Справа № 2а-2934/09/2670
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

27 березня 2014 року м.
Київ В/800/1214/14

Вищий адміністративний суду України в
складі колегії суддів:

судді-доповідача
Ланченко Л.В.

суддів
Голубєвої Г.К.

Нечитайла О.М.

Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши заяву Державної
податкової інспекції у
Шевченківському районі Головного
управління Міндоходів у м.Києві

про перегляд ухвали Вищого
адміністративного суду України від
13.11.2013

у справі № 2а-2934/09/2670 (К-31375/10)

за позовом Державного
інформаційно-аналітичного центру
моніторингу зовнішніх товарних ринків
«Держзовнішінформ»

до Державної податкової інспекції у
Шевченківському районі м.Києва

про визнання протиправними податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

ДПІ у Шевченківському районі ГУ
Міндоходів у м.Києві подано заяву про
перегляд Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 13.11.2013, посилаючись на
неоднакове застосування судами
касаційної інстанції норм
матеріального права: п.5.3.9 п.5.3 ст.5
Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та пп.7.4.4 п.7.4 ст.7
Закону України «Про податок на додану
вартість», пп. «б» пп.4.2.2 п.4.2 ст.4, пп.17.1.3
п.17.1 ст.17 Закону України «Про порядок
погашення зобов?язань платників
податків перед бюджетами та державними
цільовими фондами» в ухвалі щодо якої
подана заява про перегляд, та ухвалах
Вищого адміністративного суду України
від 12.02.2014 у справі №К/9991/88869/11 та від
30.10.2013 у справі №К-24501/10.

Відповідно до ч. 1 ст. 237 Кодексу
адміністративного судочинства України
заява про перегляд судових рішень в
адміністративних справах може бути
подана виключно з мотивів неоднакового
застосування судом (судами) касаційної
інстанції одних і тих самих норм
матеріального права, що потягло
ухвалення різних за змістом судових
рішень у подібних правовідносинах.

У відповідності до п. 4 постанови
Пленуму Вищого адміністративного суду
України від 13.12.2010 № 2 «Про судову
практику застосування статей 235-240
Кодексу адміністративного судочинства
України» подібність правовідносин
означає, зокрема, тотожність
суб'єктного складу учасників відносин,
об'єкта та предмета правового
регулювання, а також умов застосування
правових норм (зокрема, часу, місця,
підстав виникнення, припинення та
зміни відповідних правовідносин).
Зміст правовідносин з метою з'ясування
їх подібності в різних рішеннях суду
(судів) касаційної інстанції
визначається обставинами кожної
конкретної справи.

Питання про допуск справи до
провадження у Верховному Суді України
вирішується Вищим адміністративним
судом України лише в межах аналізу тих
судових рішень, на які посилається
заявник.

Колегія суддів не вбачає підстав для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України, з огляду на
таке.

Зі змісту ухвали Вищого
адміністративного суду України від
12.02.2014, яка додана заявником до заяви як
приклад неоднакового застосування
судами норм матеріального права,
вбачається, що зміст правовідносин, які
у ній розглядалися, відмінний від того,
який є у даній справі. Прийняття
зазначеної ухвали обумовлене
встановленням обставин формування
платником податкового кредиту за
операціями з надання обладнання за
імпортним контрактом у тимчасове
користування без передачі права
власності на це обладнання, з
подальшим його поверненням
нерезидентові, у зв?язку з чим факт
поставки не відбувся. У той час, як
судове рішення, про перегляд якого
подана заява, обґрунтоване
підтвердженням факту реальності
придбання товарів (послуг) у ТОВ
«Новем», яке на час виконання
господарських операцій було належним
чином зареєстрованою юридичною особою
та платником податку на додану
вартість, що давало позивачу підстави
для формування валових витрат та
податкового кредиту на підставі
належним чином складених первинних
документів, що відображають реальність
господарської операції та є підставою
для формування податкового обліку.

Щодо рішення від 30.10.2013, наведеного як
приклад неоднакового застосування
судами норм матеріального права, то
воно обумовлено підтвердженням факту
формування податкового кредиту на
підставі податкових накладних виданих
контрагентом, реєстрація платника
податку на додану вартість, якого
скасована на час їх видачі.

Таким чином, аналіз наведених судових
рішень суду касаційної інстанції не
дає підстав вважати, що ним було
неоднаково застосовано норми
матеріального права у подібних
правовідносинах, оскільки
правовідносини між сторонами у
справах, за якими ухвалені вказані вище
судові рішення, виникли з різних,
відмінних між собою обставин, яким
надавалася правова оцінка, тобто такі
правовідносини не є подібними, в яких
ухвалено різні судові рішення з
неоднаковим застосуванням норм
матеріального права, що виключає
підстави для допуску справи до
провадження Верховного Суду України.

З огляду на викладене, підстави для
допуску справи до провадження
Верховного Суду України відсутні.

Керуючись ст.ст. 236-240 Кодексу
адміністративного судочинства
України, -

УХВАЛИВ:

Відмовити Державній податковій
інспекції у Шевченківському районі
Головного управління Міндоходів у
м.Києві у допуску справи до провадження
для перегляду Верховним Судом України
ухвали Вищого адміністративного суду
України від 13.11.2013.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Судді
Л.В. Ланченко

Г.К.Голубєва

О.М.Нечитайло

Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун