Справа № 2а/1770/3782/11
Суддя: Весельська Т.Ф.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"12" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/44042/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

Весельської Т.Ф.,

Малиніна
В.В.,

Ситникова О.Ф.,

провівши у порядку касаційного
провадження попередній розгляд
адміністративної справи

за позовною заявою ОСОБА_4 до
Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії
про визнання протиправними рішень,

провадження в якій відкрито за
касаційною скаргою ОСОБА_4 на ухвалу
Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 6
червня 2012 року, -

в с т а н о в и л а:

У серпні 2011 року ОСОБА_4 пред'явила в
суді позов до Рівненської обласної
медико-соціальної експертної комісії
(далі - Рівненська обласна МСЕК), в
якому, з урахуванням уточнень, просила
визнати протиправними рішення
відповідача від 25 січня, 24 лютого, 2
вересня 2011 року щодо невизнання її
інвалідом ІІІ групи, у зв'язку з тим, що
Рівненською обласною МСЕК під час їх
прийняття порушено положення пункту 19
Положення про медико-соціальну
експертизу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 лютого
2009 року № 1317, щодо проведення засідань
у повному складі та колегіального
прийняття рішень. Окрім того, вважала,
що наявне у неї захворювання є
підставою для прийняття відповідачем
рішення про підтвердження їй ІІІ групи
інвалідності, відповідно до критеріїв,
анатомічних дефектів і прирівняних до
них станів, визначених Інструкцією про
встановлення груп інвалідності,
затверджених наказом Міністерства
охорони здоров'я України від 7 квітня 2004
року за № 183.

Постановою Рівненського окружного
адміністративного суду від 30 січня 2012
року позовні вимоги ОСОБА_4 задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
рішення Рівненської обласної МСЕК від
25 січня та 2 вересня 2011 року про
відмову у визнанні ОСОБА_4 інвалідом
ІІІ групи. Зобов'язано відповідача
розглянути питання щодо встановлення
ІІІ групи інвалідності ОСОБА_4

Ухвалою Житомирського
апеляційного адміністративного суду
від 6 червня 2012 року
постанову суду першої інстанції
скасовано та провадження у справі
закрито.

В обґрунтування касаційної скарги
ОСОБА_4 посилається на неправильне
застосування апеляційним судом норм
матеріального права та порушення норм
процесуального права, у зв'язку з чим
ставить питання про скасування
постановленої ним ухвали та залишення
в силі постанови суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді, обговоривши
доводи касаційної скарги, перевіривши
матеріали справи та рішення, що
приймалися під час її розгляду, колегія
суддів вважає, що касаційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
огляду на таке.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, апеляційний суд виходив з
того, що відповідач не є суб'єктом, що
здійснює владні управлінські функції,
а спір не є публічно-правовим. Тож, на
думку апеляційного суду, наявний у
справі спір не підлягає вирішенню в
порядку адміністративного
судочинства.

Втім, зазначений висновок апеляційного
суду не можна визнати законним та
обґрунтованим з огляду на таке.

Згідно з частиною першою статті 55
Конституції України кожному
гарантується право на оскарження в
суді рішень, дій чи бездіяльності
органів державної влади, органів
місцевого самоврядування, посадових і
службових осіб.

Відповідно до частини другої статті 4
Кодексу адміністративного судочинства
України (далі - КАС України) юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
всі публічно-правові спори, крім
спорів, для яких законом встановлений
інший порядок судового вирішення.

Частиною першою статті 2 КАС України
встановлено, що завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Стаття 17 КАС України встановлює
категорії спорів, на які поширюється
компетенція адміністративних судів.

Зокрема, пунктом 1 частини другої
зазначеної статті визначено, що
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на публічно-правові спори
фізичних чи юридичних осіб із суб'єктом
владних повноважень щодо оскарження
його рішень (нормативно-правових актів
чи правових актів індивідуальної дії),
дій чи бездіяльності. Вжитий у цій
процесуальній нормі термін "суб'єкт
владних повноважень", відповідно до
пункту 7 частини першої статті 3 цього ж
Кодексу, означає орган державної влади,
орган місцевого самоврядування, їхню
посадову чи службову особу, інший
суб'єкт при здійсненні ними владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень.

У розумінні статті 1 Закону України від
6 жовтня 2005 року

№ 2961-IV "Про реабілітацію інвалідів в
Україні" медико-соціальна експертиза -
це визначення на основі комплексного
обстеження усіх систем організму
конкретної особи міри втрати здоров'я,
ступеня обмеження її життєдіяльності,
викликаного стійким розладом функцій
організму, групи інвалідності, причини
і часу її настання, а також
рекомендацій щодо можливих для особи
за станом здоров'я видів трудової
діяльності та умов праці, потреби у
сторонньому догляді, відповідних видів
санаторно-курортного лікування і
соціального захисту для найповнішого
відновлення усіх функцій
життєдіяльності особи.

Статтею 3 Закону України від 21 березня
1991 року № 875-XII "Про основи соціальної
захищеності інвалідів в Україні"
інвалідність, як міра втрати здоров'я,
визначається шляхом експертного
обстеження в органах медико-соціальної
експертизи центрального органу
виконавчої влади, який забезпечує
формування державної політики у сфері
охорони здоров'я.

Відповідно до підпункту 6.13 пункту 6 та
абзацу двадцять третього підпункту 8.8
пункту 8 Положення про Міністерство
охорони здоров'я України,
затвердженого Указом Президента
України від 13 квітня 2011 року

№ 467, Міністерство охорони здоров'я
відповідно до покладених на нього
завдань проводить медико-соціальну
експертизу з метою виявлення ступеня
обмеження життєдіяльності особи та
затверджує порядок її проведення.

Медико-соціальну експертизу
відповідно до абзацу першого пункту 4
Положення про медико-соціальну
експертизу, затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 3 грудня
2009 року № 1317, проводять
медико-соціальні експертні комісії
(далі - комісії), з яких утворюються в
установленому порядку центри (бюро), що
належать до закладів охорони здоров'я
при Міністерстві охорони здоров'я
Автономної Республіки Крим,
управліннях охорони здоров'я обласних,
Київської та Севастопольської міських
держадміністрацій.

Комісії перебувають у віданні
Міністерства охорони здоров'я України
і утворюються за таким територіальним
принципом: Кримська республіканська;
обласні; центральні міські у містах
Києві та Севастополі; міські,
міжрайонні, районні комісії (абзац
третій пункту 4 згаданого Положення).

Абзац четвертий пункту 10 цього
Положення визначає, що комісія
складається з представників
Міністерства охорони здоров'я України,
Міністерства соціальної політики
України, Фонду соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань, Фонду
соціального страхування з тимчасової
втрати працездатності, а також
військово-медичної служби Служби
безпеки України та військово-медичного
підрозділу Служби зовнішньої розвідки
у разі розгляду медичних справ
стосовно потерпілих на виробництві чи
пенсіонерів з числа
військовослужбовців Служби безпеки
України або Служби зовнішньої
розвідки. У проведенні
медико-соціальної експертизи беруть
участь також представники Пенсійного
фонду України, органів державної
служби зайнятості та, у разі потреби,
працівники науково-педагогічної та
соціальної сфери.

Відповідно до частини третьої статті 8
Закону України від 6 жовтня 2005
року № 2961-IV "Про реабілітацію інвалідів
в Україні" рішення медико-соціальних
експертних комісій є обов'язковими для
виконання органами виконавчої влади,
органами місцевого самоврядування,
підприємствами, установами,
організаціями, реабілітаційними
установами незалежно від типу і форми
власності.

Така позиція знайшла відображення в
постанові Пленуму Вищого
адміністративного суду України від 20
травня 2013 року № 8 "Про окремі питання
юрисдикції адміністративних судів",
пунктом 15 якої передбачено, що рішення
медико-соціальних експертних комісій
спрямовані на забезпечення реалізації
державної політики у сфері
реабілітації інвалідів, створення
правових, економічних, політичних,
соціально-побутових і
соціально-психологічних умов для
задоволення їхніх потреб у відновленні
здоров'я, матеріальному забезпеченні,
посильній трудовій та громадській
діяльності, а тому вони мають публічний
характер та підлягають оскарженню в
порядку адміністративного
судочинства.

Тож висновок апеляційного суду щодо
нерозповсюдження юрисдикції
адміністративних судів на даний спір є
помилковим.

Відповідно до статті 227 КАС України
підставою для скасування судових
рішень судів першої та (або)
апеляційної інстанцій і направлення
справи на новий судовий розгляд є
порушення норм процесуального права,
які унеможливили встановлення
фактичних обставин, що мають значення
для правильного вирішення справи.
Справа направляється до суду
апеляційної інстанції на новий
розгляд, якщо порушення допущені
тільки цим судом.

Отже, ухвалене апеляційним судом
рішення підлягає скасуванню, а справа -
направленню до цього ж суду на новий
розгляд.

Оскільки порушення норм
процесуального права, допущене
апеляційним судом, призвело до
неправильного вирішення справи і не
може бути усунуте судом касаційної
інстанції, який процесуальним законом
позбавлений можливості досліджувати
докази і встановлювати нові обставини,
судове рішення підлягає обов'язковому
скасуванню.

Згідно ж з частинами першою та
четвертою статті 2201 КАС України, за
наявності підстав, які тягнуть за собою
обов'язкове скасування судового
рішення, суд касаційної інстанції
ухвалює рішення за наслідком
попереднього розгляду справи, без
повідомлення осіб, які беруть участь у
справі.

Керуючись статтями 2201, 227, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

у х в а л и л а:

Касаційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Ухвалу Житомирського апеляційного
адміністративного суду від 6 червня 2012
року скасувати.

Справу направити на новий розгляд до
суду апеляційної інстанції.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
сторонам у справі та оскарженню не
підлягає.

Судді
Т.Ф. Весельська

В.В. Малинін

О.Ф. Ситников