Справа № 2а-24069/10/0570
Суддя: Тарасенко І.М.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

20 березня 2014 р.
Справа №2а-24069/10/0570

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 14 год. 50
хв.

Донецький окружний адміністративний
суд у складі:

головуючого судді
Тарасенка І.М.,

за участю

секретаря судового засідання
Кусти Ю.Ф.,

представника позивача
ОСОБА_1,

представника відповідача 1
Кравця О.ОСОБА_5,

представник відповідач 2
Нємова Ю.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду за адресою: м.
Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської дивізії,
17, адміністративну справу за позовом
ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Донецького
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Донецькій області про скасування
наказів, поновлення на посаді та
стягнення грошового утримання за час
вимушеного прогулу, -

В С Т А Н О В
И В:

ОСОБА_4 звернувся до суду із позовною
заявою до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Донецького
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Донецькій області про скасування
наказів, поновлення на посаді та
стягнення грошового утримання за час
вимушеного прогулу.

В обґрунтування позовних вимог позивач
посилається на те, що наказом
Донецького міського управління ГУ МВС
України від 08.04.2010 року № 107 його
попереджено про неповну посадову
відповідність та наказом ГУ МВС
України в Донецькій області від 12.04.2010
року№ 407 погоджено дисциплінарне
стягнення відносно позивача.

Також, позивач зазначив, що на підставі
наказів № 789 від 10.06.2010 року та № 246 о/с
від 05.07.2010 року його звільнено з органів
внутрішніх справ України, у запас, за
пунктом 66 (за скоєння вчинків, що
дискредитують звання рядового і
начальницького складу) «Положення про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України».З наказом №
246 був ознайомлений та отримав копію
витягу з наказу під підпис 07.07.2010 року,
а також трудову книжку сер. НОМЕР_1.

Крім того, позивач зазначив, що 20.05.2010
року прокуратурою міста Донецька, по
факту наявності в діях ОСОБА_4 ознак
злочинів, передбачених ст.ст. 15 ч. 2, 190 ч.
2, 27 ч. 4, 369 ч. 1 Кримінального кодексу
України прийнято постанову про
порушення кримінальної справи. Однак,
на момент подання позовної заяви до
суду позивачу прокуратурою міста
Донецька не було висунуто
обвинувачення в скоєні будь-якого
злочину.

На думку позивача вказані накази
порушують його права та інтереси, у
зв'язку з чим він звернувся до суду.

В судовому засіданні представник
позивача позовні вимоги підтримав,
надав пояснення аналогічні тим, що
викладені в адміністративному позові,
просив позов задовольнити.

Представник відповідача 1 - Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог, просив
відмовити в їх задоволені, посилаючись,
зокрема на те, що управління приймаючи
оскаржувані накази, діяло в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
законодавством, з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення і не порушило права і
законні інтереси позивача.

Також, Управлінням проведено службове
розслідування за фактом порушення
прокуратурою м. Донецька кримінальної
справи № 85-497 за ознаками злочину,
передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 190 ч 2, 27 ч. 4, 369
ч. 1 КК України відносно
оперуповноваженого СКР Київського РВ
Донецького МУ ГУ МВС в Донецькій
області старшого лейтенанта міліції
ОСОБА_4, вказаним службовим
розслідуванням підтверджено та
доведено, що позивач своїми діями скоїв
вчинки, що дискредитують звання
рядового та начальницького складу ОВС
України, тобто здійснив публічні дії,
що ганьблять в очах громадськості
представника ОВС.

Крім того, представник відповідача 1
зазначив, що в подальшому з метою
усунення порушень вимог ст. 14
Дисциплінарного статуту ОВС України, в
частині накладання за кожне порушення
службової дисципліни лише одного
дисциплінарного стягнення, відповідно
до пункту 1 наказу ГУ МВС України в
Донецькій області від 20.10.2010 року № 1776
скасовано п. 1 наказу Донецького МУ ГУ
МВС в Донецькій області від 08.04.2010 року
№ 107 «Про порушення службової
дисципліни співробітниками Київського
РВ Донецького МУ та покарання винних»
та п.1 наказу ГУ МВС України в Донецькій
області від 12.04.2010 року № 407 «Про
надзвичайну подію в Київському РВ
Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області та покарання
винних», стосовно ОСОБА_4, як
нелегітимні.

Отже, вважає, що накази, які були
видані, відносно позивача є законними
та такими, що не суперечать нормам
чинного законодавства України, що
регулюють проходження служби в органах
внутрішніх справ.

Представник відповідача 2 - Донецького
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області в
судовому засіданні заперечував проти
задоволення позовних вимог та повністю
підтримав позицію представника
відповідача 1, при цьому зазначив, що
посилання позивача на затримку виплати
грошового забезпечення не ґрунтуються
на вимогах діючого законодавства,
оскільки на позивача не
розповсюджуються норми Кодексу
законів про працю України, всі кошти
були сплачені позивачу при його
зверненні до фінвідділу.

Представник відповідача 3 - Головного
управління Державної казначейської
служби України у Донецькій області в
судове засідання не з'явився, про час,
дату та місце розгляду справи
повідомлявся належним чином. 20.03.2014
року через канцелярію суду надав заяву
про розгляд справи без його участі,
позовні вимоги не визнає та просить суд
відмовити в їх задоволені в повному
обсязі.

Заслухавши пояснення представників
сторін, які з'явилися у судове
засідання, дослідивши матеріали
справи, з'ясувавши обставини справи та
перевіривши їх доказами, суд встановив
наступне.

Суспільні відносини, пов'язані зі
створенням правових, організаційних,
економічних та соціальних умов
реалізації громадянами України права
на державну службу, регулює Закон
України «Про державну службу», згідно
зі статтями 9 і 30 якого правовий статус
окремих категорій державних
службовців регулюється Конституцією
України, спеціальними законами та
Кодексом законів про працю України.

Правовідносини, пов'язані з
проходженням та звільненням з
публічної служби ОВС, регулюються
Законом України «Про міліцію»,
Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ,
Дисциплінарним статутом органів
внутрішніх справ, затверджений
Законом України від 22 лютого 2006 року та
іншими.

Положенням про проходження служби
рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ Української
РСР, затвердженим Постановою КМ
Української РСР від 29.07.1991 року (далі -
Положення) визначається порядок
проходження служби особами рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, їх права і обов'язки.

В судовому засіданні встановлено, що
позивач - ОСОБА_4 проходив службу в
органах внутрішніх справ України та з
липня 2007 року перебував на посаді
оперуповноваженого сектору
кримінального розшуку Київського
районного відділу Донецького міського
управління ГУ МВС України в Донецькій
області.

Так, у квітні 2010 року Донецьким МУ ГУ
МВС України в Донецькій області було
проведено службове розслідування
відносно оперуповноваженого СКР
Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС
України в Донецькій області старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_4, відносно
факту отримання хабара від гр. ОСОБА_5
за непритягнення його родича до
кримінальної відповідальності за
скоєння злочину та застосовано до
останнього дисциплінарне стягнення за
порушення службової дисципліни.

Відповідно до приписів ст. 1
Дисциплінарного статуту службова
дисципліна - це дотримання особами
рядового і начальницького складу
Конституції і законів України, актів
Президента України і Кабінету
Міністрів України, наказів та інших
нормативно-правових актів
Міністерства внутрішніх справ України,
підпорядкованих йому органів і
підрозділів та Присяги працівника
органів внутрішніх справ України.

Невиконання чи неналежне виконання
особою рядового або начальницького
складу службової дисципліни являється
дисциплінарним проступком (ст.2
Дисциплінарного статуту).

Згідно зі ст. 7 Дисциплінарного статуту
службова дисципліна базується на
високій свідомості та зобов'язує кожну
особу рядового іначальницького складу
дотримуватися законодавства,
неухильно виконувати вимоги Присяги
працівника органів внутрішніх справ
України, статутів,наказів начальників;
захищати і охороняти від протиправних
посягань життя,здоров'я, права та
свободи громадян; дотримуватися норм
професійної таслужбової етики; у
службовій діяльності бути чесною,
об'єктивною; сприятиначальникам у
зміцненні службової дисципліни,
забезпеченні законності тастатутного
порядку, припиняти протиправні дії
осіб, які їх учиняють.

Стаття 12 Дисциплінарного статуту та п.
62 Положення передбачають застосування
до осіб рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ за
порушення службових обов'язків та
дисципліни таких стягнень, як усне
зауваження, зауваження, догана, сувора
догана, попередження про неповну
посадову відповідність, звільнення з
посади, пониження в спеціальному
званні, звільнення з органів
внутрішніх справ (ОВС). Найбільш тяжким
стягненням є звільнення з органів
внутрішніх справ. Таке звільнення осіб
рядового і начальницького складу зі
служби проводиться через порушення
дисципліни та службову
невідповідність.

Відповідно до п. 66 Положення
встановлено, що особи рядового і
начальницького складу, які скоїли
вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення

Статтею 14 Дисциплінарного статуту
визначено, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
учиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення. Небажання
порушника надавати пояснення не
перешкоджає накладенню
дисциплінарного стягнення.

При визначенні виду дисциплінарного
стягнення мають враховуватися
тяжкість проступку, обставини, за яких
його скоєно, заподіяна шкода, попередня
поведінка особи та визнання нею своєї
вини, її ставлення до виконання
службових обов'язків, рівень
кваліфікації тощо.

Відповідно до приписів ст.ст. 20, 21
Дисциплінарного статуту ОВС України,
особа рядового або начальницького
складу має право усно чи письмово
послідовно звернутися зі скаргою щодо
накладення на неї дисциплінарного
стягнення до старшого прямого
начальника - аж до міністра внутрішніх
справ України або до суду.
Дисциплінарне стягнення може бути
оскаржено протягом трьох місяців з дня
ознайомлення з наказом особи, на яку
воно накладено.

Згідно ст.26 Дисциплінарного статуту
ОВС України, дисциплінарне стягнення
повинно відповідати тяжкості
вчиненого проступку і ступеню провини,
а при визначенні виду і міри покарання
беруться до уваги: характер проступку,
його наслідки, обставини, за яких його
було вчинено, попередня поведінка
винного, його ставлення до служби, стаж
служби і рівень кваліфікації.

Етичний кодекс працівника органів
внутрішніх справ України передбачає,
що працівники органів внутрішніх справ
зобов'язуються у своїй роботові
неухильно керуватись законодавством
України, виконувати норми
Дисциплінарного статуту. У службових і
позаслужбових стосунках з людьми, в
особистій поведінці бути зразком
чесності, тактовності, зовнішньої
охайності і внутрішньої
дисциплінованості, культури
спілкування, зокрема мовної.

Суд зазначає, що порядок проведення
службових розслідувань, що здійснюють
інспекції з особового складу, інші
підрозділи і посадові особи органів
внутрішніх справ у випадках
надзвичайних подій, правопорушень та
інших неправильних дій, скоєних
особами рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ,
визначений Інструкцією про порядок
проведення службових розслідувань в
органах внутрішніх справ України,
затвердженої наказом МВС України від
06.12.1991 року № 552 (далі - Інструкція № 552).

Відповідно до ч. 2 Інструкції № 552,
завданням службового розслідування є
повне, об'єктивне і всебічне
розслідування обставин порушень,
скоєних особами рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, виявлення причин і
умов, що сприяли їхньому скоєнню,
встановлення винних і забезпечення
правильного застосування чинних
нормативних актів для того, щоб кожний
винний був притягнутий до
відповідальності, а жоден невинний не
постраждав. Службове розслідування має
сприяти дотриманню законності,
викоренню випадків її порушення, а
також вихованню в особового складу
органів внутрішніх справ почуття
точного і безумовного дотримання
законодавства.

Крім того, суд звертає увагу на те, що
приписами статті 7 цієї Інструкції
передбачені підстави для проведення
службового розслідування є: заяви,
скарги, листи громадян; повідомлення
державних органів, громадських
організацій, телебачення, радіо та
інших засобів масової інформації;
повідомлення органів дізнання,
попереднього слідства, прокурора,
суду;повідомлення працівників органів
внутрішніх справ про допущені або
виявлені правопорушення.

Пунктом 9 Інструкції № 552 передбачено,
що службове розслідування
здійснюється в місячний термін з дня
надходження в орган внутрішніх справ
заяв, скарг, інформації або
повідомлення про порушення.

Таким чином, на виконання своїх
повноважень посадовими особами
Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області проведено службове
розслідування відносно
оперуповноваженого СКР Київського РВ
Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_4

Так, відповідно до висновку службового
розслідування, затвердженого
заступником начальника ГУ МВС України
в Донецькій області - начальником
Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області 27.04.2010 року
встановлено, що 10.03.2010 року до
Київського РВ Донецького МУ звернулась
гр. Ж. із заявою про притягнення до
кримінальної відповідальності
невідому особу, яка заволоділа її
майном, а саме: мобільним телефоном,
грошима в сумі 80 грн. та особистими
речами.

Зазначену заяву було зареєстровано до
ЖРЗСП Київського РВ ДМУ за №1540 та 19.02.2010
року сектором дізнання Київського РВ
ДМУ за вказаним фактом було порушено
кримінальну справу №04-38141 за ознаками
злочину, передбаченого ст. 186 КК
України.

Під час проведення
оперативно-розшукових заходів було
встановлено, що вкрадені мобільні
телефони («NOKIA-2650»i«NOKIA-7070») були
тимчасово увімкнуті у м. Слов'янську
Донецької області, у зв'язку з чим
30.03.3010 року керівництвом СКР Київського
РВ ДМУ було прийнято рішення про
направлення співробітників СРК РВ до
м. Слов'янська для встановлення осіб,
які скоїли вказаний злочин та
місцезнаходження вкрадених телефонів.

У ході проведення
оперативно-розшукових заходів у м.
Слов'янську співробітниками СКР РВ, а
саме: оперуповноваженими СКР
Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС
України в Донецькій області старшим
лейтенантом міліції ОСОБА_7 та старшим
лейтенантом міліції ОСОБА_4 був
встановлений гр.. ОСОБА_7. який
займається реалізацією і скупкою
мобільних телефонів на одному з ринків
міста.

Опитаний працівниками СКР Київського
РВ Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області гр. ОСОБА_7. пояснив,
що 11.03.2010 року у невідомої особи придбав
мобільний телефон «NOKIA-2650» (викрадений
у гр. Ж), при цьому будь-які документи та
аксесуари для телефону були відсутні.

Виявлені мобільні телефони
«NOKIA-2650»i«NOKIA-7070» та паспорт гр. ОСОБА_7.
були вилучені працівниками СКР
Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС
України в Донецькій області, після чого
останні повернулися до м. Донецька.

Проте, в порушення вимог «Інструкції
про порядок вилучення, обліку та
передачі речових доказів у
кримінальних справах, цінностей та
іншого майна органами дізнання,
досудового слідства та суду» № 5386/Мн
від 13.05.2004 року, вказані мобільні
телефони та пояснення гр. ОСОБА_7. не
були долучені до матеріалів
кримінальної справи.

Також, службовим розслідуванням
встановлено, що на мобільний телефон
оперуповноваженого СКР Київського РВ
Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_4 зателефонував
невідомий, який назвався ОСОБА_5,
родичем гр. ОСОБА_7. та попросив
розповісти про те що сталось.

31.03.2010 року ОСОБА_4 сповістив гр. ОСОБА_5
про те що може вирішити питання про не
притягнення гр. ОСОБА_7 до кримінальної
відповідальності у розмірі 5 000 грн., та
запропонував 02.04.2010 року приїхати до РВ
та отримати паспорт гр. ОСОБА_7.

01.04.2010 року гр. ОСОБА_5 звернувся до УСБУ
в Донецькій області із заявою про
припинення протиправних дій ОСОБА_4

02.04.2010 року гр. ОСОБА_5 прибув до РВ та
після реєстрації в журналі
відвідувачів разом з ОСОБА_4 пройшов до
кабінету № 33 де і відбулась передача
грошей, які в подальшому були вилучені
працівниками прокуратури м. Донецька з
шухляди робочого столу.

Як вбачається з письмових пояснень
ОСОБА_4, які були надані в ході
службового розслідування, ніяких
грошей від гр. ОСОБА_5 він не отримував
та нічого не вимагав.

Отже висновком службового
розслідування встановлено, що за
несумлінне виконання службових
обов'язків, порушення вимог
«Інструкції про порядок вилучення,
обліку та передачі речових доказів у
кримінальних справах, цінностей та
іншого майна органами дізнання,
досудового слідства та суду» № 5386/Мн
від 13.05.2004 року, що виразилось у
недолученні до матеріалу кримінальної
справи №04-38141 речових доказів та
зібраних матеріалів, а також порушення
вимог п. 3 вказівки ГУ МВС у Донецькій
області від 24.02.2010 року № 6 «Про
впорядкування службових виїздів
працівників ОВС області за межі
обслуговування територіального
підрозділу», що виразилось у не
доповіді керівництву Київського РВ про
результати виїзду за межі
обслуговування територіального
підрозділу, попередити про неповну
посадову відповідність
оперуповноваженого сектору карного
розшуку Київського РВ Донецького МУ ГУ
МВС України в Донецькій області
старшого лейтенанта міліції ОСОБА_4.

Судом встановлено, що за результатами
службового розслідування був
підготовлений наказ Донецького МУ ГУ
МВС України в Донецькій області від
08.04.2010 року № 107 «Про порушення
службової дисципліни співробітниками
Київського РВ Донецького МУ та
покарання винних» пунктом 1 цього
наказу до оперуповноваженого сектору
карного розшуку Київського РВ
Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_4 було застосовано
дисциплінарне стягнення у вигляді
попередження про неповну посадову
відповідність.

Крім того, в цей же період інспекцією по
особовому складу УКЗ ГУ МВС України в
Донецькій області відносно ОСОБА_4
проводилося службове розслідування за
вищевказаним фактом та за
результатами, якого був підготовлений
наказ ГУ МВС України в Донецькій
області від 12.04.2010 року № 470 «Про
надзвичайну подію в Київському РВ
Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області та покарання
винних», пунктом 1 вказаного наказу
зазначено, що із вжитими заходами
дисциплінарного впливу, оголошеними
наказом Донецького МУ ГУ МВС України
від 08.04.2010 року № 107 ОСОБА_4 погодитися і
цим обмежитися.

Однак, як вже було зазначено судом
раніше в подальшому з метою усунення
порушень вимог ст. 14 Дисциплінарного
статуту ОВС України, в частині
накладання за кожне порушення
службової дисципліни лише одного
дисциплінарного стягнення, відповідно
до пункту 1 наказу ГУ МВС України в
Донецькій області від 20.10.2010 року № 1776
скасовано п. 1 наказу Донецького МУ ГУ
МВС в Донецькій області від 08.04.2010 року
№ 107 «Про порушення службової
дисципліни співробітниками Київського
РВ Донецького МУ та покарання винних»
та п.1 наказу ГУ МВС України в Донецькій
області від 12.04.2010 року № 407 «Про
надзвичайну подію в Київському РВ
Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області та покарання
винних», стосовно ОСОБА_4, як
нелегітимні.

Таким чином, суд вважає за необхідне
звернути увагу позивача на те, що
відповідно до ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
(далі - КАС України) у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
1) на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; 2) з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; 3) обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); 4) безсторонньо
(неупереджено); 5) добросовісно; 6)
розсудливо; 7) з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації; 8)
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); 9) з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення; 10)
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Отже, у суду на час розгляду справи
відсутній предмет спору, який
необхідно перевірити на відповідність
ст. 2 КАС України

Крім того, вищезазначені накази
стосуються й інших осіб, які як
встановлено в судовому засіданні не
зверталися до суду за захистом своїх
прав та законних інтересів.

Таким чином, у суду не має підстав для
задоволення позовних вимог позивача в
частині скасування наказів Донецького
МУ ГУ МВС України в Донецькій області
від 08.04.2010 року № 107 «Про порушення
службової дисципліни співробітниками
Київського РВ Донецького МУ та
покарання винних» та наказу ГУ МВС
України в Донецькій області від 12.04.2010
року № 470 «Про надзвичайну подію в
Київському РВ Донецького МУ ГУ МВС
України в Донецькій області та
покарання винних».

Стосовно позовних вимог відносно
скасування наказів наказ ГУ МВС
України в Донецькій області від 10.06.2010
року № 798 «Про порушення прокуратурою
м. Донецька кримінальної справи
відносно ОСОБА_4 та його покарання» та
наказу ГУ МВС України в Донецькій
області від 05.07.2010 року № 246 о/с «По
особовому складу», суд зазначає
наступне.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що 20.05.2010 року прокуратурою м. Донецька
прийнято постанову про порушення
кримінальної справи № 85-491 відносно
оперуповноваженого СКР Київського РВ
Донецького МУ ГУ МВС у Донецькій
області старшого лейтенанта міліції
ОСОБА_4 за ознаками злочину,
передбаченого ст.ст. 15 ч.2, 190 ч.2, 27 ч.4, 369
ч. 1 Кримінального кодексу України.

Відповідно до п.4.4 Інструкції № 552 (яка
діяла на той час) у випадку скоєння
злочинів працівниками органів
внутрішніх справ, корупції
призначається проведення службового
розслідування, проведення якого
покладається на Інспекцію по особовому
складу управління.

Так, відповідно до повноважень
покладених Інструкцією № 552 28.05.2010
року Інспекцією по особовому складу
УКЗ ГУ МВС України в Донецькій області
проведенно службове розслідування
відносно оперуповноваженого СКР
Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС у
Донецькій області старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_4

Відповідно до висновку службового
розслідування , затвердженого
начальником ГУ МВС України в Донецькій
області 28.05.2010 року встановлено, що
01.04.2014 року до УСБУ в Донецькій області
звернувся гр. ОСОБА_5 із заявою про
припинення протиправних дій ОСОБА_4,
щодо вимагання грошей у розмірі 5000
гривень, за непритягнення гр. ОСОБА_7. до
кримінальної відповідальностіза
купівлю викраденого мобільного
телефону.

02.04.2014 року в рамках встановленої
взаємодії працівниками УСБУ, ВВБ та
прокуратури м. Донецька в
адміністративній будівлі Київського
РВ Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області було проведено обшук
у кабінеті № 33 СКР ВР та
задокументовано факт отримання хабара
в сумі 5000 гривень оперуповноваженим
СКР Київського РВ Донецького МУ ГУ МВС
України в Донецькій області старшим
лейтенантом міліції ОСОБА_4.

На підставі викладеного вважаю: за
вчинення дій, несумісних зі званням
офіцера міліції, що підриваю авторитет
ОВС і дискредитують звання
начальницького складу, грубе
порушення службової дисципліни,
Етичного кодексу і Кодексу честі
працівника ОВС України, особисту
недисциплінованість звільнити з
органів внутрішніх справ України
оперуповноваженого СКР Київського РВ
Донецького МУ старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_4

Також, за результатами службового
розслідування був підготовлений наказ
ГУ МВС України в Донецькій області від
10.06.2010 року № 798 «Про порушення
прокуратурою м. Донецька кримінальної
справи відносно ОСОБА_4 та його
покарання» пунктом 1 цього наказу
визначено, що за особисту
недисциплінованість, непрофесійні дії
при проведені оперативного
супроводження кримінальної справи №
04-38141, порушення норм КПК України при
вилучені речових доказів та
ігнорування наказів безпосередніх
керівників, порушення Інструкції про
порядок вилучення, обліку, зберігання
та передачі речових доказів у
кримінальних справах, цінностей та
іншого майна органами дізнання,
досудового слідства та суду,
конституційних прав громадян, що
призвело до підриву авторитету
працівників ОВС України, проведення
обшуку працівниками УСБУ і прокуратури
м. Донецька в адмінбудинку Київського
РВ ДМУ та порушення кримінальної
справи, оперуповноваженого СКР
Київського РВ Донецького МУ старшого
лейтенанта міліції ОСОБА_4 звільнити з
органів внутрішніх справ України.

З цього приводу суд зазначає.

Так, відповідно до п. 2 Інструкції про
порядок вилучення, обліку, зберігання
та передачі речових доказів у
кримінальних справах, цінностей та
іншого майна органами дізнання,
досудового слідства та суду,
затвердженої Наказом МВС України від
13.05.2004 року № 5386/Мн (далі - Інструкція) у
ході дізнання, досудового слідства і
судового розгляду у кримінальних
справах слідчий, працівник органу
дізнання, прокурор на підставі
відповідного процесуального рішення, у
тому числі постанови або ухвали суду,
зобов'язані вилучати: а) речові докази;
б) предмети і документи, обіг яких
заборонено (якщо у власника немає
дозволу на їх придбання і зберігання);
в) документи, які засвідчують особу
заарештованих підозрюваних,
обвинувачених (підсудних); г) інші
документи, що мають значення у справі;
д) гроші та інші цінності, виявлені під
час накладення арешту на майно
підозрюваних, обвинувачених,
підсудних або осіб, які несуть за
законом матеріальну відповідальність
за їх дії, на які може бути звернено
стягнення з метою відшкодування
заподіяної матеріальної шкоди або
забезпечення виконання вироку в
частині конфіскації майна.

Згідно пункту 5 Інструкції факт
вилучення речових доказів, документів,
цінностей та іншого майна (у тому числі
предметів і документів, вилучених з
обігу) відображається у протоколі
слідчої дії. У разі надання свідком,
потерпілим, обвинуваченим
(підозрюваним), іншими особами, а також
представниками організацій і установ
предметів, документів, цінностей або
іншого майна, яке має ознаки речових
доказів або вилучене з обігу, а також
такого, що підлягає конфіскації або
арешту для забезпечення відшкодування
матеріальних збитків, завданих
злочином, або для виконання вироку суду
про конфіскацію, складається
протокол відповідно до
Кримінально-процесуального кодексу
України.

При цьому на стадії дізнання або
досудового слідства працівник органу
дізнання, слідчий, прокурор
зобов'язані допитати особу, яка надала
названі об'єкти, про час, місце та
інші обставини їх відшукання,
придбання та зберігання.

Пунктом 10 Інструкції передбачено, що
Протокол складається у двох
примірниках, підписується особою, яка
проводила вилучення майна, цінностей
або документів, а також інших об'єктів,
понятими, а також іншими учасниками
слідчої дії, у тому числі особою, у
якої проводилося вилучення, а в разі її
відсутності повнолітнім членом її
родини або представником
житлово-експлуатаційної організації,
сільської (селищної), міської ради,
адміністрації відповідного
підприємства, установи, організації.

Копія протоколу видається на руки
особі, у якої проведено вилучення
майна, цінностей, документів, а в разі
її відсутності - повнолітнім членам її
родини або названим вище
представникам.

Відповідно до пункту 11 Інструкції
вилучені предмети, документи,
цінності, які є речовими доказами,
повинні бути оглянуті (у необхідних
випадках за участі спеціаліста),
детально описані в протоколі огляду.
В протоколі відображаються кількісні і
якісні характеристики предметів, всі
інші індивідуалізуючі ознаки, які
дозволяють відрізнити об'єкт від
подібних йому, а також ті, які
зумовлюють його доказове значення.

Після огляду речові докази
приєднуються до справи постановою
працівника органу дізнання, слідчого,
прокурора, ухвалою суду або постановою
судді.

Так, в судовому засіданні представник
позивача не надав обґрунтованих
пояснень про відсутність порушень з
боку позивача Інструкції про порядок
вилучення, обліку, зберігання та
передачі речових доказів у
кримінальних справах, цінностей та
іншого майна органами дізнання,
досудового слідства та суду стосовно
недолученні позивачем до матеріалів
кримінальної справи мобільних
телефонів «NOKIA-2650»i«NOKIA-7070» та паспорта,
які були вилучені у гр. ОСОБА_7.

Також, у судовому засіданні
представник позивача посилався на те,
що наказ № 798 не підписаний начальником
ГУ МВС України в Донецькій області, а
тому вважає, що позивач не був
ознайомлений з вказаним наказом,
оскільки даний наказ не засвідчений
належним чином, з цього приводу суд
зазначає наступне.

Як вбачається з матеріалів справи, а
саме з журналу реєстрації відправки
вихідної кореспонденції електронною
поштою (а.с. 84), 14.06.2010 року по
електронній пошті Головним управління
МВС України в Донецькій області було
надіслано до Донецького МУ та
територіальних його райвідділів наказ
ГУ МВС України в Донецькій області від
10.06.2010 року №798, з яким позивач
ознайомився особисто, про що свідчить
особистий підпис на копії наказу (а.с.
89).

Також, в судовому засіданні був
досліджений оригінал наказу ГУ МВС
України в Донецькій області від 10.06.2010
року №798, який ідентичний тому наказу,
який було надіслано електронною поштою
на адресу Київського РВ Донецького МУ
ГУ МВС України у Донецькій області.

Що стосується наказу ГУ МВС України в
Донецькій області від 05.07.2010 року № 246
о/с «По особовому складу» суд зазначає.

Так, відповідно до ст. 18
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України такі
дисциплінарні стягнення, як звільнення
з посади, пониження в спеціальному
званні та звільнення з органів
внутрішніх справ, вважаються
виконаними після видання наказу по
особовому складу.

З матеріалів справи вбачається, що
наказом Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області від 05.07.2010 року № 246
о/с позивача звільнено з органів
внутрішніх справ за п.66 Положенням про
проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ «за скоєння вчинків,
що дискредитують звання рядового і
начальницького складу» у запас
Збройних сил (з постановкою на
військовий облік) лейтенанта міліції
ОСОБА_4 (М-164341) оперуповноваженого
сектора карного розшуку Київського
райвідділу Донецького міськуправління
з 07.07.2010 року (а.с. 91).

В судовому засіданні встановлено, що з
вказаним наказом позивач був
ознайомлений 07.07.2010 року, що також не
заперечувалось представником позивача
в судовому засіданні та не є спірним
питанням між сторонами.

Пунктом 66 Положення «Про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ»,
затвердженого Постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 р. №114,
встановлено, що особи рядового і
начальницького складу, які скоїли
вчинки, що дискредитують звання
рядового і начальницького складу,
звільняються з органів внутрішніх
справ. При цьому звільнення
проводиться з урахуванням вимог пункту
62 цього Положення.

Приписами пункту 62 цього Положення
зазначено, що звільнення осіб рядового
і начальницького складу зі служби
провадиться: а) у запас Збройних Сил
СРСР (з постановкою на військовий
облік), якщо звільнені особи не досягли
граничного віку, встановленого Законом
СРСР «Про загальну військову
повинність» для перебування в запасі
осіб, які мають військові звання і за
станом здоров'я придатні до військової
служби; б) у відставку, якщо звільнені
особи досягли граничного віку,
встановленого Законом СРСР «Про
загальну військову повинність» для
перебування в запасі осіб, які мають
відповідні військові звання або
визнані військово-лікарськими
комісіями непридатними за станом
здоров'я до військової служби (із
зняттям з військового обліку).

У відповідності до частини 1 статті 367
Кримінального кодексу України
службова недбалість, тобто
невиконання або неналежне виконання
службовою особою своїх службових
обов'язків через несумлінне ставлення
до них, що завдало істотної шкоди
охоронюваним законом правам, свободам
та інтересам окремих громадян,
державним чи громадським інтересам або
інтересам окремих юридичних осіб.

Слід зазначити, що відповідно до ч. 5 ст.
25 Закону України «Про міліцію»
службова особа міліції, яка порушила
вимоги закону або неналежно виконує
свої обов'язки, несе відповідальність у
встановленому порядку.

Пунктом 23 Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
органів внутрішніх справ встановлено,
що особи рядового і начальницького
складу несуть дисциплінарну,
адміністративну, матеріальну та
кримінальну відповідальність згідно з
законодавством.

В судовому засіданні судом не
встановлені порушення видання наказу
Головного управління Міністерства
внутрішніх справ України в Донецькій
області від 05.07.2010 року № 246 о/с.

Щодо строків, передбачених
Дисциплінарним статутом ОВС України,
стосовно притягнення до
дисциплінарної відповідальності
позивача, суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 16
Дисциплінарного статуту ОВС України
Дисциплінарне стягнення накладається
у строк до одного місяця з дня, коли про
проступок стало відомо начальнику.

У разі проведення за фактом учинення
проступку службового розслідування,
кримінального провадження або
провадження у справі про
адміністративне правопорушення на
осіб рядового і начальницького складу
дисциплінарне стягнення може бути
накладено не пізніше одного місяця з
дня закінчення службового
розслідування, кримінального
провадження або провадження у справі
про адміністративне правопорушення,
не враховуючи періоду тимчасової
непрацездатності або перебування у
відпустці.

Так, в судовому засіданні встановлено,
що 20.05.2010 року прокуратурою м. Донецька
відносно позивача було порушено
кримінальну справу за фактом отримання
хабара.

28.05.2010 року за вказаним фактом
інспекцією по особовому складу УКЗ ГУ
МВС України в Донецькій області
проведено службове розслідування,
відповідно до якого за вчинення дій,
несумісних зі званням офіцера міліції,
що підривають авторитет ОВС і
дискредитують звання начальницького
складу, грубе порушення службової
дисципліни, Етичного кодексу і Кодексу
честі працівника ОВС України, особисту
недисциплінованість звільнити з
органів внутрішніх справ України
оперуповноваженого СКР Київського РВ
Донецького МУ ГУ МВС України в
Донецькій області старшого лейтенанта
міліції ОСОБА_4

10.06.2010 року прийнято наказ ГУ МВС
України в Донецькій області від 10.06.2010
року № 798 «Про порушення прокуратурою
м. Донецька кримінальної справи
відносно ОСОБА_4 та його покарання»,
яким позивача звільнено з органів
внутрішніх справ України.

На виконання наказу № 798 від 10.06.2010 року
ГУ МВС України в Донецькій області
прийнято наказ ГУ МВС України в
Донецькій області від 05.07.2010 року № 246
о/с «По особовому складу», яким
позивача звільнено у запас.

Крім того, необхідно зазначити, що
службове розслідування проводилося за
фактом порушення відносно позивача
кримінальної справи.

Отже, матеріалами справи підтверджено,
що позивач був притягнений до
дисциплінарної відповідальності у
строки передбачені ст. 16
Дисциплінарного статуту ОВС України.

Стосовно посилань представника
позивача, щодо стягнення компенсації
за несвоєчасну сплату грошового
забезпечення при звільнені, суд
зазначає наступне.

Компенсація за несвоєчасну виплату
заробітної плати передбачена ст.ст. 116,
117 Кодексу законів про працю України
(далі - КЗпП України).

Слід зазначити, що розмір виплаченої
суми не є спірним питанням при розгляді
даної справи.

Так, згідно ст. 116 КЗпП України при
звільненні працівника виплата всіх
сум, що належать йому від підприємства,
установи, організації, провадиться в
день звільнення. Якщо працівник в день
звільнення не працював, то зазначені
суми мають бути виплачені не пізніше
наступного дня після пред'явлення
звільненим працівником вимоги про
розрахунок. Про нараховані суми,
належні працівникові при звільненні,
власник або уповноважений ним орган
повинен письмово повідомити
працівника перед виплатою зазначених
сум.

Відповідно до ст. 117 КЗпП України, в разі
невиплати з вини власника або
уповноваженого ним органу належних
звільненому працівникові сум у строки,
зазначені в статті 116 цього Кодексу, при
відсутності спору про їх розмір
підприємство, установа, організація
повинні виплатити працівникові його
середній заробіток за весь час
затримки по день фактичного
розрахунку.

Проте, суд зауважує, що постановою
Пленуму Верховного Суду України від
24.12.1999 №13 на співробітників міліції дія
законів України «Про охорону праці»,
Кодексу Законів про працю України з
питань проходження служби, у тому числі
й оплати праці, не поширюється.

Зазначені питання регулюють
нормативно-правові акти, які
стосуються органів внутрішніх справ,
насамперед, «Положення про проходження
служби рядовим і начальницьким складом
ОВС», Постанова Кабінету Міністрів
України «Про упорядкування структури
та умов грошового забезпечення
військовослужбовців, осіб рядового і
начальницького складу» від 07.11.2007 року
№1294, «Інструкція про порядок виплати
грошового забезпечення особам
рядового і начальницького складу
органів внутрішніх справ», затверджена
наказом МВС України від 31 грудня 2007 р. №
499 та Закон України «Про Державний
бюджет України», Бюджетного кодексу
України.

При цьому вказані норми не
передбачають виплати компенсації за
затримку грошового забезпечення при
звільнені.

В судовому засіданні встановлено та
підтверджено матеріалами справи, а
саме: журналом ознайомлення
Донецького міського управління, що
наказ № 246 о/с від 05.07.2010 року надійшов
до фінансового відділу 13.07.2010, після
чого було проведено нарахування
грошового забезпечення і підготовлені
кошти готівкою, які отримані позивачем
у день його звернення 28.07.2010 року, що не
заперечувалось представником позивача
в судовому засіданні.

Таким чином, суд приходить до висновку,
що виплата грошового забезпечення при
звільненні, позивачу була здійснена
відповідно до діючого законодавства.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади й органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією і законами
України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
у справах щодо оскарження рішень, дій
або бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
всім формам дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

В даному випадку судом встановлено, що
приймаючи рішення про звільнення
ОСОБА_4 з органів внутрішніх справ за п.
66 «Положення про проходження служби
рядовим та начальницьким складом
органів внутрішніх справ України»,
суб'єкти владних повноважень, якими є
ГУ МВС України в Донецькій області та
Донецьке міське управління ГУ МВС
України в Донецькій області здійснили
звільнення позивача на підставі та у
спосіб, наданих йому, зокрема, Законом
України «Про міліцію», Положенням про
проходження служби рядовим та
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України, затвердженим
Кабінетом Міністрів України,
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України,
затвердженого Законом України від
22.02.2006 року.

Отже, суд робить висновок, що порушення
викладені в матеріалах службового
розслідування та спірних наказах
свідчать про несумлінне відношення
ОСОБА_4 до виконання службових
обов'язків, недотримання ним
нормативних актів, що регламентують
діяльність органів внутрішніх справ.

Враховуючи наведене, суд дійшов
висновку, що у задоволенні
адміністративного позову ОСОБА_4 про
скасування наказів, поновлення на
посаді та стягнення грошового
утримання за час вимушеного прогулу
слід відмовити за безпідставністю.

З урахуванням викладеного, керуючись
ст.ст.11, 86, 94, 98, 112, 158, 159, 160, 161, 162, 163 КАС
України, суд,-

П О С Т А
Н О В И В:

У задоволенні адміністративного
позову ОСОБА_4 до Головного управління
Міністерства внутрішніх справ України
в Донецькій області, Донецького
міського управління Головного
управління Міністерства внутрішніх
справ України в Донецькій області,
Головного управління Державної
казначейської служби України у
Донецькій області про скасування
наказів, поновлення на посаді та
стягнення грошового утримання за час
вимушеного прогулу - відмовити
повністю.

Вступна та резолютивна частини
постанови прийняті у нарадчій кімнаті
та проголошені у судовому засіданні 20
березня 2014 року.

Повний текст постанови складений 25
березня 2014 року.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Суддя
Тарасенко І.М.