Справа № К-29761/10-С
Суддя: Ланченко Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-03 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"03" березня 2014 р. м. Київ
К-29761/10

Вищий адміністративний суд України в
складі колегії суддів:

головуючого Ланченко Л.В.

суддів Пилипчук Н.Г.

Цвіркуна Ю.І.

розглянувши у порядку письмового
провадження касаційну скаргу

Товариства з обмеженою
відповідальністю (ТОВ) «Морський
спеціалізований порт «Ніка-Тера»

на постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2010

у справі №6/310/08

за позовом ТОВ «Морський
спеціалізований порт «Ніка-Тера»

до Спеціалізованої державної
податкової інспекції по роботі з
великими платниками податків у
м.Миколаєві

про скасування податкових
повідомлень-рішень, -

ВСТАНОВИВ:

Постановою Господарського суду
Миколаївської області від 21.08.2008 позов
задоволено. Скасовано податкові
повідомлення-рішення СДПІ по роботі з
ВПП у м.Миколаєві №00003537/0 від 03.07.2008,
№00003637/0 від 03.07.2008 і без зазначення дати
№00003437/0 та №00003337/0.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2010
постанову Господарського суду
Миколаївської області від 21.08.2008
скасовано, постановлено нову, якою в
задоволенні позовних вимог
відмовлено.

У справі відкрито касаційне
провадження за касаційною скаргою
позивача, у якій ставиться питання про
скасування рішення суду апеляційної
інстанції та залишення в силі рішення
суду першої інстанції, з підстав
порушення норм матеріального права.

Перевіривши повноту встановлення
обставин справи та правильність їх
юридичної оцінки в судових рішеннях,
колегія суддів дійшла висновку, що
касаційна скарга підлягає
задоволенню, виходячи з такого.

На підставі актів невиїзних
документальних перевірок з питань
дотримання позивачем вимог
податкового законодавства з податку на
додану вартість під час відображення
операцій з ТОВ «Кібер-Юг» та ТОВ
Компанією «Південьметалбуд», прийняті
оспорювані податкові
повідомлення-рішення від 03.07.2008 №00003537/0
про зменшення суми бюджетного
відшкодування ПДВ за серпень 2007 року в
розмірі 25246,00 грн.; від 03.07.2008 №00003637/0 про
зменшення суми бюджетного
відшкодування ПДВ за вересень 2007 року в
розмірі 11045,00 грн.; від 03.07.2008 №00003437/0 про
зменшення суми бюджетного
відшкодування ПДВ за жовтень 2007 року в
розмірі 5755,00 грн.; від 03.07.2008 №00003337/0 про
зменшення суми бюджетного
відшкодування за листопад 2007 року в
розмірі 47850,00 грн.

Суд касаційної інстанції знаходить
правильним висновок суду першої
інстанції, що позивач має право на
відшкодування ПДВ у вищезазначеній
сумі, оскільки виконав всі передбачені
ст. 7 Закону України «Про податок на
додану вартість» від 03.04.1997 №168/97-ВР
умови для цього, а саме, до бюджетного
відшкодування заявив ту частину
від'ємного значення, яка дорівнює сумі
ПДВ, яку позивач сплатив у попередньому
податковому періоді постачальникам
товарів.

Наявність у позивача бюджетного
відшкодування у відповідних сумах
відповідачем не заперечувалось,
підставою для зменшення заявленої
позивачем до відшкодування суми
податку на додану вартість, стали
висновки актів перевірки, що не
дивлячись на формальне підтвердження
заявленої до відшкодування суми, на час
прийняття рішення за наслідками
перевірки неможливо підтвердити факт
сплати податкових зобов'язань
контрагентами у ланцюгу до виробника.

Скасовуючи постанову суду першої
інстанції, суд апеляційної інстанції
дійшов висновку, що не підтвердження
сплати податку на додану вартість до
бюджету третіми постачальниками в
ланцюгу постачання у відповідних
періодах позбавляє позивача права на
отримання такого відшкодування з
бюджету, а також погодився з доводами
відповідача безтоварність зазначених
господарських операцій, з огляду на
відсутність доказів транспортування
товарів.

Суд касаційної інстанції знаходить
такі висновки суду апеляційної
інстанції безпідставними, оскільки,
виходячи з аналізу норм пп.7.7.1 - 7.7.2 п.7.7
ст.7 Закону України «Про податок на
додану вартість» та суті бюджетного
відшкодування, розкритій в п. 1.8 ст. 1
названого Закону, що полягає у
поверненні з бюджету надмірно
сплаченого податку, необхідною умовою
бюджетного відшкодування виступає
фактична сплата цього податку
постачальнику товарів (послуг) в ціні
придбання таких товарів (послуг).

Не підтвердження декларування
податкових зобов'язань
постачальниками безпосередніх
контрагентів позивача в ланцюгу, з
якими у позивача відсутні
взаємовідносини, не може бути
підставою для донарахування йому
податкових зобов'язань з податку на
додану вартість.

Вимога пункту 1.8 статті 1 Закону України
«Про податок на додану вартість» щодо
надмірної сплати податку на додану
вартість як необхідної умови
повернення з бюджету сум цього податку
його платникові стосується саме цього
платника і сплати ним податку у ціні
придбання товарів (послуг) їх
постачальникам.

Якщо контрагент не виконав свого
зобов'язання по сплаті податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме щодо цієї
особи. Зазначена обставина не є
підставою для позбавлення платника
податку права на податковий кредит та
відповідно бюджетного відшкодування
сум податку на додану вартість у разі,
якщо останній виконав усі передбачені
законом умови щодо отримання такого
відшкодування та має всі документальні
підтвердження розміру свого
податкового кредиту.

Не можуть бути підставою для інших
висновків доводи відповідача, що
спірні операції не мали реального
товарного характеру, оскільки вони
засновані на припущеннях, що
суперечить ст.159 КАС України. В акті
перевірки встановлено наявність у
позивача необхідних первинних
документів на підтвердження придбання
товарно-матеріальних цінностей, у той
час як товарно-транспортні накладні є
основними документами на перевезення
вантажів, тобто є обов'язковими для
перевізників, однак не є документами
первинного бухгалтерського обліку, що
підтверджують обставини придбання та
продажу товарно-матеріальних
цінностей.

За таких обставин, висновки суду першої
інстанції про відсутність у
податкового органу правових підстав
для прийняття оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень ґрунтуються на
правильному застосуванні норм
матеріального права, рішення суду
першої інстанції постановлене з
додержанням норм матеріального та
процесуального права, правова оцінка
обставинам у справі дана вірно і
скасовано судом апеляційної інстанції
помилково.

Керуючись ст. ст. 222, 223, 226, 230 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю «Морський
спеціалізований порт «Ніка-Тера»
задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 14.07.2010
скасувати.

Постанову Господарського суду
Миколаївської області від 21.08.2008
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі.
Заява про перегляд судового рішення в
адміністративній справі Верховним
Судом України може бути подана з
підстав, в порядку та у строки
встановлені ст.ст.236-238 КАС України.

Головуючий
Л.В.Ланченко

Судді
Н.Г.Пилипчук

Ю.І.Цвіркун