мінімального розміру пенсії за віком)
для розрахунку інших пов'язаних із нею
пенсій чи доплат, оскільки ч.1 цієї
статті передбачено лише один
мінімальний розмір пенсії за віком.

Пенсійний фонд України діє
відповідно до Положення „Про
Пенсійний фонд України" і здійснює свої
повноваження на підставі п.15
зазначеного Положення через створені в
установленому порядку його
територіальні управління. Відповідно
до Закону України „Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" рішення про призначення
та перерахунок пенсій приймаються
районними управліннями Пенсійного
фонду України за місцем проживання
пенсіонерів. Відповідно, обов'язок по
нарахуванню та виплаті доплати до
пенсії позивача, передбаченої ст. 6
Закону України „Про соціальний захист
дітей війни" покладено саме на
відповідача, як на районне управління
Пенсійного фонду України за місцем
проживання позивача.

Виходячи із системного аналізу
зазначених правових актів колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції, що позивач має право
на отримання пенсії у розмірах,
визначених ст.6 Закону України "Про
соціальний захист дітей війни" за
період з 14.06.2011 року по 22.07.2011 року.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим.

Колегія суддів вважає, що
постанова суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 159 КАС України, а
тому відсутні підстави для її
скасування та задоволення апеляційних
вимог відповідача у справі.

Відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду -без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

На підставі викладеного, колегія
суддів, погоджуючись з висновками суду
першої інстанції, вважає, що суд дійшов
вичерпних юридичних висновків щодо
встановлення обставин справи і
правильно застосував до спірних
правовідносин сторін норми
матеріального та процесуального права.

Інші доводи апеляційної скарги, з
наведених вище підстав, висновків суду
не спростовують.

Керуючись ст. 160, 167, 183-2, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
209, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Управління
Пенсійного фонду України в
Московському районі м.Харкова залишити
без задоволення.

Постанову Московського районного суду
м. Харкова від 20.01.2012р. по справі №
2027/2а-22405/11 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий суддя (підпис)Тацій
Л.В.Судді(підпис) (підпис) Водолажська
Н.С. Філатов Ю.М.