Справа № 2а/489/296/13
Суддя: Білуга С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/800/54600/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого Білуги
С.В.,

суддів Гаманка
О.І.,

Загороднього
А.Ф.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу ОСОБА_2 на
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м.Миколаєва про
визнання бездіяльності протиправною
та стягнення боргу,

встановила:

У травні 2013 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з позовом до Управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва про визнання
бездіяльності протиправною та
стягнення боргу по виплаті пенсії за
квітень 2013 в сумі 5900,40 грн.

Постановою Ленінського районного суду
м. Миколаєва від 01 липня 2013 року
позовні вимоги ОСОБА_2 задоволено.
Визнано протиправною бездіяльність в
частині невиконання вимог статтей 50, 54
Закону України "Про статус та
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи". Стягнуто з Управління
пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Миколаєва на користь ОСОБА_2
заборгованість по виплаті пенсії за
квітень 2013 року у розмірі 5900,40 грн.

Ухвалою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08 жовтня 2013
року скасовано постанову Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 01 липня
2013 року та закрито провадження у
справі. Роз'яснено ОСОБА_2, що вимоги
заявлені ним в позовній заяві,
підлягають вирішенню в порядку
встановленому статтею 267 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

ОСОБА_2 подав касаційну скаргу, в якій,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просить ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 08 жовтня 2013
року у справі скасувати та залишити в
силі рішення суду першої інстанції.

Заслухавши доповідь судді - доповідача,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарги задоволенню не підлягає,
оскільки рішення суду апеляційної
інстанції постановлено з додержанням
норм матеріального та процесуального
права, правова оцінка обставинам у
справі дана вірно, а доводи касаційної
скарги є необґрунтованими і не дають
підстав, які передбачені статтями 225 - 229
Кодексу адміністративного судочинства
України для зміни чи скасування
судового рішення.

Судами першої та апеляційної інстанції
встановлено, що ОСОБА_2 є особою, яка
постраждала внаслідок ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС, перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва та з 01 червня 2010 року отримує
пенсію як інвалід ІІ групи.

В червні 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
Ленінського районного суду м.Миколаєва
з позовом до Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Миколаєва про визнання бездіяльності
відповідача неправомірною та
зобов'язання провести перерахунок
пенсії відповідно до статтей 50, 54
Закону України «Про статус i соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
з 01 червня 2010 року.

Рішенням Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05 липня 2010 року позовні
вимоги ОСОБА_2 задоволено частково.
Визнано протиправною бездіяльність
відповідача в частині невиконання з 01
червня 2010 року приписів статтей 50, 54
Закону України «Про статус i соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи».
Зобов'язано Управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Миколаєва провести позивачу
перерахунок пенсії по інвалідності з 01
червня 2010 року, виходячи з розрахунку 8
мінімальних пенсій за віком,
встановленої пунктом 1 статті 28 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування», а
також додаткової пенсії в розмірі 75%
мінімальної пенсії за віком та
виплачувати з урахуванням фактично
сплачених сум пенсій.

На виконання вказаного рішення суду
відповідачем проведений перерахунок
пенсії та з серпня 2010 року остання
виплачувалась позивачу у відповідному
розмірі. Однак у квітні 2013 року
Управлінням Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Миколаєва не
виплачено пенсію ОСОБА_2 у повному
обсязі, внаслідок чого утворився борг у
сумі 5900,40 грн., що підтверджується
довідкою від 21 травня 2013 року № 7328/07.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що спір між сторонами
виник з приводу виконання рішення
Ленінського районного суду м.
Миколаєва від 05 липня 2010 року, а саме на
виконання вказаного рішення в квітні
2013 року Управлінням Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва нараховано позивачу 8180.10
грн., фактично виплачено - 2279,70 грн., борг
склав - 5900,40 грн.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції та закриваючи провадження
у справі суд апеляційної інстанції
виходив з того, що невиконання рішення
суду в частині невиплати відповідачем
суми пенсії є підставою для звернення
до суду в порядку встановленому
статтею 267 Кодексу адміністративного
судочинства України, а не підставою
для подання нового позову.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
з огляду на наступне.

Розділом V Кодексу адміністративного
судочинства України та Законом України
«Про виконавче провадження»
врегульовано вирішення процесуальних
питань, пов'язаних з виконанням судових
рішень в адміністративних справах,
однак позивач не використав
процесуальні права, що визначені
положеннями вищенаведених
нормативно-правових актів.

Відповідно до частини 9 статті 267
Кодексу адміністративного судочинства
України особа-позивач, на користь якої
ухвалено постанову суду, має право
подати до суду першої інстанції заяву
про визнання протиправними рішень, дій
чи бездіяльності, вчинених суб'єктом
владних повноважень - відповідачем на
виконання такої постанови суду або
порушення прав позивача, підтверджених
такою постановою суду.

За таких обставин, з урахуванням
наведеного, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України,
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції про те, що
позивачем обрано невірний спосіб
захисту порушених (на його думку) прав,
свобод та інтересів, оскільки у випадку
незгоди з діями суб'єктів владних
повноважень при виконанні рішення
суду, що набрало законної сили, чинне
законодавства наділяє особу правом
звернення до суду у порядку
визначеному статтями 181, 267 Кодексу
адміністративного судочинства України
та Законом України «Про виконавче
провадження».

Доводи касаційної скарги висновків
суду апеляційної інстанції не
спростовують і не дають підстав для
висновку, що при розгляді справи
неправильно застосовано норми
матеріального права, які регулюють
спірні правовідносини, чи порушено
норми процесуального права. Таким
чином, ухвалене по справі рішення суду
апеляційної інстанції є законним і
обґрунтованим, а зазначена в
касаційній скарзі позиція позивача не
ґрунтується на положеннях
законодавства та не підтверджується
матеріалами справи.

За правилами статті 224 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд касаційної інстанції
залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанції не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій. Не може бути
скасовано судове рішення з мотивів
порушення норм процесуального права,
якщо це не призвело і не могло
призвести до неправильного вирішення
справи.

Керуючись ст.ст. 220, 2201, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

ухвалила:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 залишити без
задоволення, а ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 08 жовтня 2013 року у справі за позовом
ОСОБА_2 до Управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Миколаєва про визнання бездіяльності
протиправною та стягнення боргу - без
змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий
С.В. Білуга

Судді
О.І. Гаманко

А.Ф. Загородній