Справа № 826/14669/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Мазур А.С.
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
У Х В А Л А

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Троян
Н.М.;

за участю секретаря: Кінзерської Т.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у залі суду апеляційну
скаргу Міжгалузевого
науково-технічного колективного
підприємства «Лана» на постанову
Окружного адміністративного суду
м.Києва від 23 жовтня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Управління
Пенсійного фонду України в Печерському
районі м.Києва до Міжгалузевого
науково-технічного колективного
підприємства «Лана» про стягнення
боргу, -

В С Т А Н О В И Л А:

У вересні 2013 року, позивач
звернувся до Окружного
адміністративного суду м.Києва з
позовом до Міжгалузевого
науково-технічного колективного
підприємства «Лана» про стягнення
боргу. Свої позовні вимоги мотивував
тим, що відповідачем не сплачено
різниці призначеної та виплаченої
пенсії відповідно до надісланих
позивачем повідомлень.

Постановою Окружного
адміністративного суду м.Києва від 23
жовтня 2013 року позов задоволено
повністю.

Стягнуто з міжгалузевого
науково-технічного колективного
підприємства «Лана» ()
заборгованість по відшкодуванню
витрат на виплату пенсій, що становлять
різницю між сумою пенсій, призначених
згідно Закону України "Про наукову та
науково-технічну діяльність" у розмірі
56127,19 грн. (п'ятдесять шість тисяч сто
двадцять сім гривень 19 коп.). на користь
Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м.Києва.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Заслухавши суддю - доповідача,
розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм законодавства,
колегія суддів вважає, що апеляційна
скарга підлягає залишенню без
задоволення, а постанова суду - без змін
з таких підстав.

Згідно зі ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
Міжгалузеве науково-технічне
колективне підприємство «Лана»
зареєстроване з 11.04.1988 року, 27.02.2006 року,
.

У суді першої інстанції відповідач
зазначив, що не є платником внесків до
Пенсійного фонду, оскільки у
підприємства відсутні кошти; жодних
дій щодо зняття з реєстрації не вчиняв
та відповідної процедури не проходив.

Представник позивача заперечила факт
зняття відповідача з реєстрації та
підтвердила те, що Міжгалузеве
науково-технічне колективне
підприємство «Лана» є платником
внесків до Пенсійного фонду.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам, необхідно зазначити наступне.

Управління Пенсійного фонду України в
Печерському районі м.Києва виконує
функції держави по збору на акумуляції
коштів, призначених для пенсійного
забезпечення і виплати допомог згідно
із Законом України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування". Кошти на виплату пенсій
та допомог формуються із збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування.

Відповідно до абз.1 ст. 1 Закону України
"Про збір на обов'язкове державне
пенсійне страхування" від 26 червня 1997
року, платниками збору на обов'язкове
державне пенсійне страхування є
суб'єкти підприємницької діяльності
незалежно від форм власності, їх
об'єднання, бюджетні, громадські та
інші установи та організації,
об'єднання громадян та інші юридичні
особи, а також фізичні особи-суб'єкти
підприємницької діяльності, які
використовують працю найманих
працівників.

Абзацом 1 статті 14 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" від 9 липня 2003 року з
наступними змінами і доповненнями,
встановлено, що страхувальниками
відповідно до цього Закону є:
роботодавці: підприємства, установи і
організації, створені відповідно до
законодавства України, незалежно від
форми власності, виду діяльності та
господарювання, об'єднання громадян,
профспілки, політичні партії (у тому
числі філії, представництва,
відділення та інші відокремлені
підрозділи зазначених підприємств,
установ, організацій, об'єднань
громадян, профспілок, політичних
партій, які мають окремий баланс і
самостійно ведуть розрахунки із
застрахованими особами), фізичні особи
- підприємці та інші особи (включаючи
юридичних та фізичних осіб -
підприємців, які обрали особливий
спосіб оподаткування (єдиний податок,
фіксований сільськогосподарський
податок), які використовують працю
фізичних осіб на умовах трудового
договору (контракту) або на інших
умовах, передбачених законодавством,
або за договорами цивільно-правового
характеру, - для осіб, зазначених у
пунктах 1, 10, 15 статті 11 цього Закону.

Статтею 1 Закону передбачено, що
страхувальники - це роботодавці та інші
особи, які відповідно до цього Закону
сплачують страхові внески на
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування.

Частинами 3 та 5 статті 15 Закону
встановлено, що страхувальники
набувають статусу платників страхових
внесків із дня їх реєстрації у
територіальному органі Пенсійного
фонду.

Згідно з ч.1, ч.2 ст.24 Закону України "Про
наукову та науково-технічну
діяльність" від 13.12.1991 року з наступними
змінами і доповненнями, держава
встановлює для наукових
(науково-педагогічних) працівників, які
мають необхідний стаж наукової роботи,
пенсії на рівні, що забезпечує
престижність наукової праці та
стимулює систематичне оновлення
наукових кадрів.

Пенсія науковому
(науково-педагогічному) працівнику
призначається при досягненні
пенсійного віку: чоловікам - за
наявності стажу роботи не менше 25
років, у тому числі стажу наукової
роботи не менше 20 років; жінкам -за
наявності стажу роботи не менше 20
років, у тому числі стажу наукової
роботи не менше 15 років.

При цьому, статтею 24 Закону №1977-ХІІ
закріплено, що різниця між сумою
пенсії, призначеної за цим Законом, та
сумою пенсії, обчисленої відповідно до
інших законодавчих актів, на яку має
право науковий працівник,
фінансується: для наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних бюджетних наукових установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III -IV рівнів акредитації - за
рахунок коштів державного бюджету; для
наукових (науково-педагогічних)
працівників інших державних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації -за рахунок коштів цих
підприємств, установ, організацій та
закладів, а також коштів державного
бюджету в порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. При цьому
за рахунок коштів державного бюджету
науковим (науково-педагогічним)
працівникам оплачується з розрахунку
на одну особу 50 відсотків різниці
пенсії, призначеної за цим Законом;
для наукових (науково-педагогічних)
працівників недержавних наукових
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III - IV рівнів
акредитації -за рахунок коштів цих
установ, організацій та закладів.

Отже, за рахунок державного бюджету
фінансується різниця між сумою пенсії,
призначеної за цим Законом, та сумою
пенсії, обчисленої відповідно до інших
законодавчих актів для наукових
працівників відповідних наукових
установ, які фінансуються за рахунок
державного бюджету. У випадку роботи
наукового працівника на державному
підприємстві, яке не фінансується з
державного бюджету, то така різниця має
фінансуватися на 50 відсотків з
держбюджету та на 50 відсотків за
рахунок такого підприємства (не
бюджетної наукової установи).

Порядок фінансування різниці між сумою
пенсії, призначеної науковим
(науково-педагогічним) працівникам
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III -IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
"Про наукову і науково-технічну
діяльність", та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, регулює
постанова Кабінету Міністрів України
"Про затвердження Порядку фінансування
різниці між сумою пенсії, призначеної
науковим (науково-педагогічним)
працівникам державних небюджетних
підприємств, установ, організацій та
вищих навчальних закладів III -IV рівнів
акредитації згідно із Законом України
"Про наукову і науково-технічну
діяльність", та сумою пенсії,
обчисленою відповідно до інших
законодавчих актів, на яку мають право
зазначені особи" (далі -Порядок
№372).

Порядком №372 встановлено, що за рахунок
коштів державного бюджету
фінансування 50 відсотків різниці у
розмірі пенсії наукових
(науково-педагогічних) працівників
державних небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів ІІІ-ІV рівнів
акредитації у розрахунку на одну особу.
Інша частина фінансується за
рахунок коштів цих підприємств,
установ, організацій та закладів.

Фінансування різниці у
розмірі пенсії осіб, які
мають науковий стаж роботи
на кількох
підприємствах, в установах,
організаціях та вищих
навчальних закладах III-IV
рівнів акредитації незалежно
від форми власності та
фінансування,

здійснюється пропорційно
зарахованому для
призначення пенсії науковому
стажу роботи за рахунок джерел
фінансування, визначених
законодавством для відповідних
підприємств, установ,
організацій та вищих навчальних
закладів III-IV рівнів акредитації.

Розмір витрат на фінансування
різниці у розмірі пенсії за рахунок
коштів державних
небюджетних підприємств,
установ, організацій та вищих
навчальних закладів III-IV рівнів
акредитації визначається у розрахунку
на рік органами
Пенсійного фонду до 20 січня
поточного року та
протягом 10 днів з дня призначення
пенсії відповідно до
Закону України "Про
наукову і
науково-технічну діяльність,
про що відповідному підприємству,
установі, організації або
закладу відразу
надсилається повідомлення за зразком,
що додається.

У разі зміни розміру пенсії або
виникнення обставин, які
впливають на фінансування
різниці у розмірі
пенсії (смерть пенсіонера,
зміна місця проживання тощо), органи
Пенсійного фонду повідомляють про це
відповідні підприємства, установи,
організації та заклади у місячний
строк з дня виникнення таких обставин.

У разі виявлення факту
надміру сплачених сум,
які спрямовуються на
фінансування різниці у розмірі пенсії,
відповідні кошти за бажанням
підприємства, установи,
організації або закладу повертаються
їм у 10-денний строк з дня
виявлення переплати або зараховуються
в рахунок фінансування різниці у
розмірі пенсії у наступних
періодах.

Таким чином, даний Порядок визначає
процедуру фінансування різниці між
сумою пенсій для наукових
працівників небюджетних державних
підприємств та установ.

У разі порушення строку сплати коштів,
які спрямовуються на фінансування
різниці у розмірі пенсії, органи
Пенсійного фонду стягують відповідні
суми у порядку, визначеному
законодавством (п.8 Порядку №372).

Отже, встановлено, що позивачем на
виконання п.5 Порядку №372 були
направлені відповідачу повідомлення з
розрахунками витрат на виплату пенсій,
що становлять різницю між сумою пенсій
згідно Закону України "Про наукову
і науково-технічну діяльність", та
сумою пенсії, обчисленою відповідно до
інших законодавчих актів.

У відповідності до ч.2. п.5 Порядку №372
підприємства, установи,
організації та заклади
самостійно визначають суму, що
підлягає до сплати у розрахунку на
місяць, та щомісяця до 25
числа перераховують органу Пенсійного
фонду за своїм місцезнаходженням
відповідні кошти для фінансування
різниці у розмірі
пенсії, призначеної у
минулому та поточному роках.

Отже, відповідач суму компенсації
різниці пенсій наукових
співробітників відповідача за спірний
період не відшкодовувало; в матеріалах
справи відсутні докази щодо оскарження
відповідачем розрахунків витрат на
виплату пенсій.

У відповідності до картки особового
рахунку по відшкодуванню фактичних
витрат на виплату пенсій науковим
працівникам складає 77961,49 грн..

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Відповідно до ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Згідно з ч. 2 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, поряд з тим, що на суб'єкта владних
повноважень, у випадку, якщо він є
відповідачем в адміністративній
справі, покладено обов'язок щодо
доказування правомірності свого
рішення, дії чи бездіяльності, Кодексом
адміністративного судочинства України
на кожну сторону, в не залежності від
того чи є вона суб'єктом владних
повноважень, покладено обов'язок щодо
доведення обставин на яких ґрунтуються
її вимоги та заперечення.

Таким чином, підстав для задоволення
апеляційної скарги немає, а її доводи
спростовуються вище наведеним.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вище викладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлені обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

У Х В А Л И
Л А:

Апеляційну скаргу Міжгалузевого
науково-технічного колективного
підприємства «Лана» - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду м.Києва від 23
жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення, проте на неї може бути
подана касаційна скарга до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї ухвали у повному обсязі, тобто з 01
квітня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст ухвали виготовлено - 27
березня 2014 року.

Головуючий суддя
Костюк Л.О.

Судді:
Твердохліб В.А.

Троян Н.М.