Справа № 2а-3436/11
Суддя: Горяйнов А.М.
Дата ухвалення: 2014-03-21 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: № 2а-3436/11
Головуючий у 1-й інстанції: Смирнова
Суддя-доповідач:
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

21 березня 2014 року

м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого судді - Горяйнова
А.М.,

суддів - Мамчура Я.С.
та Шостака О.О.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Києві апеляційну
скаргу Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації на постанову
Деснянського районного суду м. Києва
від 27 липня 2011 року у справі за
адміністративним позовом ОСОБА_2 до
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації, Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат про перерахунок
виплати на дитину,

ВСТАНОВИЛА:

У квітні 2011 року ОСОБА_2 звернулася до
суду з позовом, у якому просила визнати
дії Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації та Київського міського
центру по нарахуванню та здійсненню
соціальних виплат і зобов'язати
зробити перерахунок і виплату на її
користь щомісячної виплати на дитину
шкільного віку згідно чинного
законодавства.

Постановою Деснянського районного
суду м. Києва від 27 липня 2011 року даний
адміністративний позов був
задоволений за період з 12 жовтня 2010
року.

Не погоджуючись із постановою суду від
27 липня 2011 року відповідач подав
апеляційну скаргу в якій просить суд
скасувати оскаржувану постанову та
прийняти в цій частині нове рішення про
відмову в задоволенні позову. Свої
вимоги обґрунтовує тим, що щорічна
допомога на оздоровлення позивачу була
виплачена у розмірі, встановленому
постановою КМ України «Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№ 649 від 20 квітня 2007 року, норми якої є
чинними та обов'язковими до виконання.

Особи, які беруть участь у справі, з
клопотаннями про розгляд справи за їх
участю - не зверталися. В матеріалах
справи достатньо письмових доказів для
вирішення апеляційної скарги, а
особиста участь сторін у розгляді
справи не обов'язкова.

З огляду на викладене, колегія суддів
визнала можливим розглянути справу в
порядку письмового провадження, як це
передбачено ст. 197 КАС України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації - залишити без
задоволення, а постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 27 липня 2011
року - без змін виходячи із наступного.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає скаргу
без задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Приймаючи рішення про задоволення
позовних вимог суд першої інстанції
виходив з того, що позивач має право на
отримання щомісячної виплати на дитину
шкільного віку у розмірі 50 процентів
мінімальної заробітної плати,
встановленому п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».

Колегія суддів погоджується із
зазначеним висновком суду першої
інстанції, оскільки він знайшов своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи.

У відповідності до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
на кожну дитину шкільного віку, яка
евакуйована із зони відчуження або
народилася після 26 квітня 1986 року від
батька, який на час настання вагітності
матері, має підстави належати до
категорії 1 або 2, або матері, яка на час
настання вагітності або під час
вагітності має підстави належати до
категорії 1 або 2, а також на кожну
дитину, яка проживала у зоні
безумовного (обов'язкового) відселення
з моменту аварії до прийняття
постанови про відселення здійснюється
щомісячна виплата 50 процентів
мінімальної заробітної плати
незалежно від інших виплат.

З листа Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації від 11 березня
2011 року № 4370 вбачається, що відповідач
не заперечує право позивача на
отримання виплати, передбаченої п. 6 ч. 1
ст. 30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», однак вважає, що розмір
такої виплати, згідно постанови КМ
України «Про встановлення розмірів
виплат деяким категоріям громадян, що
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» № 649 від 20 квітня 2007 року,
складає 16 грн. 50 коп.

Такі висновки відповідача колегія
суддів вважає необґрунтованими з
огляду на наступне.

У період з 01 липня 1992 року по 31 грудня 2007
року п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» діяв у
вищезазначеній редакції.

Законом України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України»
було внесено зміни до п. 6 ч. 1 ст. 30
Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» та надано Кабінету
Міністрів України встановлювати
розмір зазначеної виплати.

На виконання зазначеного повноваження
Кабінет Міністрів України виніс «Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№ 649 від 20 квітня 2007 року.

Рішенням Конституційного Суду України
№ 10-рп/2008 від 22 травня 2008 року вказані
зміни були визнані такими, що не
відповідають Конституції України.

Відповідно до ч. 2 ст. 152 Конституції
України закони, інші правові акти або
їх окремі положення, що визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України рішення про їх
неконституційність.

Згідно п. 5 рішення Конституційного
Суду України № 10-рп/2008 від 22 травня 2008
року положення Закону України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України», визнані
неконституційними, втрачають чинність
з дня ухвалення Конституційним Судом
України цього Рішення.

Таким чином, зміни, внесені до п. 6 ч. 1 ст.
30 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» Законом України «Про
Державний бюджет України на 2008 рік та
про внесення змін до деяких
законодавчих актів України» втратили
чинність 22 травня 2008 року.

Відповідно, з 22 травня 2008 року
відновлено дію до п. 6 ч. 1 ст. 30 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
у редакції, що існувала до прийняття
Закону України «Про Державний бюджет
України на 2008 рік та про внесення змін
до деяких законодавчих актів України».

Прийняття нормативно-правового акту
про відновлення дії норми закону, яка
існувала до внесення до неї змін, що в
подальшому були визнані
неконституційними, - не вимагається.

З огляду на те, що постанова КМ України,
на яку посилається Управління праці та
соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації, була прийнята
на виконання Закону, який був визнаний
таким, що не відповідає Конституції
України, така постанова не підлягає
застосуванню.

Таким чином, судом першої інстанції
було зроблено вірний висновок про те,
що Закон України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» має вищу юридичну силу в
порівняні з постановою КМ України «Про
встановлення розмірів виплат деяким
категоріям громадян, що постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
№ 649 від 20 квітня 2007 року, та є
пріоритетним у застосуванні.

Доводи апеляційної скарги Управління
праці та соціального захисту населення
Деснянської районної у м. Києві
державної адміністрації не
спростовують висновки суду першої
інстанції, викладені в постанові від 27
липня 2011 року, та не можуть бути
підставами для її скасування.

З огляду на викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції було вірно встановлено
фактичні обставини справи, надано
належну оцінку дослідженим доказам та
прийнято законне та обґрунтоване
рішення у відповідності з вимогами
матеріального та процесуального права.
За таких обставин колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації - залишити без
задоволення, а постанову Деснянського
районного суду м. Києва від 27 липня 2011
року - без змін.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 197, 198, 200, 205, 206,
212, 254 КАС України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

В задоволенні апеляційної скарги
Управління праці та соціального
захисту населення Деснянської
районної у м. Києві державної
адміністрації - відмовити.

Постанову Деснянського районного суду
м. Києва від 27 липня 2011 року - залишити
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів після набрання нею законної сили
шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя
А.М. Горяйнов

Судді
Я.С. Мамчур

О.О. Шостак

Головуючий суддя
Горяйнов А.М.

Судді:
Мамчур Я.С

Шостак О.О.