Справа № 813/2290/14
Суддя: Костецький Назар Володимирович
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 березня 2014 року
№ 813/2290/14
Львівський окружний адміністративний
суд у складі:
головуючого-судді
за участю секретаря судового засідання
представника відповідача
розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Львові
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України у
Сокальському районі Львівської
області до Відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України у Сокальському
районі Львівської області про
спонукання до вчинення дій,-
Управління Пенсійного фонду України у
Сокальському районі Львівської
області (далі - УПФУ у Сокальському
районі) звернулось до Львівського
окружного адміністративного суду з
адміністративним позовом до
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Сокальському
районі Львівської області про
спонукання до вчинення дій, а саме
включити в акт звірки виплачену суму
допомоги на поховання у розмірі 489,44
В обґрунтування позову покликається на
те, що за січень 2009 року управління
Пенсійного фонду України у
Сокальському районі Львівської
області виплатило допомогу на
поховання в розмірі 489,44 грн. Зазначена
сума Управлінням була включена у
Списки на відшкодування допомоги на
поховання за червень місяць 2009 року,
однак відповідач відмовився прийняти
до відшкодування виплачену допомогу на
поховання та включати в акти звірки на
відшкодування виплачених сум. Вважає
відмову неправомірною, просить
задовольнити позовні вимоги повністю,
а саме включити в акт звірки виплачену
суму допомоги на поховання у розмірі
24.03.2014р. за вх.. № 327 ел. на адресу суду
позивачем скеровано клопотання про
розгляд справи за відсутності
представника Управління Пенсійного
Фонду України України у Сокальському
районі Львівської області. Просили
позов задовольнити повністю.
Представник відповідача у судовому
засіданні проти позову заперечила
повністю з підстав, що викладені у
письмовому запереченні (а.с.13), вважає,
що дії відповідача є правомірними,
оскільки Порядок відшкодування Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання не передбачає такого
способу як включення до актів звірки
сум, що підлягають відшкодуванню. Цей
Порядок передбачає механізм
відшкодування на центральному рівні
Фондом Пенсійному фонду витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання. Покликається також на
невірний спосіб захисту прав позивача,
що є окремою підставою для відмови у
задоволенні позову. Вважає, що у разі
відсутності згоди на підписання акту
звірки вимоги про відшкодування сум,
щодо яких між сторонами є розбіжності,
вирішуються в судах адміністративної
юрисдикції шляхом пред'явлення позову
про стягнення цих сум, а не шляхом вимог
про підписання актів звірки. Крім того,
відповідач наголошує на тому, що
обов'язок відшкодувати витрати на
поховання закон пов'язує з настанням
страхового випадку, а в даному випадку
позивач не пред'явлено висновку гр.
ОСОБА_2 про причинни-наслідковий
зв'язок між смертю потерпілого з
наслідками раніше отриманого каліцтва.
Оскільки допомога на поховання
відшкодовується Фондом у випадку
наявності причинно-наслідкового
зв'язку між смертю застрахованої особи
та нещасним випадком, законних підстав
для включення до акта звірки за червень
місяць 2009 року 489,44 грн. виплачених як
допомоги на поховання гр. ОСОБА_2 немає,
у зв'язку з чим просить відмовити у
задоволенні позову повністю.
Заслухавши пояснення представника
відповідача, розглянувши подані
документи і матеріали, з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, оцінивши докази, які
мають юридичне значення для розгляду
справи і вирішення спору по суті, суд
вважає, що в задоволенні позову
необхідно відмовити з наступних
З результатами щомісячної звірки
витрат по особових справах потерпілих,
яким управління ПФУ у Сокальському
районі Львівської області виплатило
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку з втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання України у січні 2009 року,
Відділення виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України у Сокальському
районі відмовилось прийняти до
відшкодування витрати у сумі 489,44 грн.
Управління ПФУ виплатило вказану суму
як допомогу на поховання сім'ї
померлого гр. ОСОБА_2. Втім, відповідач
відмовився прийняти до заліку ці
витрати з тих мотивів, що смерть гр.
ОСОБА_2 не пов'язана з нещасним випадком
Позивач вважає відмову відповідача
безпідставною, оскільки п. 4 Порядку
відшкодування витрат не пов'язує
обов'язок відповідача відшкодувати
виплачену допомогу на поховання із
причино-наслідковим зв'язком між
смертю потерпілої особи та нещасним
випадком, що з ним трапився. Стверджує,
що обов'язок відповідача відшкодувати
понесені Пенсійним фондом витрати на
виплату допомоги на поховання гр.
ОСОБА_2 випливає з того факту, що саме за
рахунок коштів Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України зазначеній
потерпілій особі Пенсійним Фондом
виплачувалася пенсія по інвалідності,
у зв'язку з чим позивач звернувся до
суду з даним позовом.
Оцінивши зібрані у справі докази в їх
сукупності, суд прийшов до переконання
про необґрунтованість позовних вимог.
Статтею 1 Закону України від 14 січня 1998
року N 16/98-ВР «Основи законодавства
України про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування» (далі -
Закон N 16/98-ВР) встановлено, що
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування - це система
прав, обов'язків і гарантій, яка
передбачає надання соціального
захисту, що включає матеріальне
забезпечення громадян у разі хвороби,
повної, часткової або тимчасової
втрати працездатності, втрати
годувальника, безробіття з незалежних
від них обставин, а також у старості та
в інших випадках, передбачених законом,
за рахунок грошових фондів, що
формуються шляхом сплати страхових
внесків власником або уповноваженим
ним органом, громадянами, а також
бюджетних та інших джерел,
передбачених законом.
Відповідно до статті 4 цього Закону в
Україні залежно від страхового випадку
є такі види загальнообов'язкового
державного соціального страхування:
пенсійне страхування; страхування у
зв'язку з тимчасовою втратою
працездатності та витратами,
зумовленими похованням; медичне
страхування; страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності; страхування на випадок
безробіття; інші види страхування,
передбачені законами України.
Відносини, що виникають за зазначеними
у частині першій цієї статті видами
загальнообов'язкового державного
соціального страхування, регулюються
окремими законами, прийнятими
відповідно до цих Основ.
У статті 25 Закону N 16/98-ВР перелічені
види соціальних послуг і матеріального
забезпечення за загальнообов'язковим
державним соціальним страхуванням. Усі
види страхування, крім медичного,
включають в себе допомогу на поховання.
Так, зокрема, до пенсійного страхування
входить допомога на поховання
пенсіонерів; до страхування у зв'язку з
тимчасовою втратою працездатності та
витратами, зумовленими похованням, -
допомога на поховання (крім поховання
пенсіонерів, безробітних та осіб, які
померли від нещасного випадку на
виробництві); до страхування від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання - допомога
на поховання осіб, які померли
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
Пунктом 5 частини 1 статті 24 Закону
України від 23 вересня 1999 року N 1105-XIV
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (далі - Закон N 1105-XIV)
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України (далі -
Фонд) зобов'язано співпрацювати з
фондами з інших видів соціального
страхування у фінансуванні заходів,
пов'язаних з матеріальним
забезпеченням та наданням соціальних
послуг застрахованим, у кожному
конкретному випадку спільно приймаючи
рішення щодо того, хто з них братиме
участь у фінансуванні цих заходів.

Статтею 21 цього Закону визначено
соціальні послуги та виплати, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом. Так, у разі настання страхового
випадку він у встановленому законом
порядку повинен, зокрема, своєчасно та
в повному обсязі відшкодовувати шкоду,
заподіяну працівникові внаслідок
ушкодження його здоров'я або в разі
його смерті, виплачувати відповідні
кошти йому або особам, які перебували
на його утриманні; організовувати
поховання померлого, відшкодовувати
вартість пов'язаних з цим ритуальних
послуг відповідно до місцевих умов.

Відповідно до ч. 8 ст. 34 Закону N 1105-XIV у
разі смерті потерпілого від нещасного
випадку або професійного захворювання
витрати на його поховання несе Фонд
згідно з порядком, визначеним
Кабінетом Міністрів України.

Порядок проведення витрат на поховання
у разі смерті потерпілого від
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання,
затверджений постановою Кабінету
Міністрів України від 11 липня 2001 року N
826 (далі - Порядок N 826), регулює питання
відшкодування Фондом таких витрат
страхувальнику або сім'ї
застрахованого, чи іншій особі, яка
здійснювала поховання потерпілого, на
організацію поховання та пов'язаних з
цим ритуальних послуг. Витрати на
поховання провадяться у разі смерті
потерпілого, що настала за обставин, за
яких настає страховий випадок
державного соціального страхування
громадян від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання, перелік яких наведено
Кабінетом Міністрів України (пункт 2
Порядку N 826). Організація поховання
працівника, який загинув на
виробництві або помер у лікарні під час
лікування отриманої на виробництві
травми, проводиться страхувальником
(пункт 5 Порядку N 826).

Згідно з абзацом 2 частини 9 статті 34
Закону N 1105-XIV у разі смерті потерпілого,
який одержував страхові виплати і не
працював, розмір відшкодування шкоди
особам, зазначеним у статті 33 цього
Закону, визначається виходячи із суми
щомісячних страхових виплат і пенсії,
які одержував потерпілий на день його
смерті, з відповідним коригуванням
щомісячних страхових виплат згідно із
статтею 29 цього Закону. Причинний
зв'язок смерті потерпілого з одержаним
каліцтвом або іншим ушкодженням
здоров'я має підтверджуватися
висновками відповідних медичних
закладів.

Зі змісту частини 4 статті 26 Закону N
16/98-ВР, частини 2 статті 24 Закону N 1105-XIV
убачається: якщо після призначення
застрахованій особі матеріальної
допомоги чи надання соціальних послуг
між страховиками виник спір щодо
понесених витрат, виплата здійснюється
страховиком, до якого звернулася
застрахована особа. При цьому
неналежний страховик має право
звернутися до належного страховика та
відшкодувати понесені ним витрати.

Аналіз норм Закону N 1105-XIV, який визначає
правову основу, економічний механізм
та організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище Порядку N 826,
затвердженого на виконання частини 8
статті 34 цього Закону, дає підстави
вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Положення пункту 4 «Порядку
відшкодування Фондом соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України Пенсійному фонду
України витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання», яким зобов'язано Фонд
відшкодовувати Пенсійному фонду
витрати на допомогу на поховання сім'ї
померлого або особі, яка здійснила
поховання особи, котра отримувала
пенсію по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, суперечить
положенням Закону N 1105-XIV. Так, зокрема,
стаття 21 цього Закону пов'язує
виникнення такого обов'язку у Фонду зі
смертю працівника, а не з отриманням
померлим, який не працював, зазначеної
вище пенсії.

Відповідно до вимог ст. 9 КАС України, у
разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Позивач не надав доказів на
підтвердження причинного зв'язку між
смертю інваліда гр. ОСОБА_2 та одержаним
ним трудовим каліцтвом. Оскільки при
вирішенні даного спору слід
застосувати Закон України, а не
підзаконний нормативно-правовий акт,
що йому не відповідає, суд не вбачає
підстав для відшкодування понесених
Пенсійним фондом витрат на поховання
інваліда за рахунок Відділення Фонду,
як і підстав для включення таких витрат
до акту звірки на рівні сторін даного
спору.

Крім того, обраний позивачем спосіб
захисту (відновлення) порушеного права
не відповідає змісту прав Пенсійного
Фонду щодо відшкодування понесених ним
витрат. Позивач на обґрунтування
позовних вимог покликається на Порядок
відшкодування витрат, що не
врегульовує спірних відносин, оскільки
встановлене ним правило підписання
актів звірки розрахунків розраховано
на відсутність спору. У разі незгоди на
підписання актів з боку Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків, Пенсійний фонд вправі в
судовому порядку ставити вимоги про
стягнення понесених ним витрат, а не
про спонукання до підписання актів
звірки щодо таких витрат. Суд також
констатує, що сторони у даній справі -
управління Пенсійного фонду та
відділення Фонду - на підставі
згаданого Порядку відшкодування
витрат позбавлені права проведення
розрахунків на своєму рівні. Наведені
обставини, на думку суду, є окремою
підставою для відмови у задоволенні
позову про спонукання відповідача до
вчинення дій, а саме - зобов'язання його
підписати акт звірки в редакції
позивача.

Дана позиція узгоджується із позицією
Верховного Суду України викладеною в
постанові від 20.06.2011р. у справі № 21-118а11.

Відповідно до вимог ст.ст. 94, КАС
України судові витрати у форму
судового збору у даній справі не
стягуються.

Керуючись ст.ст.7-14, 17,18, 49,51,158, 160-163,167 КАС
України, суд -

п
о с т а н о в и в :

1. У задоволенні позову відмовити
повністю.

Апеляційна скарга на постанову
суду подається протягом десяти днів з
дня її проголошення до Львівського
апеляційного адміністративного суду
через Львівський окружний
адміністративний суд. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
Львівського апеляційного
адміністративного суду. У разі
застосування судом частини третьої
статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Постанова набирає законної сили в
строк та в порядку передбаченому ст. 254
КАС України.

В судовому засіданні проголошено
вступну та резолютивну частину
постанови.

Повий текст постанови виготовлено 27
березня 2014 року.

Суддя
Костецький Н.В.