Справа № 826/11071/13-а
Суддя: Маруліна Л.О.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1
У Х В А Л А

про відмову в роз'ясненні судового
рішення

11 березня 2014 року м.
Київ № 826/11071/13-а

Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Маруліної Л.О., розглянувши в порядку
письмового провадження заяву
Головного управління Державної
казначейської служби України у м. Києві
про роз'яснення судового рішення у
адміністративній справі

за позовом ОСОБА_1

до Київської міської ради

про скасування рішення №474/9531 від
22.05.2013, визнання неправомірними дії,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
12.11.2013 р. позов задоволено частково, а
саме, скасовано Рішення Київської
міської ради від 22.05.2013 р. № 474/9531 «Про
відмову у наданні дозволу на
розроблення проекту землеустрою щодо
відведення земельної ділянки гр.
ОСОБА_1 на АДРЕСА_1 для будівництва та
обслуговування житлового будинку,
господарських будівель і споруд».
Судові витрати в сумі 17,20 грн.
присуджено на користь ОСОБА_1.

08 січня 2014 р. видано виконавчий лист по
справі.

14 лютого 2014 р. Головним управлінням
Державної казначейської служби
України у м. Києві до канцелярії суду
подано заяву про роз'яснення постанови
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 12.11.2013 р. (далі - заява).

Представник Головного управління
Державної казначейської служби
України у м. Києві в судове засідання
з'явився, позивач та відповідач,
належним чином повідомлені, не прибули,
участь у судовому засіданні
представників не забезпечили.

Відповідно до частини 3 статті 170
Кодексу адміністративного судочинства
України неприбуття у судове засідання
осіб, які були належним чином
повідомлені, не перешкоджає розглядові
заяви про роз'яснення рішення.

Згідно з частиною шостою ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства
України, якщо немає перешкод для
розгляду справи у судовому засіданні,
визначених цією статтею, але прибули не
всі особи, які беруть участь у справі,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце судового розгляду,
суд має право розглянути справу у
письмовому провадженні у разі
відсутності потреби заслухати свідка
чи експерта.

Враховуючи зазначене, суд вирішив
завершити розгляд заяви про
роз'яснення судового рішення у порядку
письмового провадження.

Виходячи з меж викладеного в заяві,
системного аналізу положень чинного
законодавства України і матеріалів
справи, Окружний адміністративний суд
міста Києва приходить до наступних
висновків.

Відповідно до статті 170 Кодексу
адміністративного судочинства України
якщо судове рішення є незрозумілим,
суд, який його ухвалив, за заявою осіб,
які беруть участь у справі, або
державного виконавця ухвалою роз'яснює
своє рішення, не змінюючи при цьому
його змісту.

Окружний адміністративний суд міста
Києва звертає увагу на те, що дана
стаття передбачає можливість
роз'яснення судом ухваленого ним
рішення з метою усунення такого
недоліку, як незрозумілість судового
рішення (наприклад, можливість
неоднакового тлумачення висновків
суду), що перешкоджає його належному
виконанню.

Незрозумілість судового рішення є
оцінним поняттям, а доцільність
роз'яснення судового рішення
приймається за розсудом суду, який має
відштовхуватись від раціональних
критеріїв (здоровий глузд,
зрозумілість для звичайної розумної
людини без юридичної освіти тощо).

Виходячи з системного тлумачення
положень статті 170 Кодексу
адміністративного судочинства
України, роз'яснено може бути постанову
чи ухвалу суду у разі, якщо без такого
роз'яснення її важко виконати, оскільки
високою є ймовірність неправильного
виконання внаслідок неясності
резолютивної частини рішення. Тому,
механізм, визначений цією статтею, не
може використовуватися, якщо хтось із
осіб, які беруть участь у справі, не
розуміє, наприклад, мотивації судового
рішення.

Як вбачається зі змісту заяви, заявник
вказує щодо неможливості виконання
виконавчого листа за рішенням суду,
оскільки незрозуміло з якого рахунку
має стягуватись сума судових витрат.

Відповідно до частини першої статті 94
Кодексу адміністративного судочинства
України якщо судове рішення ухвалене
на користь сторони, яка не є суб'єктом
владних повноважень, суд присуджує всі
здійснені нею документально
підтверджені судові витрати з
Державного бюджету України (або
відповідного місцевого бюджету, якщо
іншою стороною був орган місцевого
самоврядування, його посадова чи
службова особа).

Частиною першою статті 258 КАС України
встановлено, що за кожним судовим
рішенням, яке набрало законної сили або
яке належить виконати негайно, за
заявою осіб, на користь яких воно
ухвалено, чи прокурора, який здійснював
у цій справі представництво інтересів
громадянина або держави в суді,
видається один виконавчий лист.

Рішення про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів або
боржників виконуються на підставі
виконавчих документів виключно
органами Казначейства у порядку
черговості надходження таких
документів (про стягнення коштів
державного та місцевих бюджетів - з
попереднім інформуванням Мінфіну, про
стягнення коштів боржників - у межах
відповідних бюджетних призначень,
наданих бюджетних асигнувань (залишків
коштів на рахунках підприємств,
установ, організацій) (частина третя
Порядку виконання рішень про стягнення
коштів державного та місцевих бюджетів
або боржників, затверджено постановою
Кабінету Міністрів України від 3 серпня
2011 р. N 845 (у редакції постанови Кабінету
Міністрів України від 30 січня 2013 р. N 45)).

Частиною другою встановлено, що у
цьому Порядку терміни вживаються в
такому значенні: боржники - визначені в
рішенні про стягнення коштів
розпорядники (бюджетні установи) та
одержувачі бюджетних коштів, а також
підприємства, установи та організації,
рахунки яких відкриті в органах
Казначейства;

виконавчі документи - оформлені в
установленому порядку виконавчі листи
судів та накази господарських судів,
видані на виконання рішень про
стягнення коштів, а також інші
документи, визначені Законом України
"Про виконавче провадження".

Вимоги до виконавчого документа
визначено частиною першою статті 18
Закону України від 21 квітня 1999 року
№606-XIV (із змінами і доповненнями) "Про
виконавче провадження", а саме, у
виконавчому документі зазначаються:

1) назва і дата видачі документа,
найменування органу, прізвище та
ініціали посадової особи, що його
видали;

2) дата прийняття і номер рішення,
згідно з яким видано документ;

3) повне найменування (для юридичних
осіб) або ім'я (прізвище, власне ім'я та
по батькові) (для фізичних осіб)
стягувача і боржника, їх
місцезнаходження (для юридичних осіб)
або місце проживання чи перебування
(для фізичних осіб), ідентифікаційний
код суб'єкта господарської діяльності
стягувача та боржника (для юридичних
осіб), індивідуальний ідентифікаційний
номер стягувача та боржника (для
фізичних осіб - платників податків) або
номер і серія паспорта стягувача та
боржника для фізичних осіб - громадян
України, які через свої релігійні або
інші переконання відмовилися від
прийняття ідентифікаційного номера,
офіційно повідомили про це відповідні
органи державної влади та мають
відмітку в паспорті громадянина
України, а також інші дані, якщо вони
відомі суду чи іншому органу, що видав
виконавчий документ, які ідентифікують
стягувача та боржника чи можуть
сприяти примусовому виконанню,
зокрема, дата народження боржника та
його місце роботи (для фізичних осіб),
місцезнаходження майна боржника,
рахунки стягувача та боржника тощо;

4) резолютивна частина рішення;

5) дата набрання законної (юридичної)
сили рішенням;

6) строк пред'явлення виконавчого
документа до виконання.

З огляду на вищевикладене, судом у
порядку глави сьомої КАС України
розподілено судові витрати та в межах
вимог ст. 18 Закону України "Про
виконавче провадження" оформлено
виконавчий лист у адміністративній
справі №826/11071/13-а.

Щодо посилання заявника на
незрозумілість судового рішення
відсутністю рахунку боржника, суд
зазначає, що діючим законодавством не
встановлено вимоги для судового
рішення та виконавчого листа щодо
зазначення рахунків для стягнення,
оскільки пунктом третім частини першої
статті 18 Закону України "Про виконавче
провадження" передбачено зазначення
інших даних, якщо вони відомі суду чи
іншому органу, що видав виконавчий
документ.

Таким чином, суд дійшов висновку про
необґрунтованість заяви Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві щодо
роз'яснення судового рішення, відтак
відсутні підстави для роз'яснення
судового рішення.

На підставі вищевикладеного, керуючись
статтями 170, 165 Кодексу
адміністративного судочинства
України, Окружний адміністративний суд
міста Києва,

УХВАЛИВ:

У задоволенні заяви Головного
управління Державної казначейської
служби України у м. Києві від 14.02.2014 р.
про роз'яснення постанови Окружного
адміністративного суду міста Києва по
справі № 826/11071/13-а відмовити.

Ухвала набирає законної сили
відповідно до ч. 1 ст. 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції у порядку та
строки встановлені ст.ст. 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Суддя
Л.О. Маруліна