Справа № 822/1236/13-а
Суддя: Бухтіярова І.О.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року м.
Київ К/800/32175/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Бухтіярової І.О., Костенка М.І.,
Приходько І.В.,розглянувши у
попередньому судовому засіданні
касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому
Хмельницької області Державної
податкової служби

на постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 05.04.2013 року

та постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2013 року

у справі № 822/1236/13-а

за позовом державного підприємства
«Новатор» (далі - позивач, ДП «Новатор»)

до Державної податкової інспекції у м.
Хмельницькому (далі - відповідач, ДПІ у
м. Хмельницькому)

третя особа на стороні відповідача
Головне управління Державної
казначейської служби України у
Хмельницькій області (далі - третя
особа, ГУ ДКСУ у Хмельницькій області)

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень і стягнення
заборгованості з відшкодування
податку на додану вартість, -

ВСТАНОВИЛА:

ДП «Новатор» звернулось у березні 2013
року до суду з позовом до ДПІ у м.
Хмельницькому, у якому, з урахуванням
заяви про зменшення позовних вимог,
просило визнати протиправними та
скасувати податкові
повідомлення-рішення від 20.12.2012 року №
, № в частині зменшення суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на суму 3182,00 гривні і
накладення штрафу у сумі 2050,00 гривень,
стягнути з Державного бюджету України
борг з бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість у сумі 3182,00
гривні.

Постановою Хмельницького окружного
адміністративного суду від 05.04.2013 року
позов задоволено: скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м.
Хмельницькому від 20.12.2012 року №
та № в частині зменшення суми
від'ємного значення і розміру
відшкодування податку на додану
вартість за вересень-жовтень 2012 року
відповідно на суму 3182,00 гривні та
накладення штрафу у сумі 2050,00 гривень.

Постановою Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2013 року
постанова Хмельницького окружного
адміністративного суду від 05.04.2013 року
скасована в частині визнання
протиправними та скасування
податкових повідомлень-рішень № ,
№ за основним платежем у розмірі
1181,00 гривня та стягнення бюджетного
відшкодування на суму 1181,00 гривня. В цій
частині прийнято нову постанову, якою
відмовлено у задоволенні позовних
вимог ДП «Новатор». В решті постанову
Хмельницького окружного
адміністративного суду від 05.04.2013 року
залишено без змін.

Не погоджуючись з рішеннями судів
попередніх інстанцій, відповідач подав
касаційну скаргу, в якій просить
скасувати рішення судів першої та
апеляційної інстанцій і прийняти нове
рішення, яким відмовити у задоволенні
позову у повному обсязі. Посилається на
порушення судами норм матеріального та
процесуального права.

Позивач у своїх запереченнях на
касаційну скаргу зазначає, що рішення
судів попередніх інстанцій є законними
та обґрунтованими, прийняті з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, вважає касаційну
скаргу відповідача необґрунтованою, а
тому просить залишити касаційну скаргу
без задоволення, а рішення судів першої
та апеляційної інстанцій - без змін.

Третя особа заяву про приєднання до
касаційної скарги відповідача або
заперечень на касаційну скаргу не
надала.

Справу розглянуто у попередньому
судовому засіданні відповідно до ст. 2201
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Заслухавши доповідь судді-доповідача
про обставини, необхідні для ухвалення
судового рішення судом касаційної
інстанції, дослідивши доводи
касаційної скарги, матеріали справи,
судові рішення, суд касаційної
інстанції дійшов висновку, що
касаційна скарга не підлягає
задоволенню з наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що відповідачем проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача з питань
підтвердження взаємовідносин з
платниками податків - ТОВ «Баріон», ТОВ
«Рівненський ливарний завод», ПП Фірма
«Орхідея», ТОВ «Торгівельна компанія
Криниченька» за вересень 2012 року, за
результатами якої складено акт №
6936/15-3/22987900 від 07.12.2012 року, в якому
зафіксовано завищення суми від'ємного
значення вересня 2012 року на 4099,00
гривень.

На підставі зазначеного акту перевірки
податковим органом прийнято податкові
повідомлення-рішення від 20.12.2012 року: №
, яким позивачу зменшено суму
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість у розмірі 4099,00 гривень
та застосовано штрафні санкції в сумі
2050,00 гривень; № , яким позивачу
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість у
розмірі 4099,00 гривень.

З акту перевірки вбачається, що
висновки ДПІ у м. Хмельницькому
ґрунтуються на тому, що перевіркою не
підтверджено правомірність формування
податкового кредиту на дану суму по
податковим накладним, отриманим від
ТОВ «Торгівельна компанія
Криниченька» у сумі 2002,00 гривні, від ТОВ
«Баріон» у сумі 916,00 гривень та ЗАТ
«Рівненський ливарний завод» у сумі
1181,00 гривня.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги повністю, дійшов
висновку про протиправність
оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень від 20.12.2012 року №
, № в частині зменшення суми
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість на суму 3182,00 гривні і
накладення штрафу у сумі 2050,00 гривень
та про правомірність стягнення з
Державного бюджету України на користь
позивача боргу з бюджетного
відшкодування з податку на додану
вартість у сумі 3182,00 гривні.

В свою чергу суд апеляційної інстанції,
частково скасовуючи рішення суду
першої інстанції та частково
задовольняючи позовні вимоги, з яким
погоджується і колегія суддів
касаційної інстанції, виходив з
наступного.

Суд першої інстанції, задовольняючи
позовні вимоги, керувався тим, що
відповідно до п. 200.1 ст. 200 Податкового
кодексу України (далі - ПК України) сума
податку, що підлягає сплаті
(перерахуванню) до Державного бюджету
України або бюджетному відшкодуванню,
визначається як різниця між сумою
податкового зобов'язання звітного
(податкового) періоду та сумою
податкового кредиту такого звітного
(податкового) періоду.

Згідно п.198.1 ст.198 ПК України право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій, зокрема, з придбання або
виготовлення товарів (у тому числі в
разі їх ввезення на митну територію
України) та послуг.

Відповідно до п.198.6 ст.198 ПК України не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог статті 201 цього
Кодексу) чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченими пунктом 201.11 статті 201
цього Кодексу.

Також, відповідно до п. 201.1 ст. 201 ПК
України платник податку зобов'язаний
надати покупцю (отримувачу) на його
вимогу підписану уповноваженою
платником особою та скріплену печаткою
(за наявності) податкову накладну, в
якій зазначаються в окремих рядках
такі обов'язкові реквізити: порядковий
номер податкової накладної; дата
виписування податкової накладної;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
продавця товарів/послуг; податковий
номер платника податку (продавця та
покупця); місцезнаходження юридичної
особи - продавця або податкова адреса
фізичної особи - продавця,
зареєстрованої як платник податку;
повна або скорочена назва, зазначена у
статутних документах юридичної особи
або прізвище, ім'я та по батькові
фізичної особи, зареєстрованої як
платник податку на додану вартість, -
покупця (отримувача) товарів/послуг;
опис (номенклатура) товарів/послуг та
їх кількість, обсяг; ціна постачання
без урахування податку; ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; вид цивільно-правового
договору; код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Відповідно до пункту 2 статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні» від
16.07.1999 року № 996-XIV, податкова звітність
ґрунтується на даних бухгалтерського
обліку, що ведеться підприємством.
Підставою для бухгалтерського обліку
господарських операцій є первинні
документи, які згідно з вищезазначеним
Законом є документами, що містять
відомості про господарські операції та
підтверджують їх здійснення.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що у податковій накладній
№ 35 від 21.09.2012 року зазначено договір
поставки від 30.08.2012 року № 466, укладений
між ТОВ «Криниченька» та ДП «Новатор» в
усній формі, що не заборонено нормами
чинного законодавства.

Фактичне виконання зазначеного
договору встановлено судами
попередніх інстанцій при дослідженні,
наявних у матеріалах справи, листа щодо
відвантаження металопродукції,
рахунку-фактури, платіжного
дорученням, податкової накладної,
видаткової накладної, приходного
ордеру.

Суди попередніх інстанцій дійшли
обґрунтованих висновків щодо
безпідставності твердження
відповідача, що укладені позивачем
договори не спрямовані на реальне
настання господарських наслідків, що
обумовлені ними, та спростовуються
матеріалами справи. Оскільки, судами
попередніх інстанцій при дослідженні
наданих позивачем належним чином
засвідчених копій документів,
встановлено, що останні відповідають
вимогами первинних документів у
розумінні статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», та є підставою
для бухгалтерського та податкового
обліку. З огляду на що колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновками судів першої та апеляційної
інстанцій про обґрунтованість
позовних вимог в цій частині.

Однак, колегія суддів касаційної
інстанції вважає, що суд першої
інстанції дійшов хибного висновку щодо
правомірності віднесення до
податкового кредиту сум за правочином,
укладеним між позивачем та ЗАТ
«Рівненський ливарний завод» та
погоджується з висновками суду
апеляційної інстанції, який скасовуючи
рішення суду першої інстанції в цій
частині, виходив з наступного.

Згідно з п. 187.1 ст. 187 ПК України датою
виникнення податкових зобов'язань з
постачання товарів/послуг вважається
дата, яка припадає на податковий
період, протягом якого відбувається
будь-яка з подій, що сталася раніше: а)
дата зарахування коштів від
покупця/замовника на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів/послуг, що підлягають
постачанню, а в разі постачання
товарів/послуг за готівку - дата
оприбуткування коштів у касі платника
податку, а в разі відсутності такої -
дата інкасації готівки у банківській
установі, що обслуговує платника
податку; б) дата відвантаження товарів,
а в разі експорту товарів - дата
оформлення митної декларації, що
засвідчує факт перетинання митного
кордону України, оформлена відповідно
до вимог митного законодавства, а для
послуг - дата оформлення документа, що
засвідчує факт постачання послуг
платником податку.

Пунктом 198.2 статті 198 ПК України
встановлено, що датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, між позивачем
(покупець) та ЗАТ «Рівненський ливарний
завод» (постачальник) було укладено
договір № П-РЛЗ-Новатор-9 від 25.02.2009
року, за умовами якого постачальник
продає, а покупець купляє і оплачує
товар, найменування, ціна і кількість
якого вказані в додатку № 1.

Реальність операцій між даними
контрагентами підтверджується
наявними у матеріалах справи накладною
№ О40728 від 11.09.2012 року та приходним
ордером № 309 від 13.09.2012 року,
податковими накладними № 12 від 10.09.2012
року та № 13 від 11.09.2012 року, виставленим
рахунком на оплату № 508 від 30.08.2012 року,
сертифікатом якості, посвідченням про
відрядження та подорожнім листом
вантажного автомобіля, платіжним
дорученням № 6249 від 10.09.2012 року, що
відповідачем не заперечувалось.

Однак, як встановлено судом
апеляційної інстанції, позивачем 10.09.2012
року здійснено оплату на адресу
контрагента згідно платіжного
доручення № 6249 в сумі 6307,00 гривень, у
тому числі податок на додану вартість
1051,00 гривня, а тому ЗАТ «Рівненський
ливарний завод» повинен був видати на
адресу ДП «Новатор» податкову накладну
від 10.09.2012 року на суму 6307,00 гривень, у
тому числі ПДВ 1051,00 гривня. Проте в
порушення п. 187.1 ст. 187 ПК України
контрагентом було видано позивачу
податкові накладні № 12 від 10.09.2012 року
на суму 5882,00 гривні (у тому числі
податок на додану вартість 980,00 гривень)
та № 13 від 11.09.2012 року на суму 1205,00
гривень (у тому числі податок на додану
вартість 201,00 гривня). Та, як встановлено
судом апеляційної інстанції, зазначені
у податкових накладних суми у тому
числі податок на додану вартість не
відповідають загальній вартості
оплаченого товару.

Судом апеляційної інстанції вірно
встановлено, що податкові зобов'язання
позивача за укладеним з ЗАТ
«Рівненський ливарний завод»
договором виникли 10.09.2012 року з
настанням першої події - зарахування
коштів 6307,00 гривень, у тому числі
податок на додану вартість - 1051,00
гривня, а отже саме цією датою ЗАТ
«Рівненський ливарний завод» повинен
був видати позивачу податкову накладну
на визначену суму.

Разом з тим, встановлено ДП «Новатор»
не зверталось до ДПІ у м. Хмельницькому
стосовно порушення порядку виписки
контрагентом податкових накладних, а
тому колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції,
що права на включення даної суми до
податкового кредиту підприємство не
мало.

Таким чином колегія суддів касаційної
інстанції приходить до висновку, що
судом апеляційної інстанції
обґрунтовано відмовлено у задоволенні
позову в цій частині.

Крім того, колегія суддів погоджується
з висновками судів попередніх
інстанцій, що позовні вимоги про
стягнення на користь позивача належної
суми бюджетного відшкодування в сумі
2002,00 гривні також підлягають
задоволенню, з наступних підстав.

Згідно п. 200.15 ст. 200 ПК України, у разі
якщо за результатами перевірки сум
податку, заявлених до відшкодування,
платник податку або орган державної
податкової служби розпочинає
процедуру адміністративного або
судового оскарження, орган державної
податкової служби не пізніше
наступного робочого дня після
отримання відповідного повідомлення
від платника або ухвали суду про
порушення провадження у справі
зобов'язаний повідомити про це орган
Державного казначейства України. Орган
Державного казначейства України
тимчасово припиняє процедуру
відшкодування в частині оскаржуваної
суми до набрання законної сили судовим
рішенням.

З аналізу наведених норм законодавства
та встановлених фактичних обставин
справи, колегія суддів касаційної
інстанції вважає, що судом апеляційної
інстанції правомірно скасовано
постанову Хмельницького окружного
адміністративного суду від 05.04.2013 року
в частині визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень № , № за
основним платежем у розмірі 1181,00 гривня
та стягнення бюджетного відшкодування
на суму 1181,00 гривня, оскільки позивачем
неправомірно віднесено до складу
податкового кредиту суми податку на
додану вартість по господарським
операціям з ЗАТ «Рівненський ливарний
завод», які підтверджуються
податковими накладними, що не
відповідають загальній вартості
оплаченого товару.

Відповідно до п. 3 ст. 2201 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції відхиляє
касаційну скаргу і залишає рішення без
змін, якщо відсутні підстави для
скасування судового рішення.

Отже, колегія суддів прийшла до
висновку, що в межах касаційної скарги
порушень судом апеляційної інстанції
норм матеріального та процесуального
права при вирішенні цієї справи не
допущено. Правова оцінка обставин у
справі дана вірно, а тому касаційну
скаргу слід відхилити, а оскаржуване
судове рішення апеляційної інстанції
залишити без змін.

На підставі викладеного та керуючись
ст. ст. 220-231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Касаційну скаргу Державної податкової
інспекції у м. Хмельницькому
Хмельницької області Державної
податкової служби - відхилити.

Постанову Вінницького апеляційного
адміністративного суду від 22.05.2013 року
у справі № 822/1236/13-а - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути
переглянута з підстав, у порядку та в
строки, встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя: підпис (підпис)
І. О. Бухтіярова Судді: підпис
(підпис) М. І. КостенкоПомічник судді
підпис (підпис) І. В. Приходько З
оригіналом згідно З оригіналом згідно
З оригіналом згідно

Помічник судді
Паніотова В.Г.