Справа № 127/3678/14-а
Суддя: Луценко Л. В.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Справа № 127/3678/14-а
Провадження № 2-а/127/223/14
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

24.03.2014
Вінницький міський суд Вінницької
області

в складі: головуючого-судді Луценко
Л.В.,

при секретарі Завадюк О.І.,

за участю: позивача ОСОБА_1,

представника відповідача Павич О.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в місті Вінниці
адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 до Управління Пенсійного фонду
України в м. Вінниці про визнання дій
неправомірними та відновлення
нарахування та виплати пенсії в
повному обсязі, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з
адміністративним позовом до
відповідача Управління Пенсійного
фонду України в м. Вінниці про визнання
дій неправомірними та відновлення
нарахування та виплати пенсії в
повному обсязі, мотивуючи свої позовні
вимоги тим, що він перебуває на обліку
Пенсійного фонду України з 1997 року як
інвалід 2 групи, захворювання якого
пов'язано з виконання обов'язків по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС, та
отримує пенсію, призначену довічно
згідно Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи». Пенсія є єдиним засобом
його існування.

З 01.08.2007 року основний розмір державної
пенсії позивача складає 8 мінімальних
пенсій за віком, а додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, складає 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
що розраховується залежно від розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Вищевказані обставини підтверджуються
судовими рішеннями, а саме: постановою
Київського апеляційного
адміністративного суду від 03.06.2009 року
та ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 19.08.2010 року.

Окрім того, позивачу нараховуються:
щомісячне підвищення пенсії інваліду
війни ІІ групи у розмірі 40%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність на підставі ч.4
ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та щомісячна
цільова грошова допомога на прожиття
інвалідам війни ІІ групи у розмірі 50
грн., на підставі Закону України «Про
поліпшення матеріального становища
інвалідів війни».

За вищезазначеною методикою пенсія
начислена та виплачена позивачу по
01.11.2011 року.

Відповідно до листа УПФ України в м.
Вінниці №68/К-1-кол від 04.01.2012 року з
01.11.2011 року позивачу призупинено
виплату пенсії за рішенням суду у
зв'язку із прийняттям Постанови
Кабінету Міністрів України №745 від
06.07.2011 року «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету» та
Постанови Кабінету Міністрів України
№1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи». Такі ж
обмеження були встановлені Законами
України «Про Державний бюджет України
на 2012 рік» та «Про Державний бюджет
України на 2013 рік».

Натомість Законом України «Про
Державний бюджет України на 2014 рік»
обмежень по застосуванню Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
не встановлено, а тому вважає, що з
01.01.2014 року відповідач виплачує йому
пенсію не в повному обсязі, а тому
звернувся до суду з даним позовом, в
якому просив визнати дії відповідача
неправомірними та зобов'язати
останнього відновити йому нарахування
та виплату державної та додаткової
пенсій у відповідності до ст.ст. 50, 54
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», із розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком (державна
пенсія) та 75% мінімальної пенсії за
віком (додаткова пенсія), яка
встановлюється в розмірі прожиткового
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність, визначеного законом,
починаючи з 01.01.2014 року.

В судовому засіданні позивач ОСОБА_1
позовні вимоги підтримав в повному
обсязі та просив їх задовольнити,
аргументуючи мотивами, викладеними в
позовні заяві.

Представник відповідача за
довіреністю Павич О.С. позов не визнала
та просила у задоволенні останнього
відмовити.

Заслухавши пояснення сторін,
дослідивши матеріали справи, оцінивши
зібрані докази по справі в їх
сукупності, суд вважає, що в
задоволенні позовних вимог слід
відмовити з наступних міркувань.

Так, в судовому засіданні достовірно
встановлено та сторонами не
оспорюється, що позивач перебуває на
обліку Пенсійного фонду України з 1997
року як інвалід 2 групи, захворювання
якого пов'язано з виконання обов'язків
по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС,
та отримує пенсію, призначену
безстроково у розмірі 4 426,89 грн. згідно
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», що підтверджується
посвідченням громадянина, який
постраждав внаслідок Чорнобильської
катастрофи серії А №059935, виданого
Вінницькою обласною державною
адміністрацією 13.06.1997 року (а.с.3), та
довідкою Пенсійного фонду України в м.
Вінниці №943 від 14.02.2014 року (а.с.11).

Згідно постанови Київського
апеляційного адміністративного суду
від 03.06.2009 року (а.с.4-5), яка залишена в
силі ухвалою Вищого адміністративного
суду України від 19.08.2010 року (а.с.6) з
01.08.2007 року основний розмір державної
пенсії позивача складав 8 мінімальних
пенсій за віком, а додаткова пенсія за
шкоду, заподіяну здоров'ю, складала 75
процентів мінімальної пенсії за віком,
що розраховується залежно від розміру
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність.

Окрім того, позивачу нараховуються:
щомісячне підвищення пенсії інваліду
війни ІІ групи у розмірі 40%
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність на підставі ч.4
ст.13 Закону України «Про статус
ветеранів війни, гарантії їх
соціального захисту», та щомісячна
цільова грошова допомога на прожиття
інвалідам війни ІІ групи у розмірі 50
грн., на підставі Закону України «Про
поліпшення матеріального становища
інвалідів війни».

Застосування вищезазначеного порядку
нарахування пенсії позивачу
підтверджується розпорядження
Пенсійного фонду України в м. Вінниці
від 11.06.2010 року (а.с.7).

Однак, відповідно до листа УПФ України
в м. Вінниці №68/К-1-кол від 04.01.2012 року
(а.с.8-9) з 01.11.2011 року позивачу
призупинено виплату пенсії за рішенням
суду у зв'язку із прийняттям Постанови
Кабінету Міністрів України №745 від
06.07.2011 року «Про встановлення деяких
розмірів виплат, що фінансуються за
рахунок коштів державного бюджету» та
Постанови Кабінету Міністрів України
№1210 від 23.11.2011 року «Про підвищення
рівня соціального захисту громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи».

Згідно ч.1 ст.46 Конституції України
громадяни мають право на соціальний
захист, що включає право на
забезпечення їх у разі повної,
часткової або тимчасової втрати
працездатності, втрати годувальника,
безробіття з незалежних від них
обставин, а також у старості та в інших
випадках, передбачених законом.

Пенсії особам, віднесеним до категорій
1, 2, 3, 4, встановлюються у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію (ст.49 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»).

Відповідно до ч.4 ст.54 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» (у
редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), якою визначено
підстави та умови призначення
державних пенсій особам, віднесеним до
категорії 1, та у зв'язку з втратою
годувальника, в усіх випадках розміри
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок із
Чорнобильською катастрофою, не можуть
бути нижчими восьми мінімальних пенсій
за віком.

Згідно зі ст.50 вищезазначеного Закону
(у редакції, чинній на час виникнення
спірних правовідносин), особам,
віднесеним до категорії 1,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю,
зокрема інвалідам ІІ групи - у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Однак, відповідно до ч.2 ст.95
Конституції України виключно законом
про Державний бюджет України
визначаються будь-які видатки держави
на загальносуспільні потреби, розмір і
цільове спрямування цих видатків.

Статтею 63 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та п.17 ч.1 ст.87 Бюджетного
кодексу України (надалі - БК України)
передбачено, що видатки на державні
програми з ліквідації наслідків
Чорнобильської катастрофи та
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи, здійснюється в порядку і в
межах обсягів призначень, передбачених
в Державному бюджеті України на
відповідні бюджетні програми.

Відповідно до ч.1 ст.67 Закону України
«Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» конкретні
розміри всіх доплат, пенсій і
компенсацій підвищуються Кабінетом
Міністрів України відповідно до зміни
індексу вартості життя і зростання
мінімальної заробітної плати.

Згідно ст.62 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», роз'яснення порядку
застосування цього Закону провадиться
у порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України, рішення якого є
обов'язковими для виконання
міністерствами та іншими центральними
та місцевими органами виконавчої
влади, всіма суб'єктами господарювання,
незалежно від їх відомчої
підпорядкованості та форм власності.

У пункті 2.2 рішення Конституційного
Суду України №20-рп/2011 від 26.12.2011 року
зазначено, що Кабінет Міністрів
України як вищий орган у системі
органів виконавчої влади наділений
конституційними повноваженнями
спрямовувати і координувати
діяльність міністерств, інших органів
виконавчої влади, до яких належить і
Пенсійний фонд України.

Окрім того, резолютивною частиною
рішення Конституційного Суду України
від 25.01.2012 року у справі №3-рп/2012 за
конституційним поданням правління
Пенсійного фонду України щодо
офіційного тлумачення положень статті
1, частин першої, другої, третьої статті
95, частин другої статті 96, пунктів 2, 3, 6
статті 116, частин другої статті 124,
частин першої статті 129 Конституції
України, пункту 5 частини першої статті
4 Бюджетного кодексу України, пункту 2
частини першої статті 9 Кодексу
адміністративного судочинства України
в системному зв'язку з окремими
положеннями Конституції України
встановлено, що Кабінет Міністрів
України регулює порядок та розміри
соціальних виплат та допомоги, які
фінансуються за рахунок коштів
Державного бюджету України, відповідно
до Конституції та законів України.

На реалізацію вищезазначених положень
Кабінетом Міністрів України прийнято
Постанову №745 від 06.07.2011 року «Про
встановлення деяких розмірів виплат,
що фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету» та Постанову №1210
від 23.11.2011 року «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», якою встановлені нові
розміри виплат особам, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З матеріалів справи вбачається, що при
визначенні розміру пенсії позивачу
відповідач керувався саме зазначеним
нормативно-правовим актом - Постановою
Кабінету Міністрів України №1210 від
23.11.2011 року «Про підвищення рівня
соціального захисту громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», яка видана на основі і на
виконання Бюджетного кодексу України,
законів про Державний бюджет України
на відповідні роки та інших законів
України.

Зважаючи на вищезазначене, суд дійшов
переконливого висновку про те, що
відповідач при нарахуванні та виплаті
позивачу пенсії діяв відповідно до
чинного законодавства, у межах
повноважень та у спосіб, що
передбачений законодавством, а тому, в
даному випадку, відсутні підстави для
визнання дій відповідача
протиправними та зобов'язання його
відновити нарахування та виплату
пенсії позивачу у розмірі,
передбаченому ст.ст. 50, 54 Закону України
«Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», а відтак в
задоволенні позову слід відмовити.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст. 19, 46, 95 Конституції України, ст.ст.
49, 50, 54, 62, 63, 67 Закону України «Про статус
і соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», Постановою Кабінету
Міністрів України №1210 від 23.11.2011 року
«Про підвищення рівня соціального
захисту громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
ст.ст.4, 22, 23, 50, 87, 116 БК України, ст.ст. 2, 6,
18, 41, 122, 159-163 КАС України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Вінниці про визнання дій
неправомірними та відновлення
нарахування та виплати пенсії в
повному обсязі - відмовити.

Постанова суду першої інстанції
набирає законної сили після закінчення
строку подання апеляційної скарги,
якщо таку скаргу не було подано. У разі
подання апеляційної скарги судове
рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення до
Вінницького апеляційного
адміністративного суду через
Вінницький міський суд Вінницької
області. У разі, якщо судом було
проголошено лише вступну та
резолютивну частини, апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Суддя: