Справа № 810/6738/13-а
Суддя: Журавель В.О.
Дата ухвалення: 2014-03-12 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

12 березня 2014 року 810/6738/13-а

м. Київ

Київський окружний адміністративний
суд у складі: головуючий суддя Журавель
В.О., при секретарі судового засідання
Ігнатко Ю.В., розглянувши у відкритому
судовому засіданні адміністративну
справу за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю «Італгаз»
до Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправними дії
та скасування податкових
повідомлень-рішень,

в с т а н о в и в:

До Київського окружного
адміністративного суду надійшов позов
Товариства з обмеженою
відповідальністю «Італгаз»
(далі-позивач, товариство) до
Броварської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області (далі-відповідач, податковий
орган) про: визнання протиправними дій
по проведенню перевірки і складання за
її результатами акта, скасування
податкових повідомлень-рішень.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
спірні податкові повідомлення-рішення
прийнято з порушенням норм
законодавства, відповідачем надано
неправильну оцінку фактичним
обставинам, внаслідок чого зроблено
помилкові висновки про нікчемність
правочинів, укладених між позивачем та
контрагентами про поставку товарів.
Позивач зазначає, що податковому
органу було надано усі первинні
документи, які підтверджують
господарські операції між позивачем та
контрагентами. Позивач вказав, що на
законних підставах сформував
податковий кредит, а висновки
податкового органу вважає
безпідставними, оскільки господарські
операції між ним і вказаними
контрагентами мали реальний характер,
що підтверджується належним чином
оформленими первинними
бухгалтерськими документами.
Стверджує, що у відповідача були
відсутні підстави для проведення
перевірки, а наказ та повідомлення про
проведення перевірки було видано
відповідачем пізніше ніж фактично було
проведено перевірку. Позивач просив
суд податкові повідомлення-рішення
визнати протиправними і скасувати,
визнати протиправними дії відповідача
по проведенню перевірки і складання за
її результатами акта.

Представник позивача 12.03.2014 подав до
суду клопотання про розгляд справи без
його участі, позовні вимоги підтримав
у повному обсязі, просив позов
задовольнити. Представник відповідача
12.03.2014 подав до суду клопотання про
розгляд справи без його участі, проти
задоволення позовних вимог заперечив,
у позові просив суд відмовити. Надав
письмові заперечення, що ґрунтуються
на висновках, викладених в акті
перевірки.

Дослідивши матеріали справи, надавши
оцінку доказам, суд встановив наступні
обставини справи та правовідносини, що
склалися між сторонами.

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Італгаз» є
юридичною особою, що зареєстрована
31.03.2004 виконавчим комітетом
Броварської міської ради Київської
області.

Відповідач на адресу позивача надіслав
запит від 29.07.2013 №678/10/22-5/720 про надання
інформації та її документальне
підтвердження для з'ясування
реальності та повноти відображення в
бухгалтерському та податковому обліку
із відповідними відображенням у
податкових деклараціях результатів
операцій по господарських відносинах
за весь період взаємовідносин із
контрагентами: МППФ «Андромеда», ТОВ
«ВКФ «Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП
«Балу». Позивачем 04.09.2013 №105 надано
відповідь та документальне
підтвердження цих господарських
операцій.

На підставі п.п.20.1.4 п.20.1 ст.20, п.п.75.1.2 п.75.1
ст.75, п.п.78.1.1 п.78.1, п.78.4 ст.78, п.79.1 ст.79 ПК
України начальником Броварської
об'єднаної державної податкової
інспекції винесено наказ від 24.09.2013 №289
про проведення документальної
невиїзної перевірки ТОВ «Італгаз» та
повідомлення від 24.09.2013 №2507. Ці
документи позивачу направлено засобом
поштового зв'язку та отримано
позивачем 01.10.2013, що підтверджено
копією конверта, наявного в матеріалах
справи.

На підставі наказу від 24.09.2013 №289
податковим органом проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю «Італгаз» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства при взаємовідносинах з
МПП «Андромеда» за період з 01.01.2011 по
31.03.2013, з ТОВ ВКФ «Мілана» за період з
01.01.2011 по 30.06.2013, з «БК «Плаццо» за період
з 01.10.2011 по 28.02.2013, з ДП «Балу» за період з
01.08.2010 по 31.10.2011, з ТОВ «УНІТЕК» за період
з 01.07.2012 по 31.07.2012. За результатами
перевірки складено акт від 07.10.2013
№10-06-22-02/32752712, згідно з яким зроблено
висновок про порушення позивачем,
зокрема: п. 198.2, 198.3, 198.6 ст. 198, п. 201.1, 201.4
ст.201 ПК України, в результаті чого
завищено суму податкового кредиту ТОВ
«Італгаз» в розмірі 61070 грн, що призвело
до заниження суми податку на додану
вартість, яка підлягає нарахуванню до
сплати в бюджет за підсумками поточних
звітних періодів на загальну суму 61070
грн, у тому числі в грудні 2010 р. в сумі 3500
грн, в серпні 2011 р. - 5000 грн, в грудні 2011 р.
- 22500 грн, в березні 2012 р. - 8900 грн, в
серпні 2012 р. - 1400 грн, в лютому 2013 р. - 19770
грн; п. 138.2, 138.4, 138.8 ст. 138, п.п. 139.1.9 п. 139.1
ст. 139, п.п. 139.1.13 п. 139.1 ст. 139 ПК України, що
призвело до заниження суми податку на
прибуток на загальну суму 46815 грн, в
тому числі за 2010 рік - 4375 грн, за 2011 рік -
31625 грн, за 9 місяців 2012 року - 10815 грн; ч.
1,5 ст. 203, п. 1, 2 ст. 215, ст. 216, ст. 228 ЦК
України, за якими є нікчемними та
такими, що не спрямовані на реальне
настання правових наслідків, що
обумовлені ними правочини, здійснені
товариством за період з 01.08.2010 по 30.06.2013
та відсутність об'єктів оподаткування
при придбанні та продажу товарів
(надання робіт, послуг), які підлягають
під визначення ст. 22, ст. 185, ст. 188 ПК
України.

У ході перевірки встановлено, що
податковим органом отримано акт
Ірпінської ОДПІ Київської області ДПС
від 29.04.2013 №146/22-4/14020271 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання МППФ «Андромеда» щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями за період з
01.01.2011 по 31.03.2013; акт Бориспільської ОДПІ
Київської області ДПС від 24.07.2013
№30/22-2/30523272 про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ВКФ «Мілана»
щодо підтвердження господарських
відносин з ТОВ «Фруком», ТОВ «Імортель
груп», ТОВ «Еко-Сервіс», ТОВ «Скомп»,
ТОВ «Прімум Компані», ТОВ «Саміро
Холдинг», ТОВ «Рекламна агенція
Принцепс», ТОВ «Нашира», ТОВ «Детемо»,
ТОВ «Автобудсервіс-7», ТОВ «Новий
Градь» за період з 01.01.2011 по 30.06.2013; акт
Ірпінської ОДПІ Київської області ДПС
від 15.05.2013 №156/22-4/31748459 про неможливість
проведення зустрічної звірки суб'єкта
господарювання ТОВ «БК «Палаццо» щодо
підтвердження господарських відносин
із контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями за період з
01.01.2011 по 30.04.2013; лист від ДПІ у
Солом'янському районі м. Києва від
04.07.2013 №3698/7/07-09 щодо
фінансово-господарських
взаємовідносин між ДП «Балу» та
контрагентами.

Проведеним аналізом
фінансово-господарських операцій між
ТОВ «Італгаз» та МППФ «Андромеда», ТОВ
«ВКФ «Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП
«Балу» податковим органом встановлено:
відсутність необхідних умов для
досягнення результатів економічної
діяльності у зв'язку з відсутністю
виробничих потужностей, трудових
ресурсів, основних фондів, складських
приміщень, транспортних засобів;
неможливість фактичного здійснення
МППФ «Андромеда», ТОВ «ВКФ «Мілана»,
ТОВ «БК «Палаццо», ДП «Балу»
господарських операцій через
відсутність майна та інших
матеріальних ресурсів, економічно
необхідних для здійснення операцій з
монтажних робіт; згідно з актами і
листом, отриманих від податкових
органах по МППФ «Андромеда», ТОВ «ВКФ
«Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП «Балу»
щодо підтвердження господарських
відносин із
контрагентами-постачальниками та
контрагентами-покупцями встановлено,
що фінансово-господарські
взаємовідносини між МППФ «Андромеда»,
ТОВ «ВКФ «Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП
«Балу» та контрагентами є фіктивними
правочинами, вчиненими без наміру
створення правових наслідків, які
обумовлювались цими правочинами.
Податковим органом отримано також акт
ДПІ у м. Івано-Франківську від 08.01.2013
№21/22-3/25068140 про результати
документальної позапланової виїзної
перевірки ТОВ «УНІТЕК» з питань
своєчасності, достовірності, повноти
нарахування та сплати податків та
зборів, а також дотримання вимог
валютного та іншого законодавства за
період з 01.07.2012 по 30.09.2012.

Податковим органом визнано, що єдиною
метою документування фактично не
здійснених господарських операцій по
наданню МПП «Андромеда», ТОВ «ВКФ
«Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП «Балу»,
ТОВ «Унітек» товарів та послуг на
адресу ТОВ «Італгаз» є проведення
транзитних фінансових потоків,
спрямованих на здійснення операцій
надання податкової вигоди переважно з
контрагентами, які не виконують свої
податкові зобов'язання, зокрема, у
випадках, коли операції не мають
реального товарного характеру,
здійснюються через посередників з
метою штучного формування валових
витрат та податкового кредиту з метою
заниження бази оподаткування та
отримання податкової вигоди по ланцюгу
до вигодонабувача.

На підставі Акту перевірки від 07.10.2013
№194/10-06-22-02/32752712 відповідачем винесено
податкові повідомлення-рішення: від
23.10.2013 №, яким збільшено суму
грошового зобов'язання по сплаті
податку на додану вартість у розмірі
76338 грн, у тому числі за основним
платежем - 61070 грн, за штрафними
санкціями - 15268 грн, та №, яким
збільшено суму грошового зобов'язання
по сплаті податку на прибуток у розмірі
50613 грн, у тому числі за основним
платежем - 46815 грн, за штрафними
санкціями - 3798 грн.

Матеріалами справи встановлено, що
позивачем до податкового органу подано
податкові декларації з податку на
додану вартість та податкові
декларації з податку на прибуток
підприємства за період 2010-2013 роки (т.1
а.с.125-226).

На підтвердження реальності
господарських операцій, укладених між
позивачем та МПП «Андромеда», ТОВ «ВКФ
«Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП «Балу»,
ТОВ «Унітек» надано: договір поставки
від 02.04.2012 №30 з МПП «Андромеда»,
податкові та видаткові накладні,
документи щодо подальшої реалізації
отриманої продукції від МПП
«Андромеда» (договора поставки,
податкові, видаткові та
товарно-транспортні накладні,
рахунки-фактури, довіреності на
отримання цінностей); з ТОВ «ВКФ
«Мілана» надано: агентський договір
від 3 грудня 2012 р. №12МІ з ТОВ «ВКФ
«Мілана», податкову накладну, акт
приймання-здачі виконаних робіт та
платіжне доручення; з ТОВ «Унітек»
надано: договір поставки від 06.07.2012
№169/12, договір на монтажні роботи від
31.08.2012 №09-м/12, податкові, видаткові та
товарно-транспортні накладні,
рахунки-фактури, виписки по рахунку,
виписка з книги реєстрації видачі
довіреностей та довіреності на
отримання товару; з ТОВ «БК «Палаццо»
надано: договір на проектні роботи від
14 грудня 2011 р. №11-п/11, договір на
проектні роботи від 2 грудня 2011 р.
№ПП-01/11, договір на проектні роботи від
03 січня 2012 р. №01-п/12 з ТОВ «В-ЛОГ»,
договір на проектні роботи №ПП-01/12 з
ТОВ «Палаццо», договір на
будівельно-монтажні роботи від 8 лютого
2012 р. 8-м/0212 з ТОВ «В-ЛОГ», договір
субпідряду на будівельно-монтажні
роботи від 9 лютого 2012 р. №12-ПОЗ з ТОВ
«Палаццо», договір на монтажні роботи
від 01 лютого 2012 р. №12-П02 з ТОВ «Палаццо»,
договір на проектні роботи від 12
листопада 2007 р. №36-п /07 з ФОП ОСОБА_1,
договір на проектні роботи від 1
березня 2012 р. №ПП- 01/0312 з ТОВ «Палаццо»,
договір на монтажні роботи від 22 лютого
2008 р. №03-м/08 з ФОП ОСОБА_1, договір
субпідряду на будівельно-монтажні
роботи від 1 березня 2012 р. №13-П03м з ТОВ
«Палаццо», договір на монтажні роботи
від 23 листопада 2006 р. №11- м/06 з ФО ОСОБА_2,
договір субпідряду на
будівельно-монтажні роботи від 01
березня 2012 р. №14-П03м з ТОВ «Палаццо»,
договори на проведення проектних робіт
від 22 березня 2012 р. №01-п/13, №01-п/14 з ТОВ
«ВКФ Атлант-плюс», договори на проектні
роботи від 5 березня 2012 р., №ПП-03/0312 від 2
березня 2012 р. №ПП-02/0312, від 1 червня 2012 р.
№ПП-01/0612 з ТОВ «Палаццо», договір на
проектні роботи від 19 квітня 2005 р.
№12-п/05 з ЧП ОСОБА_3, договір на монтажні
роботи від 1 серпня 2012 р. №12-П08 з ТОВ
«Палаццо», договори на виконання робіт
по виготовленню Вузла обліку газу від 8
січня 2013 р. №02/13, №01/13, з ТОВ «МП
«Теплоресурс-М», договір на виконання
робіт по виготовленню Вузла обліку
газу від 1 лютого 2013 р. №3/13 м з ТОВ ПАТ
«Сервісна компанія «Укгаз-сервіс»,
договір на монтажні роботи від 4 лютого
2013 р. №13-П01 з ТОВ «Палаццо», договір про
надання консультаційно-інжинірингових
послуг від 1 жовтня 2012 р. №К-06ПІ з ТОВ
«Палаццо», до всіх договорів оформлено
кошториси на проектні роботи, акти
здачі-прийняття робіт (надання послуг),
податкові накладні, протоколи угод про
договірну ціну на створення проекту,
видаткові накладні, рахунки-фактури,
довіреності, платіжні доручення,
виписки по рахунку; з ДП «Балу» надано
договори на монтажні роботи від 01.07.2010
№7-Б, від 01.10.2010 №10-Б, №9-Б, від 01.12.2010 №12-Б
з ДП «Балу», договори на проектні
роботи від 27.02.2009 №01-п/09, від 06.04.2009
№03-м/09, від 22.09.2009 №07-П/09, від 04.05.2011
№01-п/11 з ТОВ «Компанія «Полісся»,
договори на проектні роботи від 01.10.2010
№10-П/12, від 04.07.2011 №28-П/11, від 01.11.2011
№33-П/11, від 01.12.2010 №31-П/11, від 04.07.2011
№29-П/11 з ДП «Балу», договір на монтажні
роботи 17.10.2005 №16-м/05 з
Свято-Вознесенським храмом, договір
від 14.02.2011 №02-м/11, від 21.02.2011 №01-м/11 на
монтажні роботи з ТОВ Тріумф», договір
на будівельно-монтажні роботи від
05.09.2011 №09-м/05 з ТОВ «Енергомікс»,
договори субпідряду від 15.02.2011 №12-Б, від
04.07.2011 №23-Б, від 12.09.2011 №18-Б на монтажні
роботи з ДП «Балу», договір від 22.03.2006 на
проектні роботи №06-п/06 з СПД ОСОБА_4,
договір на проектні роботи 07.07.2011 №03-п/11
з МПП «Контур», договір від 01.07.2011 №07-м/25
на монтажні роботи з ТОВ «Світоч два»,
договір про співпрацю 01.11.2011 №013/06 з ДП
«Балу», акти приймання-здачі виконаних
робіт, податкові накладні, довіреності,
видаткові накладні, акти списання ТМЦ,
виписки з банківських рахунків та
подальша реалізація продукції
підтверджується видатковими
накладними, довіреностями на отримання
ТМЦ (т.3, 4, 5, 6, 7, а.с.1-155 т.8).

Надаючи правову оцінку відносинам, що
виникли між сторонами, суд зазначає
наступне.

Відповідно до підпункту 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України
позапланова невиїзна перевірка
здійснюється за умови, якщо платник
податків не надасть пояснення та їх
документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби.

Як вбачається з матеріалів справи
податковим органом було надіслано
позивачу письмовий запит, як це
передбачено підпунктом 78.1.1 пункту 78.1
статті 78 Податкового кодексу України, а
позивачем було надано відповідь та
документальне підтвердження
реальності господарських операцій. Ці
документи податковим органом визнано
недостатніми.

Як встановлено судом, перевірку
позивача відповідачем проведено, під
час її проведення позивачем не вчинено
дій щодо недопуску до перевірки, за
наслідками перевірки складено акт.

Судом досліджено цей акт перевірки та
встановлено, що в акті, наданому
позивачу, зазначено, що перевірку
проведено з 18.06.2013 по 25.06.2013, при цьому в
акті, наданому до суду відповідачем,
зазначено інший період: з 24.09.2013 по
30.09.2013, що відповідає дійсності та
узгоджується з іншими матеріалами
справи. З урахуванням наведеного суд
дійшов до висновку, що відповідачем при
складанні акта перевірки вчинено
описку при зазначенні дати проведення
перевірки в акті, який надавався
позивачу. Разом з тим, наявність цієї
описки не є підтвердженням того, що
перевірку проведено ще до винесення
наказу про її проведення, як про це
стверджує позивач.

Як встановлено судом, наказ
податкового органу від 24.09.2013 № 289 «Про
проведення документальної невиїзної
перевірки Товариства з обмеженою
відповідальністю «Італгаз», а також
повідомлення про проведення перевірки
від 24.09.2013 №42507 вручено позивачу лише
01.10.2013. У матеріалах справи наявна копія
конверту, відповідно до якого позивач
стверджує, що 01.10.2013 цим конвертом
отримано наказ на проведення перевірки
та направлення. Отже, податковим
органом не дотримано визначеного ст.ст.
78-79 ПК України порядку повідомлення
платника податку про проведення
перевірки.

Разом з тим, суд бере до уваги, що цей
наказ реалізовано і податковим органом
проведено перевірку, за результатами
якої складено відповідний акт.

Такі дії по складанню акта перевірки
повністю узгоджуються з приписами
Податкового кодексу України. Так,
пунктом 86.1 статті 86 ПК України
визначено, що результати перевірок
(крім камеральних) оформлюються у формі
акта або довідки, які підписуються
посадовими особами органу державної
податкової служби та платниками
податків або їх законними
представниками (у разі наявності). У
разі встановлення під час перевірки
порушень складається акт.

Суд вважає, що обґрунтованість
викладеного в акті перевірки висновку,
належність і допустимість його як
доказу, оцінка цього доказу на предмет
відповідності вимогам законодавства
здійснюється адміністративним судом
відповідно до вимог ст.ст. 69, 70, 79, 86 КАС
України під час розгляду відповідних
адміністративних справ, якщо в основу
спору покладено такий висновок.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.17 КАС України
юрисдикція адміністративних судів
поширюється на спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Отже, до адміністративних судів можуть
бути оскаржені рішення, дії чи
бездіяльність суб'єктів владних
повноважень, які породжують, змінюють
або припиняють права та обов'язки у
сфері публічно-правових відносин,
вчинених ними при здійсненні владних
управлінських функцій на основі
законодавства, у тому числі на
виконання делегованих повноважень,
якщо позивач вважає, що цими рішеннями,
діями чи бездіяльністю його права чи
свободи порушені або порушуються,
створено або створюються перешкоди для
їх реалізації або мають місце інші
ущемлення прав чи свобод.

Із наведених правових норм вбачається,
що позивач на власний розсуд визначає,
чи порушені його права рішеннями, дією
або бездіяльністю суб'єкта владних
повноважень. Проте, ці рішення, дії або
бездіяльність повинні бути такими, які
породжують, змінюють або припиняють
права та обов'язки у сфері
публічно-правових відносин. Таким
чином, предмет оскарження за правилами
адміністративного судочинства повинен
мати юридичне значення, тобто впливати
на коло прав, свобод, законних
інтересів чи обов'язків, а також
встановлені законом умови їх
реалізації.

Закріплення частиною другою ст.2 КАС
України положення про можливість
оскарження до адміністративних судів
будь-яких рішень, дій чи бездіяльності
суб'єктів владних повноважень, крім
випадків, коли щодо таких рішень, дій чи
бездіяльності Конституцією чи
законами України встановлено інший
порядок судового провадження, не
означає спростування висновку про
юридичне значення рішення, дії чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень як предмета судового
оскарження, так само як не означає і
нівелювання способу захисту
порушеного права, свобод чи законних
інтересів.

Оскільки наслідком розв'язання
публічно-правового спору по суті має
бути захист порушеного права позивача,
то у разі незгоди з діями чи рішенням
контролюючого органу, вимога про
визнання протиправними дій
відповідача, в тому числі і по
проведенню перевірки та по складанню
акта перевірки вже після її фактичного
проведення і підписання акту
перевірки, не буде мати своїм правовим
наслідком захист прав позивача, адже
таке право підлягає захисту виключно
шляхом пред'явлення позову про
скасування рішення контролюючого
органу, яким визначено суму податкових
зобов'язань чи штрафних (фінансових)
санкцій.

Зважаючи на викладене, обраний
позивачем спосіб захисту права шляхом
визнання протиправними дій по
проведенню перевірки і дій по
складанню за її результатами акта від
07.10.2013 №194/10-06-22-02/32752712 є такими, що не
відповідають вимогам чинного
законодавства.

Суд вважає, що дії про проведенню
перевірки і дії складанню за її
результатами акта від 07.10.2013
№194/10-06-22-02/32752712 не мають для позивача
юридичного значення та не призвели до
фактичного порушення прав та інтересів
позивача, а належним способом захисту
прав позивача є оскарження винесеного
за наслідками перевірки податкового
повідомлення-рішення. При цьому суд
бере до уваги, що позивачем заявлено
позовну вимогу про скасування
податкових повідомлень-рішень, які
було прийнято відповідачем на підставі
акту від 07.10.2013 №194/10-06-22-02/32752712.

З огляду на викладене, суд дійшов
висновку, що адміністративний позов в
цій частині (щодо визнання
протиправними дій по проведенню
перевірки та по складанню акта
перевірки) задоволенню не підлягає.

Щодо скасування податкових
повідомлень-рішень суд зазначає
наступне.

Відповідно до статті 67 Конституції
України кожен зобов'язаний сплачувати
податки і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Відповідно до статті 215 Цивільного
кодексу України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Якщо недійсність правочину
встановлена законом, такий правочин
вважається нікчемним (ч. 2 ст. 215 ЦК
України).

В силу статті 228 Цивільного кодексу
України правочин вважається таким, що
порушує публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним.

Згідно з п.138.1 ст. 138 ПК України витрати,
що враховуються при обчисленні об'єкта
оподаткування, складаються із: витрат
операційної діяльності, які
визначаються згідно з пунктами 138.4, 138.6 -
138.9, підпунктами 138.10.2 - 138.10.4 пункту 138.10,
пунктом 138.11 цієї статті: інших витрат,
визначених згідно з пунктом 138.5,
підпунктами 138.10.5, 138.10.6 пункту 138.10,
пунктами 138.11, 138.12 цієї статті, пунктом
140.1 статті 140 і статтею 141 цього Кодексу;
крім витрат, визначених у пунктах 138.3
цієї статті та у статті 139 цього
Кодексу.

Відповідно до п. 138.2. ст. 138 ПК України
витрати, які враховуються для
визначення об'єкта оподаткування,
визнаються на підставі первинних
документів, що підтверджують
здійснення платником податку витрат,
обов'язковість ведення і зберігання
яких передбачено правилами ведення
бухгалтерського обліку, та інших
документів, встановлених розділом II
цього Кодексу.

Правовідносини, що виникають у зв'язку
з формуванням платником податку на
додану вартість, податкового кредиту,
регулюються розділом V ПК України.

Так, п.198.2 ст.198 ПК України визначено, що
датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше; дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно з частиною другою статті 3
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні» фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Статтею 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 №996-ХІV
встановлено вимоги до первинних
документів, які є підставою для
бухгалтерського та податкового обліку.
Згідно з даною нормою, підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення. Для контролю та
впорядкування оброблення даних на
підставі первинних документів можуть
складатися зведені облікові документи.
Первинні та зведені облікові документи
можуть бути складені на паперових або
машинних носіях і повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Підпунктом 1.2, п.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 за №88 (далі - Положення №88)
визначено, що господарські операції
відображаються в бухгалтерському
обліку методом їх суцільного і
безперервного документування. Записи в
облікових регістрах провадяться на
підставі первинних документів,
створених відповідно до вимог даного
Положення.

Відповідно до пп. 2.16, п. 2 Положення №88
забороняється приймати до виконання
первинні документи на операції, що
суперечать нормативно-правовим актам,
встановленому порядку приймання,
зберігання і витрачання грошових
коштів, товарно-матеріальних цінностей
та іншого майна, порушують договірну і
фінансову дисципліну, завдають шкоди
державі, власникам, іншим юридичним і
фізичним особам. Такі документи
повинні бути передані керівнику
підприємства, установи для прийняття
рішення.

Суд бере до уваги, що відповідачем не
заперечується той факт, що первині
документи позивача містять всі
обов'язкові реквізити, як того вимагає
законодавство.

Як вже зазначалось судом, рішення про
визначення грошового зобов'язання з
податку на додану вартість та податку
на прибуток прийнято податковим
органом у зв'язку з завищенням
податкового кредиту за господарськими
операціями з МПП «Андромеда», ТОВ «ВКФ
«Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП «Балу»,
ТОВ «Унітек», які податковий орган
вважає нікчемними. При цьому, висновок
податкового органу про нікчемність
договорів ґрунтується на твердженнях
про безтоварність господарської
операції, відсутністю наміру учасників
правочину досягти реальних правових
наслідків.

Таким чином, вирішення цієї справи
залежить від доведеності суду факту
постачання товару за господарськими
операціями, за результатами здійснення
яких податковим органом прийнято
податкові повідомлення-рішення.

Як встановлено судом, факт поставки
товарів та виконання робіт позивачем
від МПП «Андромеда», ТОВ «ВКФ «Мілана»,
ТОВ «БК «Палаццо», ДП «Балу», ТОВ
«Унітек», подальша реалізація
отриманого товару та оплати їх
вартості підтверджується
документально, господарські операції
належним чином відображено у
бухгалтерському і податковому обліку
позивача та його податковій звітності,
а право позивача на віднесення
понесених витрат до складу податкового
кредиту підтверджується
представленими суду первинними
фінансово-господарськими документами
та наявністю очевидного зв'язку витрат
з господарською діяльністю позивача.

Відповідно до частини четвертої статті
91 ЦК України цивільна правоздатність
юридичної особи виникає з моменту її
створення і припиняється з дня
внесення до єдиного державного реєстру
запису про її припинення. Отже, за
змістом зазначеної норми, державна
реєстрація юридичної особи є юридично
значимою дією, з якою цивільне та
господарське законодавство пов'язує
виникнення цивільної правоздатності.

Як встановлено судом, на момент
вчинення та виконання господарських
договорів МПП «Андромеда», ТОВ «ВКФ
«Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП «Балу»,
ТОВ «Унітек» є належним чином
зареєстрованими юридичними особами,
які мають право вчиняти правочини, на
дату здійснення господарських
операцій з позивачем були
зареєстровані платниками податку на
додану вартість і мали право
виписувати податкові накладні.

При цьому суд враховує вимоги статті 18
Закону України від 15.05.2003 №755-IV «Про
державну реєстрацію юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців», згідно з
якою відомості, які підлягають
внесенню до Єдиного державного реєстру
юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців, були внесені до
нього, вважаються достовірними і
можуть бути використані у спорі з
третьою особою, доки до них не внесено
відповідних змін.

Відповідачем не надано суду доказів, що
підтверджують наявність в Єдиному
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб-підприємців запису про
припинення реєстрації юридичної особи
МПП «Андромеда», ТОВ «ВКФ «Мілана», ТОВ
«БК «Палаццо», ДП «Балу», ТОВ «Унітек»
на час вчинення цих правочинів.

Суд зазначає, що чинним законодавством
України на сторону цивільно-правової
угоди, яка є платником податків, не
покладено обов'язку з перевірки
відповідності законодавству
установчих документів іншого учасника
правовідносин та дотримання ним вимог
податкового законодавства.

Оскільки ст. 228 ЦК України передбачено,
що для правочину, який порушує
публічний порядок, передбачено
наявність умислу сторін на незаконний
результат, а також суперечність його
публічно-правовим актам держави, то
такий умисел повинен встановлюватися
під час розслідування кримінальної
справи і розгляду її судом або у момент
винесення постанови про
адміністративне правопорушення.

Таким чином, визначенню правочину як
такого, що порушує публічний порядок,
повинен передувати вирок суду про
притягнення учасників такого
правочину до кримінальної
відповідальності, який набрав законної
сили, чи постанова суду (компетентних
органів) про притягнення названих осіб
до адміністративної відповідальності.
Відомостей про наявність таких судових
рішень відповідачем не надано.

Під час розгляду справи судом
встановлено, що укладені між позивачем
та його контрагентом правочини не
віднесено законом до нікчемних та
відсутні судові рішення про визнання
їх недійсними.

Позивачем на підставі первинних
документів по господарських
відносинах з МПП «Андромеда», ТОВ «ВКФ
«Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП «Балу»,
ТОВ «Унітек» було сформовано
податковий кредит з податку на додану
вартість.

Пунктом 198.3 ст.198 ПК України визначено,
що податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду, зокрема, у зв'язку з
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Пунктом 198.6 ст. 198 ПК України
встановлено, що не відноситься до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу).

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункти 201.4, 201.6, 201.10 статті 201 ПК
України).

Вимоги до податкової накладної
визначено, зокрема, пунктом 201.1 статті
201 ПК України.

В Акті перевірки відповідачем наведено
перелік податкових накладних, які були
виписані МПП «Андромеда», ТОВ «ВКФ
«Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП «Балу»,
ТОВ «Унітек» для позивача. Таким чином,
при отриманні податкових накладних від
МПП «Андромеда», ТОВ «ВКФ «Мілана», ТОВ
«БК «Палаццо», ДП «Балу», ТОВ «Унітек»,
які засвідчують отримання товарів
(робіт, послуг), у позивача виникло
право на податковий кредит з ПДВ та
валові витрати у відповідному періоді.

Суду не надано доказів того, що на
момент складання податкових накладних
контрагенти позивача не були
зареєстровані як платники податку на
додану вартість у встановленому
законодавством порядку, а тому не мали
права видавати податкові накладні на
кожну повну або часткову поставку
товарів (робіт, послуг).

Податкові накладні, які надавались для
проведення перевірки, є документами, що
засвідчують факт придбання платником
податків товару, з дати отримання яких,
згідно із приписами статті 201 ПК
України, у платника виникає право на
податковий кредит та які,
підтверджують право платника податку
на включення до податкового кредиту
будь-яких витрат по сплаті податку на
додану вартість.

Суд бере до уваги, що наявність
укладеного між учасниками
господарської операції
цивільно-правового договору або
відсутність визнання такого договору
недійсним або нікчемним сама собою не
свідчить про реальність вчинення
відповідної операції.

Отже, дослідженими у справі доказами
підтверджено рух активів позивача у
процесі здійснення господарських
операцій, установлено наявність
спеціальної податкової
правосуб'єктності учасників
господарських операцій, підтверджено
зв'язок між фактом придбання товарів
(робіт, послуг) і господарською
діяльністю платника податку.

Суд враховує, що підпунктом 4.1.4 пункту
4.1 статті 4 ПК України встановлено
презумпцію правомірності рішень
платника податку в тому, що в разі, якщо
норма закону чи іншого
нормативно-правового акта, виданого на
підставі закону, або якщо норми різних
законів чи різних нормативно-правових
актів припускають неоднозначне
(множинне) трактування прав та
обов'язків платників податків.
Зазначена норма поширюється також і на
кваліфікацію господарських операцій з
метою формування платником податків
витрат для визначення об'єкта
оподаткування податком на прибуток
та/або податкового кредиту з податку на
додану вартість. За змістом указаної
норми, відповідні витрати і податковий
кредит вважаються сформованими
платником податків правомірно, однак
контролюючий орган не позбавлений
можливості довести в установленому
порядку факт невідповідності
задекларованих наслідків
господарської операції платника
податків у податковому обліку
фактичним обставинам.

Як вже зазначалось, до складу валових
витрат позивач включив суми податку на
додану вартість, сплачені ним у складі
ціни придбання товарів (робіт, послуг),
підтверджені податковими накладними.
Твердження податкового органу про
відсутність факту поставки товарів
(робіт, послуг) на користь позивача з
матеріалів справи було спростовано.

Що стосується посилання відповідача в
Акті перевірки на отримані ним та
враховані при наданні висновків за
наслідками перевірки акти про
неможливість проведення зустрічних
звірок зазначених контрагентів
позивача, то суд не визнає ці акти
належними та допустимими доказами в
розумінні приписів ст. 70 КАС України.

Так, відповідно до п.73.5 ст.75 ПК України з
метою отримання податкової інформації
органи державної податкової служби
мають право проводити зустрічні звірки
даних суб'єктів господарювання щодо
платника податків. Зустрічною звіркою
вважається співставлення даних
первинних бухгалтерських та інших
документів суб'єкта господарювання, що
здійснюється органами державної
податкової служби з метою
документального підтвердження
господарських відносин з платником
податків та зборів, а також первинних
бухгалтерських та інших документів
суб'єкта господарювання. Зустрічні
звірки не є перевірками і проводяться в
порядку, визначеному Кабінетом
Міністрів України. За результатами
зустрічних звірок складається довідка,
яка надається суб'єкту господарювання
у десятиденний термін.

Отже, як вбачається з Акта перевірки,
податковий орган, який надіслав
відповідачу акти про неможливість
провезення зустрічної звірки
контрагентів позивача,
безпосереднього дослідження первинних
бухгалтерських та інших документів
цього суб'єкта господарювання не
здійснював, наявність у нього
виробничих потужностей, місць
зберігання і відпуску товару,
орендованих транспортних засобів чи
осіб, які працюють за наймом або на
підставі інших договорів, не перевіряв,
відтак висновки, викладені в цьому
акті, суперечать приписам п.73.5 ст.73 ПК
України та не є належними і допустимими
доказами відсутності вчинених цим
контрагентом господарських операцій з
позивачем.

Отже, податковим органом всупереч
вимог статті 71 КАС України не доведено
суду належними та достатніми доказами,
що зазначені господарські операції є
фіктивними чи безтоварними, не
доведено фактів неправильного
формування позивачем податкового
кредиту та валових витрат по
господарських операціях з МПП
«Андромеда», ТОВ «ВКФ «Мілана», ТОВ «БК
«Палаццо», ДП «Балу», ТОВ «Унітек» та
неправомірне віднесення коштів,
сплачених за придбання товару (робіт та
послуг) до податкового кредиту та
валових витрат, не спростовано
твердження позивача з цих обставин
справи, не надано суду належних та
достатніх доказів, які б свідчили про
наявність законодавчо визначених
обставин, що позбавляли б позивача
права на формування податкового
кредиту та валових витрат, не доведено
недобросовісності позивача, оскільки
позиція відповідача про нікчемність
правочинів ґрунтується виключно на
припущеннях, які не підтверджено
належними доказами і не мають
фактичного та правового обґрунтування,
а відтак, не доведено правомірності
прийняття спірних податкових
повідомлень-рішень.

Під час судового розгляду справи
позивачем було надано суду всі
первинні документи, що підтверджують
реальність господарських операцій та
виконання договорів, укладених між
позивачем та МПП «Андромеда», ТОВ «ВКФ
«Мілана», ТОВ «БК «Палаццо», ДП «Балу»,
ТОВ «Унітек», а отже твердження
відповідача про порушення позивачем
вимог ч.1,5 ст.203, ч.1,2 ст.215, ст.216, ст.228 ЦК
України; п.138.2, п.138.4, п.138.6, п.138.8 ст.138,
п.п.139.1.9, 139.1.13 п.139.1 ст.139, п.198.2, п.198.3, п.198.6
ст.198, п.201.1, п.201.4 ст.201 ПК України є
безпідставними.

Зазначена позиція узгоджується і з
практикою Європейського Суду з прав
людини. Так, у справі "БУЛВЕС" АД проти
Болгарії" (заява №3991/03) Європейський
Суд з прав людини у своєму рішенні від 22
січня 2009 року зазначив, що платник
податку не повинен нести наслідків
невиконання постачальником його
зобов'язань зі сплати податку і в
результаті сплачувати податок на
додану вартість другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Суд вважає, що відсутність або
недостатність відповідних доказів з
урахуванням змісту підпункту 4.1.4
пункту 4.1 статті 4 ПК України
(презумпція правомірності рішень
платника податку в разі, якщо норма
закону чи іншого нормативно-правового
акта, виданого на підставі закону, або
якщо норми різних законів чи різних
нормативно-правових актів припускають
неоднозначне (множинне) трактування
прав та обов'язків платників податків)
є підставою для висновку про
неправомірність оскарженого рішення
контролюючого органу.

З огляду на зазначене, суд дійшов
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та вважає їх такими, що в цій
частині підлягають задоволенню.

Згідно з частиною першою статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа). Відповідно до ч.3 цієї ж
статті якщо адміністративний позов
задоволено частково, судові витрати,
здійснені позивачем, присуджуються
йому відповідно до задоволених вимог, а
відповідачу - відповідно до тієї
частини вимог, у задоволенні яких
позивачеві відмовлено.

Позивачем за подання позовної заяви,
яка містить майнову і не майнову вимогу
сплачено судовий збір в сумі 253,90 грн та
68,82 грн, доказів понесення ним інших
судових витрат суду не надано. Оскільки
судом задоволено майнову вимогу із
заявлених позовних вимог, то у
відповідності до правил розподілу
судових витрат, встановлених частинами
1 і 3 статті 94 Кодексу адміністративного
судочинства України, стягненню на
користь позивача з Державного бюджету
України підлягає сума сплаченого
судового збору за майнову вимогу, тобто
253,90 грн.

Керуючись статтями 11-14, 69-71, 79, 86, 94, 122,
159-163, 167, 185-186, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

п о с т а н о в и в:

Адміністративний позов задовольнити
частково.

Скасувати податкові
повідомлення-рішення №, №
від 23.10.2013, винесені Броварською
об'єднаною державною податковою
інспекцією ГУ Міндоходів у Київській
області.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Товариства з обмеженою
відповідальністю «Італгаз» судовий
збір у сумі 253 (двісті п'ятдесят три) грн
90 коп.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо скаргу не було подано в
установлені строки. У разі подання
апеляційної скарги постанова, якщо її
не скасовано, набирає законної сили
після повернення апеляційної скарги,
відмови у відкритті апеляційного
провадження або набрання законної сили
рішенням за наслідками апеляційного
провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Київського апеляційного
адміністративного суду через
Київський окружний адміністративний
суд протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Журавель В.О.

Дата виготовлення і підписання
повного тексту постанови - 12 березня 2014
р.