Справа № 2а-3/12
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/800/2685/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Чумаченко Т. А., секретаря судового
засідання Левіної А. А.,

за участю: прокурора - Чубенка В. В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу Заступника
прокурора Київської області на
постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 23
травня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року у справі за
позовом Заступника прокурора
Києво-Святошинського району Київської
області, в інтересах держави в особі
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації Київської
області, Головного управління
Держкомзему у Київській області до
Лісниківської сільської ради, третя
особа: ОСОБА_4, про визнання
протиправним та скасування рішення,

встановив:

Прокурор Києво-Святошинського району
Київської області в інтересах держави
в особі Києво-Святошинської районної
державної адміністрації, Головного
управління Держкомзему у Київській
області звернувся з позовом до
Лісниківської сільської ради про
визнання протиправним та скасування
рішення ради № 65/18 від 30 серпня 2008 року.

Постановою Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 23
травня 2012 року, залишеною без змін
ухвалою Київського апеляційного
адміністративного суду від
22 листопада 2012 року, в задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з рішеннями судів,
прокурор звернувся з касаційною
скаргою на них, в якій, посилаючись на
порушення судами норм матеріального і
процесуального права, просив їх
скасувати та ухвалити нове рішення,
яким позов задовольнити.

Заперечення не надходили.

Заслухавши доповідача, пояснення
прокурора, перевіривши правильність
застосування судами першої та
апеляційної інстанцій норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів приходить до висновку,
що касаційна скарга підлягає
задоволенню частково.

Судами встановлено, що розпорядженням
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації від 02
листопада 2006 року № 854 затверджено
проект щодо припинення права
постійного користування земельною
ділянкою ДП «Боярська лісова дослідна
станція», площею 9,7999 га (ліси І групи,
вкриті лісом), в зв'язку з добровільною
відмовою, віднесено вказану земельну
ділянку до земель запасу.

Рішенням Лісниківської сільської ради
"Про надання дозволу на складання
проекту землеустрою, щодо відведення
земельної ділянки у власність для
будівництва та обслуговування
житлового будинку, господарських
будівель і споруд в АДРЕСА_1
гр. ОСОБА_4" № 65/18 від 30 серпня 2008 року
вирішено надати громадянці ОСОБА_4
дозвіл на складання проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки у власність для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд,
площею 0,25 га, в АДРЕСА_1.

Не погоджуючись з цим рішенням ради,
прокурор звернувся з позовом до
адміністративного суду. Позов
мотивований тим, що при прийнятті
оскаржуваного рішення відповідач
порушив порядок зміни цільового
призначення земельної ділянки.
Зазначена земельна ділянка є землями
лісового фонду, які віднесені до
категорії лісів I групи, й на момент
прийняття Лісниківською сільською
радою вказаного рішення перебували в
комунальній власності.

Також прокурор наголошує, що
оскаржуване рішення прийняте з
порушенням розпорядження Кабінету
Міністрів України № 610-р від 10 квітня 2008
року.

Суди першої та апеляційної інстанцій
дійшли висновку, що підстави для
задоволення позову відсутні.

Колегія суддів вважає висновки судів
передчасними.

Відмовляючи в задоволенні позову, суди
послались на те, що розпорядження
Києво-Святошинської районної
державної адміністрації № 854 від 02
листопада 2006 року є чинним та не
скасоване у встановленому законом
порядку.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, що на час розгляду
справи вказане розпорядження є чинним,
а отже посилання прокурора на
незаконність цього розпорядження в
межах цієї справи є безпідставним.

Між тим, на думку колегії суддів, судами
неповно дана оцінка доводам прокурора
щодо порушення вимог земельного та
лісового законодавства.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Земельні відносини, що виникають при
використанні лісів, як зазначено в
частині 2 статті 3 ЗК України,
регулюються цим Кодексом,
нормативно-правовими актами про ліси,
якщо вони не суперечать цьому Кодексу.

Стаття 57 ЛК України визначає вимоги
щодо порядку та умов зміни цільового
призначення земельних лісових ділянок
з метою їх використання в цілях, не
пов'язаних з веденням лісового
господарства.

Так, зміна цільового призначення
земельних лісових ділянок з метою їх
використання в цілях, не пов'язаних з
веденням лісового господарства,
провадиться органами виконавчої влади
або органами місцевого самоврядування,
які приймають рішення про передачу цих
земельних ділянок у власність або
надання у постійне користування
відповідно до Земельного кодексу
України. Зміна цільового призначення
земельних лісових ділянок з метою їх
використання для житлової, громадської
і промислової забудови провадиться
переважно за рахунок площ, зайнятих
чагарниками та іншими малоцінними
насадженнями. Зміна цільового
призначення земельних лісових ділянок
здійснюється за погодженням з органами
виконавчої влади з питань лісового
господарства та з питань охорони
навколишнього природного середовища
Автономної Республіки Крим,
територіальними органами центральних
органів виконавчої влади з питань
лісового господарства та охорони
навколишнього природного середовища.

Аналогічне положення міститься й у
статті 20 ЗК України.

Всі землі в Україні (включаючи острови
і землі, зайняті водоймами) мають
цільове призначення, яке
встановлюється, в залежності від
юрисдикції, органами державної влади
чи органами місцевого самоврядування
(ст. 18, ст. 20 ЗКУ).

За своїм основним цільовим
призначенням землі поділяються на такі
категорії:

а) землі сільськогосподарського
призначення; б) землі житлової та
громадської забудови; в) землі
природно-заповідного та іншого
природоохоронного призначення; г)
землі оздоровчого призначення; ґ) землі
рекреаційного призначення; д) землі
історико-культурного призначення;
е) землі лісогосподарського
призначення; є) землі водного фонду; ж)
землі промисловості, транспорту,
зв'язку, енергетики, оборони та іншого
призначення.

Проте, при розгляді справи судами не
перевірено, чи дотримано відповідачем
вказаного порядку зміни цільового
призначення земельної ділянки.

Суд першої інстанції вказує на те, що в
матеріалах справи відсутні докази
того, що вказана земельна ділянка за
цільовим призначенням є земельною
ділянкою лісогосподарського
призначення.

На думку колегії суддів, такий висновок
суду є передчасним, оскільки судом не
витребовувалися докази щодо з'ясування
цільового призначення цієї земельної
ділянки.

Судами обох інстанцій вказаним
обставинам оцінка не надавалася.

Неповне з'ясування обставин у справі є
підставою для скасування рішень судів
та направлення справи на новий розгляд
до суду першої інстанції.

Керуючись статтями 220, 221, 223, 227, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

ухвалив :

Касаційну скаргу заступника прокурора
Київської області задовольнити
частково.

Постанову Києво-Святошинського
районного суду Київської області від 23
травня 2012 року та ухвалу Київського
апеляційного адміністративного суду
від 22 листопада 2012 року скасувати, а
справу направити на новий розгляд до
суду першої інстанції.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав, у
строк та у порядку, визначеними
статтями 237, 238, 239-1 КАС України.

Судді: