Справа № 804/11884/13-а
Суддя: Ільков Василь Васильович
Дата ухвалення: 2014-02-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:
головуючого суддіІльков В.В. при
секретаріМофі І.В., за участю:
представника позивача Носової В.І.,
розглянувши у відкритому судовому
засіданні у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
об'єднання "Індустріал-Сервіс" до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання дій протиправними та
незаконними, визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.04.2013р. за №
До Дніпропетровського окружного
адміністративного суду надійшов
адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю «Виробниче
об'єднання «Індустріал-Сервіс» до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, у якому
- визнати протиправними та незаконними
дії Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
щодо проведення документальної
невиїзної перевірки ТОВ «ВО
«Індустріал-Сервіс»;
- визнати протиправним і скасувати у
повному обсязі податкове
08.04.2013р. Державної податкової інспекції
у Ленінському районі
м.Дніпропетровська про збільшення суми
грошового зобов'язання - сплати податку
на додану вартість у сумі 511308,30 грн. та
штрафних (фінансових) санкцій у сумі
127827,08 грн., на загальну суму 639135,38
Ухвалою Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27.09.2013р.
було відкрито провадження по справі.
У обґрунтування позову зазначено, що
оскаржуване податкове
повідомлення-рішення винесене на
підставі висновків акту перевірки від
22.03.2013р. за № 918/226/30619540. Зокрема, за
викладеними у акті висновками
підприємством порушено положення п. 185.1
ст. 185, п.198.3 ст. 198 ПК України. На думку,
відповідача перевіркою встановлена
«нереальність» проведення
господарських операцій між позивачем
та контрагентами - ПП «ОСОБА_1», ТОВ
«Інтерколірметгруп», відсутність
об'єктів оподаткування, ненадання
повного переліку первинних документів
на підтвердження здійснення
господарських операцій. У
обґрунтування протиправності
зазначених висновків позивач вказує на
такі обставини, що із документів,
наданих під час проведення перевірки
(видаткові та податкові накладні, тощо)
вбачається надання послуг відповідно
до укладених договорів та рух коштів на
їх оплату; позивачем до контролюючих
органів були надані первинні
бухгалтерські документи на
підтвердження господарських операцій
з контрагентами, податкові накладні
були виписані уповноваженими особами
зазначених контрагентів, але
податковим органом належних перевірок
за даними фактами проведено не було.
Позивачем зазначено, що ним зі свого
боку виконані всі вимоги щодо
формування податкового кредиту за
операціями із вищезазначеними
контрагентами, до податкової перевірки
надавались усі первинні документи,
дані бухгалтерського обліку. Крім того,
позивач посилається на те, що під час
проведення перевірки та складення акту
перевірки відповідач допустив
порушення, а саме: ТОВ «ВО
«Індустріал-Сервіс» не було
повідомлено про проведення перевірки,
наказ про призначення перевірки, а
також акт перевірки підприємство також
не отримувало. На підставі
вищевикладених обставин, оскаржуване
податкове повідомлення-рішення
підлягає визнанню неправомірними та
Представник позивача в судовому
засіданні підтримав позовні вимоги та
просив позов задовольнити.
Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце розгляду справи повідомлявся
належним чином, що підтверджується
матеріалами справи. До суду
відповідачем були надані заперечення
проти позову, у яких відповідач просив
відмовити у задоволенні позовних
вимог, у обґрунтування своєї позиції
відповідачем зазначено, що оскаржуване
податкове повідомлення-рішення є
правомірним, ґрунтувалось на висновках
акту перевірки від 22.03.2013р. за №
918/226/30619540, у якому встановлено
порушення підприємством положення п.
185.1 ст. 185, п.198.3 ст. 198 ПК України, що
призвело до заниження ПДВ за листопад
та грудень 2012 року на суму 511308,30
гривень. Відповідач у акті перевірки
посилається на те, що у зв'язку із
ненаданням повного пакету документів
підприємством до перевірки, у тому
числі інформації щодо транспортування
продукції та здійснення вантажних
робіт, у акті перевірки зроблено
висновок про те, що взаємовідносини між
ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» та ПП
«ОСОБА_1», ТОВ «Інтерколірметгруп» не
спричиняють реального настання
правових наслідків. Відповідач
зазначає, що під час проведення
перевірки та винесення оскаржуваного
рішення відповідач діяв у межах та у
спосіб, передбачений чинним
законодавством України.

За таких обставин суд, керуючись
положеннями ст.128 КАС України, вважає за
можливе розглянути справу за
відсутності відповідача.

Дослідивши матеріали справи,
заслухавши доводи та пояснення
представника позивача, дослідивши
подані до суду докази, оцінивши їх за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному та
об'єктивному розгляді у судовому
процесі всіх обставин справи, суд
встановив таке.

Відповідно до п.п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20 ПК
України органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим Кодексом.

Згідно із п. 75.1 ст. 75 ПК України органи
державної податкової служби мають
право проводити камеральні,
документальні (планові або
позапланові; виїзні або невиїзні) та
фактичні перевірки. Камеральні та
документальні перевірки проводяться
органами державної податкової служби в
межах їх повноважень виключно у
випадках та у порядку, встановлених цим
Кодексом, а фактичні перевірки - цим
Кодексом та іншими законами України,
контроль за дотриманням яких покладено
на органи державної податкової служби.

Підпунктом 75.1.2 п. 75.1 ст. 75 ПК України
встановлено, що документальною
перевіркою вважається перевірка,
предметом якої є своєчасність,
достовірність, повнота нарахування та
сплати усіх передбачених цим Кодексом
податків та зборів, а також дотримання
валютного та іншого законодавства,
контроль за дотриманням якого
покладено на контролюючі органи,
дотримання роботодавцем законодавства
щодо укладення трудового договору,
оформлення трудових відносин з
працівниками (найманими особами) та,
яка проводиться на підставі податкових
декларацій (розрахунків), фінансової,
статистичної та іншої звітності,
регістрів податкового та
бухгалтерського обліку, ведення яких
передбачено законом, первинних
документів, які використовуються в
бухгалтерському та податковому обліку
і пов'язані з нарахуванням і сплатою
податків та зборів, виконанням вимог
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, а також
отриманих в установленому
законодавством порядку органом
державної податкової служби
документів та податкової інформації, у
тому числі за результатами перевірок
інших платників податків.

Згідно із п.п. 78.1.1 п. 78.1 ст. 78 ПК України
документальна позапланова виїзна
перевірка здійснюється за наявності
такої обставини - за наслідками
перевірок інших платників податків або
отримання податкової інформації
виявлено факти, що свідчать про можливі
порушення платником податків
податкового, валютного та іншого
законодавства, контроль за
дотриманням, якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту.

Відповідно до п. 78.4 ст. 78 ПК України про
проведення документальної
позапланової перевірки керівник
контролюючого органу приймає рішення,
яке оформлюється наказом. Право на
проведення документальної
позапланової перевірки платника
податків надається лише у випадку, коли
йому до початку проведення зазначеної
перевірки вручено під розписку копію
наказу про проведення документальної
позапланової перевірки.

Згідно із п. 78.5 ст. 78 ПК України допуск
посадових осіб контролюючих органів до
проведення документальної
позапланової виїзної перевірки
здійснюється згідно із статтею 81 цього
Кодексу. Документальна позапланова
невиїзна перевірка здійснюється у
порядку, передбаченому статтею 79 цього
Кодексу.

Пунктом 81.1 ст. 81 ПК України встановлено,
що посадові особи контролюючого органу
мають право приступити до проведення
документальної виїзної перевірки,
фактичної перевірки за наявності
підстав для їх проведення, визначених
цим Кодексом, та за умови пред'явлення
або надіслання у випадках, визначених
цим Кодексом, таких документів:

- направлення на проведення такої
перевірки, в якому зазначаються дата
видачі, найменування контролюючого
органу, реквізити наказу про
проведення відповідної перевірки,
найменування та реквізити суб'єкта
(прізвище, ім'я, по батькові фізичної
особи - платника податку, який
перевіряється) або об'єкта, перевірка
якого проводиться, мета, вид
(документальна планова/позапланова або
фактична), підстави, дата початку та
тривалість перевірки, посада та
прізвище посадової (службової) особи,
яка проводитиме перевірку. Направлення
на перевірку у такому випадку є дійсним
за наявності підпису керівника
контролюючого органу або його
заступника, що скріплений печаткою
контролюючого органу;

- копії наказу про проведення
перевірки;

- службового посвідчення осіб, які
зазначені в направленні на проведення
перевірки.

Непред'явлення або ненадіслання у
випадках, визначених цим Кодексом,
платнику податків (його посадовим
(службовим) особам або його
уповноваженому представнику, або
особам, які фактично проводять
розрахункові операції) цих документів
або пред'явлення зазначених
документів, що оформлені з порушенням
вимог, встановлених цим пунктом, є
підставою для недопущення посадових
(службових) осіб контролюючого органу
до проведення документальної виїзної
або фактичної перевірки.

Судом встановлено, що на підставі
наказу «Про призначення
документальної позапланової невиїзної
перевірки товариства з обмеженою
відповідальністю «ВО
«Індустріал-Сервіс» () з
питань дотримання вимог податкового
законодавства, своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати ПДВ по взаємовідносинам з ПП
«ОСОБА_1» () за період
листопад - грудень 2012р., з ТОВ
«Інтерколірметгруп» ()
за грудень 2012р.» № 246 від 21.03.2013р.
уповноваженою особою Державної
податкової інспекції у Ленінському
районі м.Дніпропетровська згідно із
п.п. 20.1.4 п. 20.1 ст. 20, п.п. 75.1.2 п. 75.1 ст. 75, ст.
78 ПК України.

Копію наказу «Про призначення
документальної позапланової невиїзної
перевірки товариства з обмеженою
відповідальністю «ВО
«Індустріал-Сервіс» () з
питань дотримання вимог податкового
законодавства, своєчасності,
достовірності, повноти нарахування та
сплати ПДВ по взаємовідносинам з ПП
«ОСОБА_1» () за період
листопад - грудень 2012р., з ТОВ
«Інтерколірметгруп» ()
за грудень 2012р.» № 246 від 21.03.2013р.
направлено Державною податковою
інспекцією у Ленінському районі
м.Дніпропетровська 21.03.2013р. на адресу
підприємства засобами поштового
зв'язку. Відповідачем на підтвердження
зазначеного факту було надано копію
квитанції служби експрес доставки, де
зазначено, що кур'єру не можливо було
вручити документи у зв'язку із
відсутністю адресата за адресою: вул.
Мічуріна, 9, м.Дніпропетровськ. Однак,
суд зауважує на тому, що відповідно до
виписки з ЄДР юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців
місцезнаходженням юридичної особи -
ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» є
Дніпропетровська область, м.Нікополь,
пр. Трубників, 56. Зазначений факт також
підтверджується довідкою з ЄДРПОУ АБ №
724345, виданої 15.03.2013 року. Тобто,
податковий орган направив
кореспонденцію не на адресу
місцезнаходження підприємства.

Згідно із п. 86.1 ст. 86 ПК України
результати перевірок (крім
камеральних) оформлюються у формі акта
або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт. Якщо такі
порушення відсутні, складається
довідка. Акт (довідка), складений за
результатами перевірки та підписаний
посадовими особами, які проводили
перевірку, у строки визначені цим
Кодексом, надається платнику податків
або його законному представнику, який
зобов'язаний його підписати.

Підпунктом 86.3 ст. 86 ПК України
встановлено, що акт (довідка)
документальної виїзної перевірки, що
визначено статтями 77 і 78 цього Кодексу,
складається у двох примірниках,
підписується посадовими особами
органу державної податкової служби,
які проводили перевірку, та
реєструється в органі державної
податкової служби протягом п'яти
робочих днів з дня, що настає за днем
закінчення установленого для
проведення перевірки строку (для
платників податків, які мають філії
та/або перебувають на консолідованій
сплаті, - протягом 10 робочих днів).

Згідно із п. 86.10 ст. 86 ПК України у акті
перевірки зазначаються як факти
заниження, так і факти завищення
податкових зобов'язань платника.

За результатами перевірки складено акт
від 22.03.2013р. за № 918/226/30619540, у якому
встановлено порушення положень п. 185.1
ст. 185, п.198.3 ст. 198 ПК України, що призвело
до заниження ПДВ за листопад та грудень
2012 року на суму 511308,30 гривень.

У обґрунтування зазначеного порушення
у акті перевірки відповідачем
зазначено:

- у зв'язку із непідтвердженням
податкового кредиту з ПДВ у ПП «ОСОБА_1»
за період листопад - грудень 2012р., у ТОВ
«Інтерколірметгруп» за грудень 2012р.
відсутні об'єкти оподаткування ПДВ по
операціям з продажу товарів (послуг)
підприємствам-покупцям;

- інформація щодо транспортування
продукції та здійснення вантажних
робіт підприємством до перевірки не
надано;

- при розгляді документів, наданих
підприємством не встановлено жодних
юридичних документів, що підтверджують
здійснення ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс»
приймання, передавання, перевезення,
здавання вантажу та взаємні розрахунки
між учасниками транспортного процесу,
відсутня будь-яка товаро-транспортна
документація.

Відповідач у процесі судового розгляду
справи пояснив, що примірник акту
перевірки направлявся на адресу
позивача засобами кур'єрської
доставки, що підтверджується копією
квитанції від 22.03.2013р., проте, через
відсутність адресата за
місцезнаходженням документи повернено
на адресу відправника-податкового
органу. Однак, суд зауважує на тому, що
відповідно до виписки з ЄДР юридичних
осіб та фізичних осіб-підприємців
місцезнаходженням юридичної особи -
ТОВ «ВО «Індустріал-Сервіс» є
Дніпропетровська область, м.Нікополь,
пр. Трубників, 56. Зазначений факт також
підтверджується довідкою з ЄДРПОУ АБ №
724345, виданої 15.03.2013 року. Тобто,
податковий орган направив
кореспонденцію не на адресу
місцезнаходження підприємства.

Згідно з п. 86.8 ст. 86 ПК України податкове
повідомлення-рішення приймається
керівником податкового органу (його
заступником) протягом десяти робочих
днів з дня, наступного за днем вручення
платнику податків акта перевірки у
порядку, передбаченому статтею 58 цього
Кодексу, для надсилання (вручення)
податкових повідомлень-рішень, а за
наявності заперечень посадових осіб
платника податків до акта перевірки
податкове повідомлення-рішення
приймається з урахуванням висновку про
результати розгляду заперечень до акта
перевірки - протягом трьох робочих
днів, наступних за днем розгляду
заперечень і надання (надсилання)
письмової відповіді платнику податків.

За результатами перевірки
відповідачем прийняте податкове
повідомлення-рішення за № від
08.04.2013р., яким за порушення п. 185.1 ст. 185,
п.198.3 ст. 198 ПК України збільшено суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість на 511308,30 грн. та
нараховано штрафні (фінансові) санкції
у розмірі 127827,08 гривень.

Досліджуючи правомірність викладених
у акті перевірки обставин та висновків,
а також правомірність дій податкового
органу і оскаржуваного рішення, суд
встановив таке.

Розділом V Податкового кодексу України
врегульовані питання, пов'язані з
обчисленням та сплатою податку на
додану вартість.

Відповідно до п.185.1 ст.185 Податкового
кодексу України об'єктом оподаткування
(податком на додану вартість) є
операції платників податку з:

а) постачання товарів, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу, у тому числі операції з
передачі права власності на об'єкти
застави позичальнику (кредитору), на
товари, що передаються на умовах
товарного кредиту, а також з передачі
об'єкта фінансового лізингу в
користування
лізингоотримувачу/орендарю;

б) постачання послуг, місце постачання
яких розташоване на митній території
України, відповідно до статті 186 цього
Кодексу.

Відповідно до п.187.1 ст.187 Податкового
кодексу України датою виникнення
податкових зобов'язань з постачання
товарів/послуг вважається дата, яка
припадає на податковий період,
протягом якого відбувається будь-яка з
подій, що сталася раніше:

а) дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку;

б) дата відвантаження товарів, а в разі
експорту товарів - дата оформлення
митної декларації, що засвідчує факт
перетинання митного кордону України,
оформлена відповідно до вимог митного
законодавства, а для послуг - дата
оформлення документа, що засвідчує
факт постачання послуг платником
податку.

Відповідно до п.198.1 ст.198 Податкового
кодексу України право на віднесення
сум податку до податкового кредиту
виникає у разі здійснення операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Відповідно до п.198.2 ст.198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше:

- дата списання коштів з банківського
рахунка платника податку на оплату
товарів/послуг;

- дата отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 Податкового
кодексу України податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до статті 39 цього Кодексу,
та складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до п.198.6 ст.198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Згідно із п. 200.1 ст. 200 ПК України сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Відповідно до п. 200.3 ст. 200 ПК України при
від'ємному значенні суми, розрахованої
згідно з пунктом 200.1 цієї статті, така
сума враховується у зменшення суми
податкового боргу з податку, що виник
за попередні звітні (податкові) періоди
(у тому числі розстроченого або
відстроченого відповідно до цього
Кодексу), а в разі відсутності
податкового боргу - зараховується до
складу податкового кредиту наступного
звітного (податкового) періоду.

Відповідно до п.201.1 ст.201 Податкового
кодексу України платник податку
зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою (за наявності)
податкову накладну, складену за
вибором покупця (отримувача) в один з
таких способів:

а) у паперовому вигляді;

б) в електронній формі з дотриманням
умови щодо реєстрації у порядку,
визначеному законодавством,
електронного підпису уповноваженої
платником особи та умови реєстрації
податкової накладної у Єдиному реєстрі
податкових накладних. У такому разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді не є обов'язковим.

У податковій накладній зазначаються в
окремих рядках такі обов'язкові
реквізити:

а) порядковий номер податкової
накладної;

б) дата виписування податкової
накладної;

в) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг;

г) податковий номер платника податку
(продавця та покупця);

ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку;

д) повна або скорочена назва, зазначена
у статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;

е) опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг;

є) ціна постачання без урахування
податку;

ж) ставка податку та відповідна сума
податку в цифровому значенні;

з) загальна сума коштів, що підлягають
сплаті з урахуванням податку;

и) вид цивільно-правового договору;

і) код товару згідно з УКТ ЗЕД (для
підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України);

ї) номер та дата митної декларації, за
якою було здійснено митне оформлення
товару, ввезеного на митну територію
України.

Відповідно до п.201.6 ст.201 Податкового
кодексу України податкова накладна є
податковим документом і одночасно
відображається у податкових
зобов'язаннях і реєстрі виданих
податкових накладних продавця та
реєстрі отриманих податкових
накладних покупця.

Частинами 1 та 2 ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» передбачено, що
підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій.
Первинні документи повинні бути
складені під час здійснення
господарської операції, а якщо це
неможливо - безпосередньо після її
закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні і зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати
обов'язкові реквізити: назва документа;
дата і місце складання; назва
підприємства, від імені якого
складається документ; зміст і обсяг
господарської операції; одиницю виміру
господарської операції; посади осіб,
відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис або
інші дані, що мають можливість
ідентифікувати особу, які брала участь
у здійсненні господарської операції.

Отже, на підтвердження включення сум
коштів до складу валових витрат та сум
ПДВ до складу податкового кредиту
необхідні документи, оформлені
відповідно до вимог, встановлених ст.9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», зокрема: документи, що
підтверджують факт отримання послуг
від іншої особи та документи, що
підтверджують зв'язок понесених витрат
з господарською діяльністю платника
податку.

Про відсутність реального характеру
відповідних операцій можуть свідчити
підтверджені доказами доводи
податкового органу, зокрема, про
наявність таких обставин:

- неможливість здійснення платником
податку зазначених операцій з
урахуванням часу, місця знаходження
майна або обсягу матеріальних
ресурсів, економічно необхідних для
виробництва товарів, виконання робіт
або послуг, нездійснення особою, яка
значиться виробником товару,
підприємницької діяльності;

- відсутність у платника податку
необхідних умов для досягнення
результатів відповідної
підприємницької, економічної
діяльності в силу відсутності
управлінського або технічного
персоналу, основних коштів, виробничих
активів, складських приміщень,
транспортних засобів;

- облік для цілей оподаткування тільки
тих господарських операцій, які
безпосередньо пов'язані з виникненням
права на податковий кредит або
бюджетне відшкодування, якщо для
даного виду діяльності також потрібне
здійснення і облік інших господарських
операцій;

- здійснення операцій з
товарно-матеріальними цінностями, які
не вироблялися або не могли бути
вироблені в обсязі, зазначеному
платником податку в документах обліку.

Нормами статті 202 Цивільного кодексу
України (далі - ЦКУ) визначено, що
правочином є дія особи, спрямована на
набуття, зміну або припинення
цивільних прав та обов'язків.

Відповідно до ч. 1 ст. 205 ЦК України
правочин може вчинятися усно або в
письмовій формі. Сторони мають право
обирати форму правочину, якщо інше не
встановлено законом.

Судом встановлено, матеріалами справи
підтверджено, що між ТОВ «ВО
«Індустріал-Сервіс» та контрагентами
були укладені наступні договори:

- договір постачання від 01.11.2012р. за №
39МТ (ПП «Сварог»);

- договір постачання від 01.11.2012р. за №
118МТ (ТОВ «Інтерколірметгруп»).

Статтею 207 ГК України встановлено, що
господарське зобов'язання, що
відповідає вимогам закону, або вчинено
з метою, яка завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, або
укладено учасниками господарських
відносин з порушенням хоча б одним з
них господарської компетенції
(спеціальної правосуб'єктивності), може
бути на вимогу однієї із сторін, або
відповідного органу державної влади
визнано судом недійсним повністю або в
частині.

Відповідно до ст. 3 Господарського
кодексу України під господарською
діяльністю у цьому Кодексі розуміється
діяльність суб'єктів господарювання у
сфері суспільного виробництва,
спрямована на виготовлення та
реалізацію продукції, виконання робіт
чи надання послуг вартісного
характеру, що мають цінову
визначеність.

Господарська діяльність здійснюється
у загальній економічній сфері, а тому
має суто економічні властивості, що
неможливо без вартісної оцінки і
взаємооцінки, еквівалентності обміну,
відповідних обчислень і розрахунків.
Тому така ознака результатів
господарської діяльності, як цінова
визначеність, наявна в абсолютній
більшості випадків, хоча в
некомерційній господарській
діяльності можливе безкоштовне
надання результатів останньої.

Таким чином, з метою встановлення
ділової мети зазначених вище
господарських операцій необхідно
з'ясувати дійсний економічний зміст
господарської операції, а також
проаналізувати кінцевий економічний
ефект у вигляді фактичного приросту
(зміни вартості) активів, який настав
або повинен був настати в результаті
здійснення відповідної операції,
незалежно від зафіксованих у
документах намірів її учасників.

Відповідно до п.п.14.1.27 п.14.1 ст.14 ПК
України витрати - сума будь-яких витрат
платника податку у грошовій,
матеріальній або нематеріальній
формах, здійснюваних для провадження
господарської діяльності платника
податку, в результаті яких
відбувається зменшення економічних
вигод у вигляді вибуття активів або
збільшення зобов'язань, внаслідок чого
відбувається зменшення власного
капіталу (крім змін капіталу за рахунок
його вилучення або розподілу
власником).

Положеннями п.44.1 ст.44 ПК України
визначено, що для цілей оподаткування
платники податків зобов'язані вести
облік доходів, витрат та інших
показників, пов'язаних з визначенням
об'єктів оподаткування та/або
податкових зобов'язань, на підставі
первинних документів, регістрів
бухгалтерського обліку, фінансової
звітності, інших документів, пов'язаних
з обчисленням і сплатою податків і
зборів, ведення яких передбачено
законодавством.

Водночас, статтею 1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні визначено, що
первинний документ - це документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Факт укладення правочинів і його
виконання обома сторонами
підтверджується фактичними
обставинами по справі, зокрема,
первинними документами, які фіксують
здійснення господарських операцій на
виконання умов договорів, зокрема:

- видатковими накладними: від 05.11.2012р. за
№ 81, від 08.11.2012р. за № 82, від 13.11.2012р. за №
83, від 19.11.2012р. за № 84, від 20.11.2012р. за № 85,
від 26.11.2012р. за № 86, від 30.11.2012р. за № 87,
від 04.12.2012р. за № 453, від 07.12.2012р. за № 454,
від 10.12.2012р. за № 455, від 14.12.2012р. за № 456,
від 17.12.2012р. за № 457, від 21.12.2012р. за № 458,
від 26.12.2012р. за № 459, від 28.12.2012р. за № 460,
від 29.12.2012р. за № 461, від 29.12.2012р. за № 462
(ПП «ОСОБА_1), від 29.12.2012р. за № 182, від
29.12.2012р. за № 183, від 29.12.2012р. за № 184, від
29.12.2012р. за № 185 ( ТОВ
«Інтерколірметгруп»);

- податковими накладними: від 05.11.2012р. за
№ 73, від 08.11.2012р. за № 74, від 13.11.2012р. за №
75, від 19.11.2012р. за № 76, від 20.11.2012р. за № 77,
від 26.11.2012р. за № 78, від 30.11.2012р. за № 79,
від 04.12.2012р. за № 280, від від 07.12.2012р. за №
281, від 10.12.2012р. за № 282, від 14.12.2012р. за №
283, від 17.12.2012р. за № 284, від 21.12.2012р. за №
285, від 26.12.2012р. за № 286, від 28.12.2012р. за №
287, від 29.12.2012р. за № 288, від 29.12.2012р. за №
289 (ПП «ОСОБА_1), від 29.12.2012р. за № 69, від
29.12.2012р. за № 70, від 29.12.2012р. за № 71, від
29.12.2012р. за № 72 ( ТОВ
«Інтерколірметгруп»);

- товаро-транспортними накладними: від
05.11.2012р., від 08.11.2012р., від 13.11.2012р., від
19.11.2012р., від 20.11.2012р., від 26.11.2012р., від
30.11.2012р., від 04.12.2012р., від 07.12.2012р., від
10.12.2012р., від 14.12.2012р., від 17.12.2012р., від
21.12.2012р., від 26.12.2012р., від 28.12.2012р., від
29.12.2012р. (ПП «ОСОБА_1), від 29.12.2012р. ( ТОВ
«Інтерколірметгруп»);

- актами списання матеріалів у
виробництві: від 06.11.2012р. за № КА-0000457,
від 29.12.2012р. за № КА-0000482, від 29.12.2012р. за
№ КА-0000477, від 29.12.2012р. за № КА-0000492, від
29.12.2012р. за № КА-0000493, від 30.12.2012р. за №
КА-0000495, від 30.12.2012р. за № КА-0000494;

- податковим деклараціями за листопад
2012р., за грудень 2012р.

Відповідно до ст. 2 ст. 3 Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» фінансова,
податкова, статистична та інші види
звітності, що використовують грошовий
вимірник, ґрунтуються на даних
бухгалтерського обліку.

Відповідно до ст.13 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» первинний
документ - документ, який містить
відомості про господарську операцію та
підтверджує її здійснення.

Згідно зі ст. 9 зазначеного Закону
підставою для бухгалтерського обліку
господарської операції є первинні
документи, які фіксують факти
здійснення господарських операцій і
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: назву документа; дату і
місце складання; назву підприємства
від імені якого складений документ;
зміст та обсяг господарської операції,
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; підпис або
інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Всі податкові та видаткові накладні
були складені сторонами у
відповідності вимогам ст. 9 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні», тобто
містять такі обов'язкові реквізити, як:
назву документа (форми); дату і місце
складання; назву підприємства, від
імені якого складено документ; зміст та
обсяг господарської операції, одиницю
виміру господарської операції; посади
осіб, відповідальних за здійснення
господарської операції і правильність
її оформлення; особистий підпис.

Досліджені у судовому процесі первинні
бухгалтерські документи не містять
дефектів форми, змісту або походження
первинних і розрахункових документів,
які, в силу ст. 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», Закону України
«Про оподаткування прибутку
підприємств», Податкового кодексу
України, п. 2.4 Положення про
документальне забезпечення записів
бухгалтерському обліку (затверджено
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995р. за № 88) спричиняють втрату
первинними документами юридичної сили
і доказовості.

Отже, оглянуті у судовому засіданні
вищезазначені первинні документи
позивача та контрагентів відповідають
вище переліченим вимогам, містять всі
необхідні реквізити (печатки
підприємств, підписи уповноважених
осіб тощо) як наслідок - вони є такими,
які підлягають обов'язковому
врахуванню як в бухгалтерському, так і
в податковому обліку.

З матеріалів справи встановлено, що всі
первинні документи бухгалтерського та
податкового обліку позивача, які
надані ним в підтвердження формування
валових витрат відповідають вимогам
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», виписані підприємством, яке
станом на момент спірних правовідносин
є платником ПДВ, що не заперечується
відповідачем, під час здійснення
господарських операцій перебувало на
обліку в органах ДПІ. Доказів
зворотного судовим розглядом справи не
встановлено і актом перевірки не
заперечується та не спростовано.

Чинне податкове законодавство не
ставить в залежність право позивача на
формування валових витрат від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання формування валових
витрат поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

Суд зазначає, що у відповідності до ст.
21 ПК України посадові особи
контролюючих органів зобов'язані
дотримуватися Конституції України та
діяти виключно у відповідності з
Податковим кодексом України та іншими
законами і нормативними актами.

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України «Проблемні питання
застосування законодавства у справах
за участю органів державної податкової
служби» від 20.07.2010 року за № 1112/11/13-10
процесуальна діяльність суду із
встановлення обґрунтованості права
платника податку на податковий кредит
та/або бюджетне відшкодування з
податку на додану вартість повинна
включати такі етапи:

1. Встановлення факту здійснення
господарської операції. При цьому
дослідженню підлягають усі первинні
документи, які належить складати
залежно від певного виду господарської
операції - договори, акти виконаних
робіт, документи про перевезення,
зберігання товарів тощо. Необхідно
перевірити фізичні, технічні та
технологічні можливості певної особи
до вчинення тих чи інших дій, що
становлять зміст господарської
операції, як-от: наявність
кваліфікованого персоналу, основних
фондів, у тому числі транспортних
засобів для перевезення, приміщень для
зберігання товарів тощо; можливість
здійснення операцій з відповідною
кількістю певного товару у відповідні
строки з урахуванням терміну його
придатності, доступності на ринку тощо;
наявність відповідних ліцензій та
інших дозвільних документів, що
необхідні для ведення певного виду
господарської діяльності.

2. Встановлення спеціальної
правосуб'єктності учасників
господарської операції. Особа, яка
видає податкову накладну, повинна бути
зареєстрована як платник податку на
додану вартість на момент вчинення
відповідної господарської операції.

3. Встановлення зв'язку між фактом
придбання товарів (послуг),
спорудженням основних фондів, імпортом
товарів (послуг) і господарською
діяльністю платника податку.

4. Встановлення дотримання платником
податку спеціальних вимог щодо
документального підтвердження сум
податкового кредиту та/або бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість

5. Встановлення факту надмірної сплати
податку на додану вартість у ціні
товарів (послуг), що придбані платником
податку.

Аналогічна позиція викладена також у
листі Вищого адміністративного суду
України від 02.06.2011 року № 742/11/13-11.

Також у цьому листі Вищого
адміністративного суду України
зазначено, що не є обов'язковою
передумовою для визначення
контролюючим органом грошових
зобов'язань визнання недійсними (у тому
числі і нікчемними) правочинів, які
укладалися за ланцюгом між попередніми
посередниками, через ланцюг яких
декларувався рух товарів чи послуг,
нібито придбаних останнім у такому
ланцюгу платником податку. При цьому
взаємовідносини між учасниками
попередніх ланцюгів постачань товарів
та послуг не мають безпосереднього
впливу на дослідження факту реальності
господарської операції, вчиненої між
останнім у ланцюгу постачань платником
податків та його безпосереднім
контрагентом.

Оцінюватися при дослідженні факту
здійснення господарської операції
повинні відносини безпосередньо між
учасниками тієї операції, на підставі
якої сформовані дані податкового
обліку.

Вищевикладена позиція також
сформульована у постанові Вищого
адміністративного суду України від
14.11.2012 року по справі № 2а-9864/11/2670
(K/9991/50772/12).

У відповідності до інформаційного
листа Вищого адміністративного суду
України № 1936/11/13-11 від 01.11.2011 року «Щодо
підтвердження даних податкового
обліку» документи та інші дані, що
спростовують реальність здійснення
господарської операції, яка
відображена в податковому обліку,
повинні оцінюватися з урахуванням
специфіки кожної господарської
операції - умов перевезення, зберігання
товарів, змісту послуг, що надаються
тощо.

При цьому сама собою наявність або
відсутність окремих документів, а так
само помилки у їх оформленні не є
підставою для висновків про
відсутність господарської операції,
якщо з інших даних вбачається, що
фактичний рух активів або зміни у
власному капіталі чи зобов'язаннях
платника податків у зв'язку з його
господарською діяльністю мали місце.
Водночас наявність формально
складених, але недостовірних первинних
документів, відповідність яких
фактичним обставинам спростована
належними доказами, не є безумовним
підтвердженням реальності
господарської операції.

На підставі викладеного, суд вважає, що
Державна податкова інспекція у
Кіровському районі м. Дніпропетровська
Дніпропетровської області Державної
податкової служби не довела належними
засобами доказування, що господарські
операції між позивачем ПП «ОСОБА_1», ТОВ
«Інтерколірметгруп» здійснені без
мети настання реальних наслідків.

У матеріалах справи відсутні докази
визнання недійсними правочинів,
укладених між позивачем та ПП «ОСОБА_1»,
ТОВ «Інтерколірметгруп». Крім того,
докази щодо порушення кримінальних
справ проти посадових осіб
підприємств-контрагентів позивача або
наявність таких, що набрали законної
сили вироків суду в акті перевірки
відсутні. Не надавались такі докази і
під час судового розгляду справи.

Таким чином, з вищевикладеного
вбачається, що позивач виконав вимоги
чинного законодавства України і
правомірно на підставі даних
бухгалтерського обліку (первинних
бухгалтерських документів) відобразив
у даних податкового обліку операції із
зазначеними контрагентами.

Відповідач посилається, зокрема, на акт
неможливості проведення зустрічної
звірки суб'єкта ПП «ОСОБА_1» щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами від 28.01.2013р. за №
157/152/33248577, складений ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетрвоська, проте, будь-яка
неправомірна діяльність контрагентів
(наприклад, їх «фіктивні» відносини з
іншими контрагентами) не впливають на
результати діяльності позивача і не
можуть бути підставою для притягнення
до відповідальності платника податку,
оскільки згідно ч. 2 ст. 61 Конституції
України, юридична відповідальність
особи має індивідуальний характер.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі «Інтерсплав проти України»).

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Враховуючи вищенаведені обставини та
зазначені норми законодавства, суд
вважає, що позивачем у даній справі
було правомірно сформовано податкове
зобов'язання з ПДВ за період, що
перевірявся із врахуванням
господарських операцій із ПП «ОСОБА_1»,
ТОВ «Інтерколірметгруп».

За таких обставин, висновок
податкового органу про порушення
позивачем п. 185.1 ст. 185, п.198.3 ст. 198 ПК
України не відповідає встановленим по
справі обставинам.

З огляду на відсутність порушень не
підлягають застосуванню до
відповідача і штрафні санкції за
вказані порушення.

Відповідно до ч. 2 ст. 161 КАС України при
виборі правової норми, що підлягає
застосуванню до спірних правовідносин,
суд зобов'язаний враховувати висновки
Верховного Суду України, викладені у
рішеннях, прийнятих за результатами
розгляду заяв про перегляд судового
рішення з підстави, передбаченої
пунктом 1 частини першої статті 237 цього
Кодексу.

Відповідно до ст. 17 Закону України «Про
виконання рішень та застосування
практики Європейського Суду з прав
людини» практика Європейського Суду з
прав людини є джерелом права та
свідчить про те, що якщо державні
органи мають інформацію про
зловживання в системі оподаткування
конкретною компанією, вони повинні
застосовувати відповідні заходи саме
до цього суб'єкту, а не розповсюджувати
негативні наслідки на інших осіб при
відсутності зловживання з їх боку
(рішення Європейського Суду від 09.01.2007р.
у справі «Інтерсплав проти України»).

Згідно з ч.1 ст. 2 КАС України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових осіб,
інших суб'єктів при здійсненні ними
владних управлінських функцій на
основі законодавства, в тому числі на
виконання делегованих повноважень.

Відповідно до ч.2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти
тільки на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, передбачений Конституцією
та законами України.

Відповідно до частини 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
чи бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до положень ст. 71 КАС
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.
У адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Розглядаючи спір по суті, суд дійшов
висновку, що оскаржуване податкове
повідомлення-рішення за № від
08.04.2013р. прийняте не обґрунтовано, тобто
без урахування усіх обставин, що мають
значення для прийняття рішення, не
пропорційно, зокрема, без дотримання
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав та
інтересів особи і цілями, на досягнення
яких спрямоване це рішення.

Щодо позовних вимог про визнання
протиправними та незаконними дії
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
щодо проведення документальної
невиїзної перевірки ТОВ «ВО
«Індустріал-Сервіс», то суд
відмовляюєу їх задоволенні у зв'язку із
тим, що позови платників податків,
спрямовані на оскарження рішень (у тому
числі наказів про призначення
перевірки), дій або бездіяльності
контролюючих органів щодо призначення
та/або проведення перевірок можуть
бути задоволені лише в тому разі, якщо
до моменту винесення судового рішення
не відбулося допуску посадових осіб
контролюючого органу до спірної
перевірки.

У іншому випадку позовні вимоги
задоволенню не підлягають, оскільки
правові наслідки оскаржуваних дій за
таких обставин є вичерпаними, а отже,
задоволення позову не може призвести
до відновлення порушених прав платника
податків, оскільки після проведення
перевірки права платника податків
порушують лише наслідки проведення
відповідної перевірки.

Отже, враховуючи, що податковим органом
фактично реалізована його компетенція
на проведення перевірки та оформлення
результатів такої перевірки,
оспорювані дії не є такими, що
порушують права позивача, у зв'язку з
чим відсутні правові підстави для
задоволення позову у цій частині.

Зазначеної позиції, зокрема,
дотримується ВАС України у постанові
від 19.12.2013р. по справі № К/800/30029/13
(http://www.reyestr.court.gov.ua/Review/36557919).

Крім того, слід також наголосити, що у
податковому праві визнається критерій
добросовісності платника, який
передбачає законність дій платника у
сфері податкових правовідносин (у тому
числі і щодо формування даних
податкового обліку), доки це не
спростовано у порядку, встановленому
Податковим кодексом України. Наведене
також виключає можливість
застосування до платника негативних
правових наслідків до моменту
донарахування платникові податкового
зобов'язання в порядку статті 54
Податкового кодексу України та його
узгодження.

Відповідно до ч. 1 ст. 162 КАС України при
вирішенні справи по суті суд може
задовольнити адміністративний позов
повністю або частково чи відмовити в
його задоволенні повністю або
частково.

Частиною 2 ст. 162 КАС України
встановлено, що у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову, зокрема, про
визнання протиправними рішення
суб'єкта владних повноважень чи
окремих його положень, дій чи
бездіяльності і про скасування або
визнання нечинним рішення чи окремих
його положень, про поворот виконання
цього рішення чи окремих його положень
із зазначенням способу його
здійснення.

Зважаючи на сукупність викладених
обставин та висновків, позовні вимоги
підлягають задоволенню частково, а
податкове повідомлення-рішення за №
від 08.04.2013р. - визнанню
протиправним та скасуванню.

Відповідно до положень ст. 94 КАС
України підлягають присудженню із
Державного бюджету України на користь
товариства з обмеженою
відповідальністю «Виробниче
об'єднання «Індустріал-Сервіс» судовий
збір відповідно до частини задоволених
позовних вимог у сумі 2408,07 гривень.

Керуючись ст.ст. 14, 70, 71, 86, 94, 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Адміністративний позов товариства з
обмеженою відповідальністю "Виробниче
об'єднання "Індустріал-Сервіс" до
Державної податкової інспекції у
Ленінському районі м.Дніпропетровська
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання дій протиправними та
незаконними, визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення від 08.04.2013р. за №
задовольнити частково.

Визнати протиправним і скасувати у
повному обсязі податкове
повідомлення-рішення № від
08.04.2013р. Державної податкової інспекції
у Ленінському районі
м.Дніпропетровська про збільшення суми
грошового зобов'язання - сплати податку
на додану вартість у сумі 511308 грн. 30 коп.
та штрафних (фінансових) санкцій 127827
грн.08 коп., на загальну суму 639135 грн. 38
копійок.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Присудити з Державного бюджету України
на користь товариства з обмеженою
відповідальністю "Виробниче об'єднання
"Індустріал-Сервіс" судовий збір у сумі
2408,07 гривень.

Постанова суду може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду шляхом подання
апеляційної скарги через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд з одночасним
направленням копії апеляційної скарги
особою, яка її подає, до суду
апеляційної інстанції.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі складення постанови у повному
обсязі, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

У разі якщо справа розглядалась судом
за місцезнаходженням суб'єкта владних
повноважень і він не був присутній у
судовому засіданні під час
проголошення судового рішення, але
його було повідомлено про можливість
отримання копії постанови суду
безпосередньо у суді, то десятиденний
строк на апеляційне оскарження
постанови суду обчислюється з
наступного дня після закінчення
п'ятиденного строку з моменту
отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова суду набирає законної сили
після закінчення строку подання
апеляційної скарги якщо таку скаргу не
було подано. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Повний текст постанови складено
17 лютого 2014 року

Суддя (підпис) Постанова не
набрала законної сили на 17.02.2014р. Суддя
З оригіналом згідно: Помічник суддіВ.В
Ільков В.В. Ільков О.А. Вовчанська