Справа № 9101/184569/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
________________________________________________________________________
________________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

Іменем України

"14" січня 2014 р. справа №
2а/0470/7485/12

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко О.М.
(доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Комар
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою ОСОБА_1

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.08.2012 р. у справі № 2а/0470/7485/12

за позовом ОСОБА_1

до прокуратури Ленінського району м.
Дніпропетровська

про зобов'язання вчинити певні дії, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом, в
яком просив визнати протиправними дії
прокуратури Ленінського району м.
Дніпропетровська, що виразилися у
недотриманні строків передбачених
Законом України «Про звернення
громадян» у наданні позивачу відповіді
на його звернення; зобов'язати
відповідача надати відповідь на його
звернення від 07.02.2012 року та
компенсувати моральну шкоду у розмірі
10 000 грн.

Судом першої інстанції у задоволенні
позову відмовлено в повному обсязі.
Постанова суду мотивована тим, що
органи прокуратури при розгляді
звернення позивача та наданні йому
відповіді дотримались вимог Закону
України «Про звернення громадян» та
інших нормативно-правових актів.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач оскаржив її в
апеляційному порядку, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи,
неповне з'ясування судом обставин
справи.

Просить скасувати постанову суду
першої інстанції та задовольнити
позовні вимоги.

Апеляційну скаргу обґрунтував тим, що
судом першої інстанції не в
повному обсязі встановлені обставини
справи, вважає що відповідач не надав
належних доказів на
підтвердження факту направлення
відповіді позивачу
на його звернення. Відповідь позивачем
на його заяву-скаргу від 07.02.2012 року
станом на момент розгляду справи від
органів прокуратури не отримано, що
вказує на
порушення вимог Закону України «Про
звернення громадян» та Інструкції з
діловодства в органах
прокуратури України. Одночасно апелянт
не згоден зі змістом
відповіді та вважає її формальною,
наданою без дослідження викладених у
його заяві-скарзі доводів.

У судовому засіданні позивач - ОСОБА_1
підтримав доводи апеляційної скарги та
просив її задовольнити.

Представник відповідача - Овчар Т.В.
заперечував проти задоволення
апеляційної скарги та просив залишити
постанову суду першої інстанції без
змін.

Дослідивши докази, наявні в матеріалах
справи, перевіривши в межах доводів
апеляційної скарги дотримання судом
першої інстанції норм матеріального та
процесуального права, суд дійшов
висновку, що апеляційна скарга
підлягає частковому задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що 07.02.2012
року позивач звернувся до прокуратури
м. Дніпропетровська із заявою-скаргою з
приводу неправомірних дій з боку ТОВ
«Еконологія України» та просив
здійснити заходи реагування з цього
приводу.

Дане звернення 14 лютого 2012 року за
належністю було направлено до
прокуратури Ленінського району м.
Дніпропетровська для розгляду по суті.

15 лютого 2012 року звернення позивача
було зареєстровано в органах
прокуратури Ленінського району м.
Дніпропетровська за вх. 177.

Судом першої інстанції під час
розгляду справи встановлено, що
відповідачем дане звернення
розглянуто та надано письмову
відповідь.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що відповідачем надані
відповідні докази, які підтверджують
надання та відправлення, у встановлені
законом строки, відповіді на звернення
позивача.

Колегія суддів не погоджується з даним
висновком суду першої інстанції з
огляду на наступне.

Згідно ст. 20 Закону України «Про
звернення громадян» та п. 3.7 Інструкції
про порядок розгляду і
вирішення звернень та особистого
прийому в органах прокуратури
України, затвердженої Наказом
Генеральної прокурори України від
21.06.2011 № 9гн, звернення розглядаються і
вирішуються у термін не більше одного
місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від
дня їх отримання. Якщо в місячний
термін вирішити порушені у
зверненні питання неможливо, керівник
відповідного органу,
підприємства, установи, організації
або його заступник встановлюють
необхідний термін для його розгляду,
про що повідомляється особі, яка подала
звернення. При цьому загальний термін
вирішення питань, порушених у
зверненні, не може перевищувати сорока
п'яти днів.

Термін розгляду пропозицій, заяв та
скарг обчислюється з дня, наступного за
днем, з якого починається строк (таким
днем є день їх надходження та
реєстрації в органі чи установі
юстиції), по день направлення заявнику
відповіді на його звернення. Якщо
останній день терміну розгляду
звернення припадає на неробочий день,
то за останній день терміну вважається
перший після нього робочий день.

Як вбачається з матеріалів справи
звернення позивача в органах
прокуратури Ленінського району м.
Дніпропетровська зареєстровано 15.02.2012
року, отже день з якого починається
перебіг строку - 16.02.2012.

Відповідачем дійсно надано суду першої
інстанції копію відповіді, яка за його
поясненнями була направлена позивачу в
строк, а саме 28.02.2012 року за вих. № 56.
Даний вихідний номер та дата зазначені
на відповіді.

Для підтвердження направлення
відповіді відповідачем надано
відправний реєстр від 28.02.2012 року, який
знаходиться в матеріалах справи (а.с. 41).

Колегія суддів не приймає даний доказ
до уваги виходячи з наступних норм.

Відповідно до п.п. 7.1. п. 7 Інструкції з
діловодства в органах прокуратури
України, затвердженої наказом
Генеральної прокуратури України від 1
квітня 2010 року № 18 (далі - Інструкція)
вихідні документи обробляються
секретаріатом і надсилаються
адресатам централізовано в день їх
одержання від структурних підрозділів
(виконавця) або не пізніше наступного
робочого дня.

Згідно п.п. 7.11, 7.13. п. 7 Інструкції
документи, які надсилаються простою
поштовою кореспонденцією,
враховуються у поштових реєстрах або
книзі (додаток 25 до Інструкції), де
вказується номер листування та дані
адресата.

У прокуратурах районного рівня при
відправленні кореспонденції поштовим
зв'язком ведуться щоденні реєстри
(списки) відправлених документів.
Реєстр повинен містити дату
відправлення, номер вказаного
документа, прізвище (назву) адресата,
поштову адресу, на яку здійснюється
відправка. Строки зберігання таких
реєстрів аналогічні строкам
зберігання книг обліку вихідної
кореспонденції.

У кінці робочого дня реєстр
закривається, підписується
працівником, який забезпечує ведення
діловодства в прокуратурі, та
підшивається до відповідної справи.

На думку колегії суддів відправний
реєстр, який був наданий відповідачем
не відповідає вищезазначеним вимогам,
а саме, формі реєстру, наведеній у
додатку № 25 до п. 7.11 Інструкції. Крім
того, відповідно до ч. 2 ст. 71 КАС України
відповідачем, на якого покладено
обов'язок щодо доказування
правомірності прийняття свого рішення,
дії чи бездіяльності, у даному випадку
надання відповіді на звернення
позивача та направлення її на його
адресу, не доведено.

У своїй апеляційній скарзі відповідач
вказує на неналежний зміст відповіді
відповідача, а саме на відсутність
належного реагування та формальність.

Колегія суддів зазначає, що зміст
відповіді не є предметом спору у даній
справі, а отже даний факт не
приймається до уваги.

Щодо відмови у частині позовних вимог з
приводу проведення відповідачем
судового розслідування, притягнення
винних осіб до адміністративної
відповідальності та відшкодування
моральної шкоди позивачу у розмірі 10 000
грн., апеляційний суд погоджується з
висновком суду першої інстанції судом
першої інстанції з огляду на наступне.

Приводами для проведення службового
розслідування чи службової перевірки
можуть бути звернення громадян,
повідомлення органів дізнання,
слідства та суду.

Проте, призначення службового
розслідування чи службової перевірки з
будь-якого приводу відноситься до
виключної компетенції уповноважених
керівників органів прокуратури.

З огляду на встановлені у справі
обставини, відсутні будь-які підстави
для стягнення на користь позивача
моральної шкоди, оскільки вимогу про
стягнення моральної шкоди позивач не
обґрунтував.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції порушив норми
матеріального та процесуального права,
що призвело до неправильного вирішення
справи, неповно з'ясував обставин, що
мають значення для
справи; висновки суду не відповідають
цим обставинам, що є
підставою для скасування постанови
суду з ухваленням нового рішення
відповідно до ст. 202 КАС України.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 202 Кодексу
адміністративного судочинства,
апеляційний суд, -

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
15.08.2012 р. у справі № 2а/0470/7485/12 скасувати.

Позов задовольнити частково.

Визнати протиправним несвоєчасне
надання відповіді на звернення ОСОБА_1
від 07.02.2012 року та зобов'язати
прокуратуру Ленінського району м.
Дніпропетровська надати відповідь на
його адресу протягом розумного строку.

В решті позовних вимог - відмовити.

Постанова апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун