Справа № 820/2496/13-а
Суддя: Курило Л.В.
Дата ухвалення: 2014-03-06 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

06 березня 2014 р. Справа № 820/2496/13-аКолегія
суддів Харківського апеляційного
адміністративного суду у складі

Головуючого судді: Курило Л.В.

Суддів: Русанової В.Б. , Присяжнюк О.В.

за участю секретарів судового
засідання - Крайник Т.О.,Мурга С.С.,
Дудки О.А.,

представників позивача - ОСОБА_1,
ОСОБА_2,

представників відповідача - Яришкіної
Н.О., Дуброви К.П., Засопіна М.Ф., Гиря В.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за
апеляційними скаргами фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7, Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області на постанову Харківського
окружного адміністративного суду від
14.10.2013р. по справі № 820/2496/13-а

за позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7

до Основ'янської об'єднаної
державної податкової інспекції м.
Харкова Головного управління
Міндоходів у Харківській області

про скасування податкових
повідомлень-рішень,

ВСТАНОВИЛА:

У серпні 2009 року позивач - ФО-П ОСОБА_7 -
звернулась до суду з адміністративним
позовом, в якому просила скасувати
податкові повідомлення-рішення від
28.07.2009 року № /0 про визначення
податкового зобов'язання по податку з
доходів фізичних осіб у загальному
розмірі 29198,89 грн., № /0 про
визначення податкового зобов'язання по
податку на додану вартість у
загальному розмірі 1061376,00 грн. та №
про застосування штрафних
(фінансових) санкцій у розмірі 15978512,85
грн.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.10.2009 року,
залишеною без змін ухвалою
Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.02.2010 року,
позов задоволено в повному обсязі,
скасовано податкові
повідомлення-рішення ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова
від 28.07.2009 року № /0 та № /0,
рішення про застосування штрафних
(фінансових) санкцій від 28.07.2009 № 0
повністю.

Ухвалою Вищого адміністративного суду
України від 25.02.2013 року постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 15.10.2009 року
та ухвалу Харківського апеляційного
адміністративного суду від 17.02.2010 року
в частині задоволення позовних вимог
про скасування податкового
повідомлення-рішення ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова №
/0 від 28.07.2009 року та № /0 від
28.07.2009 року скасовано, з направленням
справи в цій частині на новий розгляд
до суду першої інстанції. В частині
скасування рішення ДПІ у
Комінтернівському районі м. Харкова
про застосування штрафних (фінансових)
санкцій від 28.07.2009 р. № 0 судові
рішення залишено без змін.

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 14.10.2013 року
адміністративний позов
адміністративний позов задоволено
частково. Скасовано податкове
повідомлення-рішення державної
податкової інспекції у
Комінтернівському районі м. Харкова №
/0 від 28.07.2009 року в частині
визначення суми податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість у розмірі 102045 грн. (сто
дві тисячі сорок п'ять) грн., з яких 81636
(вісімдесят одна тисяча шістсот
тридцять шість) грн. - основний платіж,
20409 (двадцять тисяч чотириста дев'ять)
грн. - штрафні (фінансові) санкції. В
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, позивач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову в частині відмови в
задоволенні позовних вимог та прийняти
нову постанову, якою задовольнити
позов в повному обсязі.

Не погодившись з постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу, в якій, посилаючись
на порушення судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права, просив скасувати оскаржувану
постанову в частині задоволення
позовних вимог та прийняти нову
постанову, якою відмовити в
задоволенні позовних вимог в повному
обсязі.

Представники позивача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримали
в повному обсязі, просили постанову
суду першої інстанції скасувати в
частині відмови в задоволенні позовних
вимог та прийняти нову постанову, якою
задовольнити позов.

Представники відповідача в судовому
засіданні суду апеляційної інстанції
вимоги апеляційної скарги підтримали
в повному обсязі, просили постанову
суду першої інстанції скасувати в
частині задоволення позовних вимог та
прийняти нову постанову, якою
відмовити позивачу у задоволенні
позовних вимог.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, вислухавши
представників сторін, переглянувши в
межах апеляційної скарги постанову
суду та доводи апеляційної скарги,
дослідивши матеріали справи, вважає, що
апеляційна скарга відповідача
задоволенню не підлягає, а апеляційна
скарга позивача підлягає частковому
задоволенню, виходячи з наступного.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що ОСОБА_7 зареєстрована
виконавчим комітетом Харківської
міської ради 07.04.2005 року як фізична
особа - підприємець за №.

Як вбачається з матеріалів справи,
позивач у період з 06.07.2006 року по 31.12.2008
року здійснювала підприємницьку
діяльність на підставі Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва", тобто, перебувала на
спрощеній системі оподаткування.

Основним видом діяльності позивача
протягом зазначеного періоду було
здійснення посередницьких операцій на
умовах укладених з комітентами
комісійних договорів, предметом яких є
зобов'язання позивача за плату
провести реалізацію товарів, які
належать на праві власності комітенту,
на користь третіх осіб - покупців
товарів. У власному обліку в якості
виручки (доходу) від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
позивач відображав лише суми
комісійної винагороди, фактично
отриманої від комітента за надання
посередницьких послуг, що в повному
обсязі зазначено в книзі обліку
доходів та витрат за відповідний
період та обов'язковій звітності. Інші
грошові суми, які позивач отримував від
покупців товарів, переданих позивачу
на комісійну реалізацію, також
обліковувались в книзі обліку доходів
та витрат позивача, однак лише в якості
транзитних, які до складу виручки
(доходу) від реалізації продукції
(товарів, робіт, послуг) не включались
та в звітності не відображались.

В період з 06.07.2009 року по 10.07.2009 року
податковим органом проведена
позапланова документальна перевірка
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_7 вимог
податкового та іншого законодавства за
період з 06.07.2006 року по 06.07.2009 року, за
результатами якої складено акт
№1667/17-214/НОМЕР_2 від 15.07.2009 року.

За висновками акта перевірки
податковим органом встановлено, що
позивачем порушено вимоги ст. 1 Указу
Президента України "Про спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності суб'єктів малого
підприємництва" № 727/98 від 03.07.1998 року
(далі - Указ № 727/98), статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян", пункту
1.3, 1.7 статті 1 та статті 19 Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб",
що стало підставою для донарахування
податкових зобов'язань з податку з
доходів фізичних осіб в сумі 29198,89 грн.,
у т.ч. за 2007 рік - 27685,86 грн., за 2008 рік -1540
грн. Листом від 22.07.2009 року № 10007/10/17-221
відповідачем внесені зміни до акту
перевірки, зазначено, що в порушення
вимог пунктів 1.2, 1.3, 1.6 статті 1, пункту
2.1, підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2
Закону України "Про податок на додану
вартість" позивач не зареєструвалась
як платник податку на додану вартість
та відповідно до пункту 9.4 статті 9
цього Закону занижено податок на
додану вартість на загальну суму 707584
грн., у т.ч. за 2007 рік на 365216 грн., за 2008
рік на 342368 грн.

На підставі акта перевірки
№1667/17-214/НОМЕР_2 від 15.07.2009 року
податковим органом прийнято податкові
повідомлення - рішення № /0 про
донарахування податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 29198,89 грн., №
/0 про донарахування податку на
додану вартість на загальну суму 1061376
грн.

Не погодившись із податковими
повідомленнями - рішеннями, позивач
звернулася із зазначеним позовом до
суду.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції виходив з того, що
податкове повідомлення -рішення №
/0 про визначення суми податкового
зобов'язання з податку на додану
вартість підлягає скасуванню в частині
визначення основного платежу на суму
81636 грн. (за жовтень 2007 року, 122372 грн. - 40736
грн.) та відповідно в частині
застосованих штрафних фінансових
санкцій на суму 20409 грн. (25% від суми
податкового зобов'язання).

Відмовляючи в задоволенні позовних
вимог, суд першої інстанції виходив з
того, що при донарахуванні податку з
доходів фізичних осіб, відповідач діяв
правомірно, оскільки правильно
встановив момент перевищення
позивачем граничного розміру виручки
та оподаткував суму перевищення, проте
роблячи висновок про порушення
позивачем Закону України "Про податок
на додану вартість" невірно визначив
суму ПДВ, помилково стверджуючи про
обов'язок оподаткування цим податком
операцій за весь жовтень 2007 року, а не з
фактичного моменту перевищення 300000
грн.

Даючи правову оцінку обставинам
вказаної справи, колегія суддів
апеляційної інстанції зважає на
наступне.

Підставою для донарахування
позивачеві зобов'язань з ПДВ та з
податку з доходів фізичних осіб став
висновок податкового органу про
перевищення позивачем у 2007 -2008 р.р.
законодавчо встановленого граничного
обсягу виручки як умови перебування на
спрощеній системі оподаткування, у
зв'язку з чим суму такого перевищення, а
також доходи було оподатковано за
правилами загальної системи
оподаткування.

З матеріалів справи убачається, що
кошти, отримані позивачем у рамках
договорів комісії від 01.10.2007 р. № 31,
від 23.08.2007 р.№ 25, від 24.06.2008 р. № 16/1,
укладених з ТОВ "Т.Д. Блок", в яких
позивач виступав комісіонером та
відповідно до умов яких здійснював
реалізацію товарів від свого імені та
за рахунок комітента - ТОВ "Т.Д. Блок"
віднесені відповідачем до складу
виручки від реалізації товарів,
внаслідок чого і було встановлено
перевищення 500-тисячного ліміту.

Указом Президента України від 03.07.1998
року № 727/98 "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва"
запроваджено спеціальний режим
оподаткування, обліку та звітності,
спрямований на підтримку суб'єктів
малого підприємництва. За змістом
статті 1 зазначеного Указу єдиний
податок сплачується виключно з
доходів, одержаних фізичною
особою-суб'єктом підприємницької
діяльності з додержанням вимог Указу,
зокрема, якщо виручка платника єдиного
податку за рік не перевищує 500 тис. грн.

Згідно з положеннями п.4 статі 1 Указу
№727/98 як виручку розуміють суму,
фактично отриману суб'єктом
підприємницької діяльності на
розрахунковий рахунок або (та) в касу за
здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Як правомірно враховано судом першої
інстанції, наведеним приписом не
передбачено можливості кваліфікації
фактично отриманих платником коштів
від реалізації товарів (послуг) як його
виручку в залежності від виду
правочину, на підставі якого отримані
такі кошти, та від їх подальшого
спрямування. А відтак спірні кошти,
отримані позивачем в рамках виконання
договорів комісії, є виручкою
підприємця у розумінні пункту 1 Указу.

Відповідно до статті 6 Указу № 727/98
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, зокрема, не є
платником податку на додану вартість.

Поширення загальної системи
оподаткування, зокрема, положень
Закону України "Про податок на додану
вартість", можливе з моменту
перевищення платником розміру виручки,
визначеного статтею 1 Указу.

У разі порушення вимог, установлених
статтею 1 цього Указу, платник єдиного
податку повинен перейти на загальну
систему оподаткування, обліку та
звітності, починаючи з наступного
звітного періоду ( кварталу) ( стаття 5
Указу 727/98).

Відповідно до акту перевірки, за даними
перевірки обсяг виручки позивача за 9
місяців 2007 року становив 220940 грн.

Згідно банківських виписок за жовтень
2007 року на розрахунковий рахунок
позивача були зараховані кошти, що
складалися з проінкасованої торгової
виручки та комісійних винагород, а
саме: 01 жовтня 2007 року зараховані кошти
на суму 67280 грн., 02 жовтня 2007 року - 92000
грн., 03 жовтня 2007 року - 18110 грн., 04 жовтня
2007 року - 127530 грн., а всього на загальну
суму - 304920 грн.

Позивачем перевищений обсяг виручки у
жовтні 2007 р., тобто у 4 кварталі 2007 р.,
відповідно наступний податковий
період це 1 квартал 2008 р.

Суд першої інстанції моментом
перевищення позивачем граничного
розміру виручки - датою здійснення
операції, яка зумовила таке
перевищення розміру виручки, з
настанням якої пов'язується поширення
на платника загальної системи
оподаткування, визначив 4 жовтня 2007
року, у зв'язку з чим дійшов висновку, що
обов'язок зареєструватися платником
та сплатити податок на додану вартість
виник у позивача з 4 жовтня 2007 року.

Відповідно до пункту 2.1 статті 2
Закону України "Про податок на додану
вартість" платником податку є
будь-яка особа, яка, зокрема, підлягає
обов'язковій реєстрації як платник
цього податку.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 зазначеного Закону (у редакції,
чинній на час виникнення спірних
відносин) особа підлягає обов'язковій
реєстрації як платник податку у разі
коли загальна сума від здійснення
операцій з поставки товарів (послуг), у
тому числі з використанням локальної
або глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

При цьому, абзацом 2 пункту 9.4 статті 9
Закону України "Про податок на додану
вартість" передбачено: якщо обсяг
оподатковуваних операцій особи
протягом звітного податкового періоду
перевищує суму, визначену підпунктом
2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього Закону, не
більше ніж у два рази, така особа
зобов'язана надіслати податковому
органу заяву про реєстрацію протягом
двадцяти календарних днів, наступних
за таким звітним податковим періодом.

Відповідно до положень абзацу 4 пункту
9.4 зазначеної статті, особа, що не
надсилає таку заяву у таких випадках та
у такі строки, несе відповідальність за
ненарахування або несплату цього
податку на рівні зареєстрованого
платника без права нарахування
податкового кредиту та отримання
бюджетного відшкодування. При цьому,
податковим періодом для цілей Закону
України «Про податок на додану
вартість» є місяць.

Разом із тим, строки переходу на
загальну систему оподаткування
встановлені статтею 5 Указу № 727/98.
Відповідно до зазначеної норми такий
перехід має бути здійснений з
наступного кварталу за тим, у якому
відбулося порушення умов перебування
на спрощеній системі оподаткування.
Для суб'єктів спрощеної системи
оподаткування звітним періодом є
квартал.

Враховуючи, що до відносин за участю
платників єдиного податку насамперед
повинні застосовуватися норми Указу
Президента України, тому обов'язок
перейти на загальну систему
оподаткування у суб'єктів малого
підприємництва, що порушили умови
перебування на спрощеній системі,
виникає з наступного кварталу за тим, у
якому відбулося відповідне порушення.

При цьому, заява про реєстрацію
платником ПДВ подається до податкового
органу протягом 20 календарних днів
наступного податкового періоду.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів дійшла висновку, що позивач
повинен був подати заяву про
реєстрацію платником ПДВ до 20.01.08 р., а
перейти на загальну систему
оподаткування - з 21 січня 2008 р.

За таких обставин, колегія суддів
вважає, що відповідачем неправомірно
донараховано грошове зобов'язання з
податку на додану вартість в сумі 547823,79
грн., в тому числі: за основаним
платежем -365215 ,80 грн. та за штрафними
санкціями - в розмірі 182607,90 грн.

Враховуючи викладене колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо скасування
податкового повідомлення - рішення
№/0 в частині донарахування
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в загальній сумі 102045
грн. , в тому числі : за основним
платежем в сумі 81636 грн. та штрафними
санкціями - в сумі 20409 грн.

Разом з тим, суд першої інстанції
помилково відмовив позивачу в
задоволенні позовних вимог щодо
скасування податкового повідомлення -
рішення №/0 від 28.07.2009 року на
загальну суму 441279 грн., в т.ч. за
основним платежем - 283580 грн. та за
штрафними санкціями в сумі - 157699 грн. ,
у зв'язку з чим постанова суду першої
інстанції в цій частині підлягає
скасуванню , з прийняттям нової
постанови про задоволення позову. В
іншій частині оскаржуване податкове
повідомлення-рішення №/ 0
відповідає вимогам чинного
законодавства.

Згідно з приписами пункту 22.10 статті 22
Прикінцевих положень Закону N 889-IV
правовідносини з оподаткування
доходів фізичних осіб від зайняття
підприємницькою діяльністю
врегульовувались положеннями розділу
IV Декрету, який підлягав застосуванню з
урахуванням положень пункту 9.12 статті 9
цього Закону.

Так, оподатковуваним доходом громадян
від заняття підприємницькою
діяльністю згідно зі статтею 13 розділу
IV Декрету вважається сукупний чистий
доход, тобто різниця між валовим
доходом (виручки у грошовій та
натуральній формі) і документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу.

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону N 889-IV оподаткування
доходів, отриманих фізичною особою від
продажу нею товарів (надання послуг,
виконання робіт) у межах її
підприємницької діяльності без
створення юридичної особи, а також
фізичною особою, яка сплачує ринковий
збір, здійснюється за правилами,
встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту. Інші
доходи, ніж визначені у підпункті 9.12.1,
отримані вказаними фізичними особами,
оподатковуються згідно з підпунктом
9.12.2 зазначеного пункту за загальними
правилами, встановленими цим Законом
для платників податку, що не є такими
суб'єктами підприємницької діяльності.

Аналіз загальних принципів
оподаткування, закріплених
Конституцією України та Законом
України від 25 червня 1991 року N 1251-XII "Про
систему оподаткування", якими
встановлювались засади податкових
відносин в Україні на час виникнення
спірних відносин, та наведених норм
матеріального права дає підстави дійти
висновку, що оподаткування доходів
СПДФО - платника єдиного податку,
отриманих з порушенням умов
перебування на спрощеній системі
оподаткування, має здійснюватись із
застосуванням встановлених Законом N
889-IV правил загальної системи
оподаткування для платників податків,
що не є такими суб'єктами
підприємницької діяльності.

Таким чином, у разі перевищення
граничного розміру виручки у платника
єдиного податку виникає як обов`язок
переходу у наступному податковому
періоді на загальну систему
оподаткування так і з оподаткування
суми такого перевищення у порядку,
встановленому розділом IV Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян", який,
згідно із пунктом 22.10 статті 22
"Прикінцеві положення" Закону України
"Про податок з доходів фізичних осіб",
застосовується з урахуванням положень
пункту 9.12 статті 9 цього Закону.

Суд першої інстанції дійшов вірного
висновку, що при донарахуванні податку
з доходів фізичних осіб відповідач
діяв відповідно до вимог чинного
законодавства, оскільки встановив
заниження податку з доходів фізичних
осіб від підприємницької діяльності на
загальну суму 29198,89 грн., у зв'язку з чим
податкове повідомлення - рішення від
28.07.2009 року № /0 є правомірним.

З огляду на викладене, в іншій частині
постанова суду першої інстанції
підлягає залишенню без змін.

Відповідно до ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства
України, судове рішення повинно бути
законним та обґрунтованим. Законним є
рішення, ухвалене судом відповідно до
норм матеріального права при
дотриманні норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Згідно ч.2 ст.205 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд апеляційної інстанції за
наслідками розгляду апеляційної
скарги може своєю постановою змінити
постанову суду першої інстанції або
прийняти нову постанову, якими суд
апеляційної інстанції задовольняє або
не задовольняє позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ч.1 ст.
198, ст.ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Основ'янської
об'єднаної державної податкової
інспекції м. Харкова Головного
управління Міндоходів у Харківській
області - залишити без задоволення.

Апеляційну скаргу фізичної
особи-підприємця ОСОБА_7 задовольнити
частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 14.10.2013р. по
справі № 820/2496/13-а скасувати в
частині відмови в позові про
скасування податкового повідомлення -
рішення №/0 від 28.07.2009 року на
загальну суму 441279 грн.

Прийняти в цій частині нову постанову,
якою скасувати податкове повідомлення
- рішення №/0 від 28.07.2009 року на
загальну суму 441279 грн., в т.ч. за
основним платежем - 283580 грн. та за
штрафними санкціями в сумі - 157699 грн.

В іншій частині постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від 14.10.2013 року
по справі №820/2496/13-а залишити без змін.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя Курило Л.В.Судді
Русанова В.Б. Присяжнюк О.В. Повний
текст постанови виготовлений 11.03.2014 р.