Справа № 9101/80788/2012
Суддя: Сафронова С.В.
Дата ухвалення: 2013-07-09 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"09" липня 2013 р. справа № 2а/13406/10/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Сафронової С.В.

суддів: Нагорної Л.М.
Чепурнова Д.В.

при секретарі судового засідання:
Антіпової В.Ю.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу публічного
акціонерного товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" на
постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
листопада 2011 року

у адміністративній справі № 2а-13406/10/0470
за позовом публічного акціонерного
товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" до
Дніпропетровської митниці, Головного
управління Державного казначейства
України у Дніпропетровській області,
та третьої особи - Головного управління
Державного казначейства України у
м. Києві про скасування рішення та
картки відмови, стягнення надмірно
сплачених коштів, -

в с т а н о в и л а :

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
листопада 2011 року відмовлено у
задоволені адміністративного позову
публічного акціонерного товариства
"Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" стосовно визнання нечинним
рішення Дніпропетровської митниці про
визначення митної вартості товарів №
113000006/2010/000302/1 від 23.04.2010 року, та
скасування виданої Дніпропетровською
митницею картку відмови в прийнятті
митної декларації, митному оформленні
чи пропуску товарів і транспортних
засобів через митний кордон України №
113050000/0/00477 від 23.04.2010 року, а також щодо
повернення з Державного бюджету
України в особі Головного управління
Державного казначейства у
Дніпропетровській області на користь
ПАТ "Північний гірничо-збагачувальний
комбінат" коштів на відшкодування
шкоди у вигляді надмірно сплаченого
податку на додану вартість у розмірі
17459,33 грн., і коштів на відшкодування
шкоди у вигляді надмірно сплаченого
ввізного мита у розмірі 1711,70 грн.

Зазначена постанова суду першої
інстанції оскаржена позивачем по
справі з підстав порушення норм
матеріального та процесуального права,
у зв'язку з чим просить її скасувати та
ухвалити нове рішення про задоволення
адміністративного позову. На думку
апелянта, суд при прийнятті рішення не
врахував доводи позивача щодо
безпідставності виданої
Дніпропетровською митницею картку
відмови в прийнятті митної декларації,
і незаконності рішення митного органу
про визначення митної вартості
товарів, а також не узяв до уваги надані
позивачем докази, якими підтверджена
правильність визначення ним митної
вартості товару.

Заслухавши пояснення представників
сторін по справі, перевіривши в межах
апеляційної скарги рішення суду першої
інстанції та доводи апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи,
судова колегія дійшла висновку, що
апеляційна скарга не підлягає
задоволенню, оскільки суд першої
інстанції правильно встановивши
обставини по справі фактичні обставини
стосовно виконання позивачем обов'язку
доведення митної ціни товару,
обґрунтованості виникнення у митного
органу сумнівів у достовірності
поданих декларантом документів та
підстави витребування додаткових
документів на підтвердження митної
вартості товару - дійшов
обґрунтованого та законного висновку
про не підтвердження позивачем
правомірності визначення митної
вартості товару за ціною угоди, та
дотримання митним органом процедури
митного узгодження і послідовного
вибору відповідачем методу (від
першого до шостого) визначення митної
вартості товарів, що були надані
позивачем до митного оформлення на
підставі поданої Дніпропетровській
митниці вантажної митної декларації
від 20.04.2010 року № 113050000/2010/003163.

Частиною 1 ст.261 МК України встановлено,
що відомості про митну вартість
товарів, які перемішуються через
митний кордон України,
використовуються для нарахування
податків і зборів (обов'язкових
платежів), ведення митної статистики, а
також, у відповідних випадках, для
розрахунків у разі застосування
штрафів, інших санкцій та стягнень,
встановлених законами України.

Статтею 262 МК України передбачено, що
митна вартість товарів і метод її
визначення заявляються (декларуються)
митному органу декларантом під час
переміщення товарів через митний
кордон України шляхом подання
декларації митної вартості. Порядок та
умови декларування митної вартості
товарів, які переміщуються через
митний кордон України, встановлюються
КМ України, а порядок заповнення
декларацій митної вартості -
спеціально уповноваженим центральним
органом виконавчої влади в галузі
митної справи.

Згідно з приписами ст.265 МК України
митний орган здійснює контроль
правильності визначення митної
вартості товарів згідно з положеннями
цього Кодексу. Такий контроль може
здійснюватися в установленому порядку
із застосуванням різних форм.

Як слідує з матеріалів справи, в межах
укладеного між позивачем та фірмою
«Alderston GB Limited» контракту № 0212 -SG02/10 від 12
лютого 2010 року, позивачем 20.04.2010 р.
ввезено на митну територію України і
представлено для митного оформлення
партію товару - цегли вогнетривкої NO.5
KOLAS 130, кількість якого згідно
рахунку-фактури №100212-005 від 20.04.2010 року
становила - 53330 шт. по ціні 1,54 Євро, а
також цегли вогнетривкої NO.5 KOLAS 50,
кількість якого згідно зазначеного
рахунку-фактури №100212-005 становила - 5742
шт. по ціні 0,94 Євро (а.с.14), у зв'язку з чим
позивачем для здійснення митного
оформлення вказаного товару, була
20.04.2010 року подана вантажна митна
декларація № 113050000/2010/003163, в якій митна
вартість товару визначена позивачем за
першим методом (за ціною угоди).

Під час митного оформлення зазначеного
вище товару, відповідач перевіряючи
заявлену декларантом митну вартість
товару шляхом її порівняння за даними
цінової Бази даних ЄАІС ДМСУ з рівнем
митної вартості товарів, що вже
оформлені, виявив, що заявлена
позивачем ціна товару є нижчою ніж
митна вартість аналогічного товару
цього ж виробника, цієї ж марки, що
ввозився на митну територію України та
був вже оформлений для вільного
використання на митній території
України, що й стало підставою для
вчинення митним органом напису на
декларації про необхідність подання
позивачем додаткових документів:
копії експортної ВМД країни
відправлення; прайс-листа
фірми-виробника товару, калькуляції
фірми-виробника товару, висновків про
якісні та вартісні характеристики
товару, підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями. Одночасно,
митний орган письмово повідомив
декларанта про можливість надання ним
за власним бажанням інших документів
для підтвердження заявленої митної
вартості товару.

З зазначеною вище вимогою митного
органу представник позивача був
ознайомлений 21.04.2010 р., та 22.04.2010 року
надав до митниці: копію експортної ВМД
країни відправлення; лист компанії
Alderston № 100422-1 від 22.04.10 р.; прас лист від
18.01.2010 р.; і чотири листа, які є
перепискою перед укладенням угоди.
Разом з тим, представник позивача
письмово зазначив про неможливість
надати митному органу калькуляцію
фірми виробника та підготовлені
спеціальними експортними
організаціями висновки про якісні та
вартісні характеристики товару.

В той же день, тобто 22.04.2010 року з
позивачем в особі його представника
було проведено консультацію та обмін
ціновою інформацією, з одночасним
роз'ясненням про можливість оформлення
товару під гарантійне зобов'язання
згідно наказу ДМСУ від 17.03.2008 № 230

У зв'язку з непредставленням позивачем
вищевказаних додаткових документів в
повному обсязі, Криворізькою митницею
23.04.2010 року було прийнято рішення про
визначення митної вартості товарів
№113000006/2010/000302/1, відповідно якого митну
вартість товару визначено з
використанням резервного методу
відповідно до ст.273 МК України, а також
було оформлено картку відмови в
прийнятті митної декларації, митному
оформленні чи пропуску товарів і
транспортних засобів через митний
кордон України №113050000/9/00477, якою
зазначено, що товари не підлягають
митному оформленню з причин
коригування митної вартості митним
органом.

Позивач по справі в свою чергу, без
попереднього оскарження рішення
митного органу №113000006/2010/000302/1 і картки
відмови №113050000/9/00477, а також без
використання свого права здійснити
митне оформлення товару під гарантійні
зобов'язання відповідно до наказу
Держмитслужби № 230 від 17 березня 2008
року, який передбачає надання
додаткових підтверджуючих документів
в термін до 90 днів з можливим наступним
поверненням сплачених податків та
зборів (обов'язкових платежів) за
визначеною митним органом митною
вартістю товарів - самостійно оформив і
подав 27.04.2010 року до митниці вантажну
митну декларацію № 113050000/2010/003340 для
митного оформлення ввезеної на митну
територію України 20.04.2011 року на
підставі контракту з фірмою «Alderston GB
Limited» контракту № 0212 -SG02/10 від 12 лютого
2010 року партії товару - цегли
вогнетривкої NO.5 KOLAS 130 та NO.5 KOLAS 50,
вартість якого в цій декларації
співпадала з інформацією, що містилася
на той час в Єдиній автоматизованій
інформаційній системі Державної
митної служби України. Крім того,
позивач відповідно до вказаної
декларації № 113050000/2010/003340 сплатив
податок на додану вартість і ввізне
мито.

Відмовляючи у задоволенні заявленого
по цій справі позову, суд першої
інстанції виходив з того, що під час
здійснення митного оформлення товару
декларантом було заявлено ціну товару
є нижчою ніж митна вартість
аналогічного товару цього виробника і
цієї ж марки, що ввозився на митну
територію України та був вже
оформлений для його вільного
використання, на вимогу митного органу
позивачем не були подані необхідні та
належно оформлені документи, що
позбавило митний орган можливості
визначити митну вартість товару за
методом № 1; а під час проведених
консультацій визначити митну вартість
за методами №№ 2-5 виявилося неможливо,
тому митним органом правомірно був
застосований метод № 6 (резервний).

Судова колегія повністю погоджується з
висновками суду першої інстанції, які
ґрунтуються на фактичних обставинах
справи, та відповідають вимогам
чинного законодавства, а доводи
апеляційної скарги позивача вважає
такими, що не спростовують цих
висновків суду.

Предметом спору у цій справ є
правомірність визначення митної
вартості товару та наявність підстав
для повернення надміру сплаченого
податку на додану вартість з
Державного бюджету України.

Відповідно до ст.264 МК України заявлена
декларантом митна вартість товарів і
подані ним відомості про її визначення
повинні базуватися на об'єктивних,
документально підтверджених даних, що
піддаються обчисленню.

Судова колегія вважає, що вирішуючи
спір у цій справі, суд першої інстанції
обґрунтовано виходив з того, що
контроль за правильністю визначення
митної вартості товарів покладено саме
на митні органи, які у спірних
правовідносинах діяли на підставі норм
чинного законодавства та відповідно
до наданих йому повноважень, а позивач
по справі в свою чергу, не виконав
наявний у нього обов'язок, що
визначений п.7 Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження (далі - Порядок № 1766),
затвердженого постановою КМ України №
1766 від 20.12.2006 р., тобто, надавати під час
проведення митного оформлення товару
всі необхідні документи, які
передбачені законом, чинним на час
митного оформлення товару.

Так, всупереч приписів п.7 Порядку № 1766,
позивач визначально разом з ВМД не
подав до митного органу банківські
платіжні документи та інші платіжні
та/або бухгалтерські документи, що
підтверджують вартість товару і
містять реквізити, необхідні для
ідентифікації ввезеного товару.

Про наявність у позивача об'єктивної
можливості подати разом з ВМД наведені
у попередньому абзаці документи, які б
підтверджували митну вартість товарів,
свідчать умови укладеного між
позивачем по справі та фірмою GB Limited», м.
Лондон, Велика Британія контракту за №
01 SG02/10 від 12.02.2010 року (а.с.9-12), у пункті 5.2
якого чітко визначено, що покупець
зобов'язувався здійснити оплату
продукції прямим банківським
переводом на рахунок продавця у
розмірі 30% загальної вартості
продукції авансом відповідно до
рахунку наданого продавцем протягом 10
банківських днів від підписання
контракту обома сторонами, та 70 %
вартості продукції протягом 5
календарних днів від дати отримання
повідомлення Продавця про наявність
продукції на митному ліцензійному
складі смт.Радушне, Україна.

Виходячи з дати підписання зазначеного
вище контракту (12.02.2010 року), поставки
узгодженої партії товару за графіком
(а.с.13) у квітні 2010 р. на митний
ліцензійний склад смт.Радушне Україна
згідно п.3.1 та п.5.2 Контракту, а також
періоду митного оформлення позивачем
товару на Криворізькій митниці (з 20.04.2010
р. по 27.04.2010 року), судова колегія визнає,
що в розпорядженні позивача станом на
27.04.2010 року повинні були бути усі
банківські та інші платіжні документи
бухгалтерські документи, які мали
підтвердити сплату позивачем продавцю
авансу в розмірі 30% загальної вартості
продукції, та оплату ним продавцю 70 %
вартості партії товару, стосовно якого
20.04.2010 року було розпочато процедуру
розмитнення.

Оскільки позивач по справі не виконав
визначений п.7 Порядку № 1766 обов'язок
підтвердження заявлених відомостей
про митну вартість товарів, а у митного
органу виникли сумніви в правильності
визначення митної вартості товару, які
ґрунтувалися на аналізі інформації
товарів по ціновій Базі даних ЄАІС ДМСУ
згідно якої ціна аналогічного товару
цього ж виробника, цієї ж марки, що
ввозився на митну територію України та
вже оформлений для вільного
використання на митній території
України була вищою ніж та, що заявлена
позивачем - судова колегія визнає
обґрунтованою, пред'явлену митним
органом в порядку п.11 Порядку вимогу до
позивача про надання додаткових
документів

В частині застосування митним органом
методу № 6 (резервного) колегія суддів
враховує, що загальні положення
визначення митної вартості товарів,
які імпортуються в Україну, методи її
визначення врегульовані ст.ст.266 - 273
Митного кодексу України, ст.16 Закону
України "Про Єдиний митний тариф". Крім
того, згадані правовідносини
регулюються постановою КМ України № 339
від 09.04.2008р. "Про затвердження Порядку
здійснення контролю за правильністю
визначення митної вартості товарів",
постановою КМ України № 1766 від 20.12.2006р.
"Про затвердження Порядку декларування
митної вартості товарів, які
переміщуються через митний кордон
України, та подання відомостей для її
підтвердження".

Відповідно до п. 11 Порядку для
підтвердження митної вартості товарів
на вимогу митного органу декларант
зобов'язаний подати додаткові
документи. Для підтвердження заявленої
декларантом митної вартості
оцінюваних товарів можуть подаватися:
договір з третіми особами, що
пов'язаний з договором (контрактом) про
поставку товарів, митна вартість яких
визначається; рахунки про здійснення
платежів третім особам на користь
продавця; рахунки про сплату
комісійних, брокерських
(посередницьких) послуг, пов'язаних з
виконанням умов договору (контракту);
відповідна бухгалтерська
документація; ліцензійний чи
авторський договір (контракт);
каталоги, специфікації, прейскуранти
(прайс-листи) фірми - виробника товару;
калькуляція фірми - виробника товару;
копія вантажної митної декларації
країни відправлення, а в разі, коли в
такій країні товар розміщувався в
митному режимі, яким не передбачено
сплату податків і відповідно до якого
товар перебував під митним контролем, -
копія вантажної митної декларації,
оформленої в попередній експорту
митний режим; висновки про якісні та
вартісні характеристики товарів,
підготовлені спеціалізованими
експертними організаціями, що мають
відповідні повноваження згідно із
законодавством; сертифікат про
походження товару; відомості про
якісні характеристики товару;
інформація зовнішньоторговельних та
біржових організацій про вартість
товару та/або сировини.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

З системного аналізу вказаних статей
вбачається, що обов'язок доведення
митної ціни товару лежить на позивачі.
При цьому митний орган у випадку
наявності обґрунтованих сумнівів у
достовірності поданих декларантом
відомостей може витребувати додаткові
документи, приблизний перелік яких
встановлено саме п. 11 Порядку, а позивач
може надавати інші докази на
підтвердження митної вартості товару.

З огляду на вищенаведене, та того, що
суд першої інстанції надав належну
оцінку виконання митницею свого
обов'язку щодо послідовного вибору
методів (від першого до шостого)
визначення митної вартості товарів,
судова колегія визнає рішення суду
достатньо обґрунтованим та належним
чином мотивованим, і доводи
апеляційної скарги позивача, цих
висновків суду не спростовують .

Керуючись п.1 ч.1 ст.198, ст.200, ст.205, ст.206
КАС України, судова колегія -

У х в а л и л а :

Апеляційну публічного акціонерного
товариства "Північний
гірничо-збагачувальний комбінат" -
залишити без задоволення

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 17
листопада 2011 року - залишити без змін.

Ухвала Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена в
порядку та строки, визначені статтею 212
Кодексу адміністративного судочинства
України .

Головуючий:
С.В. Сафронова

Суддя:
В.Ю. Поплавський

Суддя:
Д.В. Чепурнов