Справа № 2а/0470/3425/12
Суддя: Головчук С.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/65746/12

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого суддіГоловчук С.В.
(суддя-доповідач),суддівЛіпського Д.В.,
Черпака Ю.К.,

секретар судового засідання Малина
Л.В.,

за участю позивача та представника
відповідача - Костіної Т.Л.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні касаційну скаргу
Міністерства внутрішніх справ України

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
квітня 2012 року та ухвалу
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 02 жовтня 2012
року

у справі за позовом ОСОБА_5 до
Міністерство внутрішніх справ України
(далі - МВС України) про визнання
протиправними та скасування наказів,
зобов'язання вчинити певні дії,

в с т а н о в и л а:

У березні 2012 року ОСОБА_5 звернувся до
суду з вказаним адміністративним
позовом. В обґрунтування вимог,
зазначив, що з листопада 2005 року
проходив службу на посаді ректора
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ та 20
грудня 2010 року подав рапорт на
звільнення з органів внутрішніх справ,
у зв'язку з вислугою років та
досягненням граничного віку
перебування на службі. Наказом МВС
України від 11 січня 2011 року № 13 о/с його
звільнено з органів внутрішніх справ
за підпунктом «д» пункту 64 (через
службову невідповідність) Положення
про проходження служби рядовим і
начальницьким складом органів
внутрішніх справ України,
затвердженого постановою Кабінету
Міністрів УРСР від 29 липня 1991 року №114
(далі - Положення №114). Вказує, що
підставою його звільнення стали
результати атестації, під час якої йому
стало відомо про накази МВС України від
22 грудня 2010 року № 1842 та від 25 грудня 2010
року №1849 про притягнення його до
дисциплінарної відповідальності.
Вважаючи дії відповідача
неправомірними та уточнивши позовні
вимоги, просив суд поновити строк
звернення до суду, визнати
протиправними та скасувати :
атестаційний лист, накази МВС №1842, №1849
та №13 о/с, зобов'язати МВС України
звільнити його за пунктом 64 «а»
Положення №114 згідно з поданим
рапортом, виплатити вихідну допомогу
при звільненні, видати посвідчення
«ветерана ОВС» та відшкодувати
витрати, пов'язані з розглядом справи.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 27
квітня 2012 року, яку залишено без змін
ухвалою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду,
позов задоволено частково. Визнано
протиправними та скасовано накази МВС
України від 22 грудня 2010 року №1842 та від
25 грудня 2010 року №1849 в частині
притягнення ОСОБА_5 до
дисциплінарної відповідальності.
Визнано протиправним та скасовано
наказ МВС України від 11 січня 2011 року
№13 о/с в частині звільнення ОСОБА_5 з
органів внутрішніх справ за пунктом 64
«д» Положення №114 через службову
невідповідність. Зобов`язано МВС
України звільнити ОСОБА_5 з органів
внутрішніх справ з підстав,
передбачених в пункті 65 «а» Положення
№114 на підставі рапорту від 20 грудня 2010
року. Зобов'язано МВС України
виплатити ОСОБА_5 вихідну допомогу в
розмірі 166 228,02 грн. В іншій частині
позовних вимог - відмовлено.

У касаційній скарзі Міністерство
внутрішніх справ України порушує
питання про скасування рішень судів
першої та апеляційної інстанцій і
ухвалення нового рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог. Зазначає,
що судами порушено норми матеріального
права, зокрема, неправильно
застосовано положення статей 99, 100 КАС
України, так як позивач мав можливість
своєчасно звернутись до суду з
зазначеним позовом, проте своїм правом
не скористався. Вказує, що відповідно
до практики Європейського суду, право
на звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмежене, в тому числі,
строком звернення за захистом своїх
прав. Крім того, ОСОБА_5 звільнено за
результатами проведеної атестації, з
висновками якої позивач погодився, що
підтверджується його власним підписом.

ОСОБА_5 в запереченнях на касаційну
скаргу посилається на те, що рішення
судів першої та апеляційної інстанцій
ухвалені з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
судами правильно встановлені факти,
досліджені докази та наведені
обґрунтовані висновки. Вказує, що з
оскаржуваними наказами його в
установленому законом порядку не
ознайомлювали та притягнули до
дисциплінарної відповідальності під
час перебування на лікуванні. Зазначає,
що постійно хворів та перебував на
лікарняних, тому не мав можливості
своєчасно звернутись до суду.

Перевіривши доводи касаційної скарги,
матеріали справи, правильність
застосування норм матеріального та
процесуального права, колегія суддів
вважає, що скарга підлягає частковому
задоволенню з наступних підстав.

Судами встановлено, що з 01 жовтня 1976
року позивач проходив службу в органах
внутрішніх справ України, а з 04
листопада 2005 року на посаді ректора
Дніпропетровського державного
університету внутрішніх справ. Має
спеціальне звання - генерал-лейтенант
міліції.

У зв'язку з досягненням граничного
віку, 20 грудня 2010 року позивач
звернувся до Міністра внутрішніх справ
України з рапортом про його звільнення
з органів внутрішніх справ у відставку
за віком з 30 грудня 2010 року, який
надіслав поштою 21 грудня 2010 року разом
із з повідомленням про свою
госпіталізацію до лікарні.

22 грудня 2010 року наказом МВС України
№1842 «Про скоєння надзвичайної події та
притягнення винних до дисциплінарної
відповідальності» ОСОБА_5 притягнуто
до дисциплінарної відповідальності у
вигляді попередження про неповну
посадову відповідність, через
відсутність з його боку контролю за
діями підлеглих та послаблення
вимогливості до них, внаслідок чого
протягом жовтня-листопада 2010 року в
університеті виявлені факти вимагання
та отримання коштів за сприяння
студентам в успішному складанні
модульного контролю.

25 грудня 2010 року наказом МВС України
№1849 «Про притягнення до
дисциплінарної відповідальності
працівників ДДУВС» позивача звільнено
з посади відповідно до пункту 6 статті 12
Дисциплінарного статуту органів
внутрішніх справ України, у зв'язку з
відсутністю контролю за діями
підлеглих, що виразилось у залученні
курсантів до виконання робіт і
здійснення заходів, не пов'язаних з
процесом навчання, відсутності
контролю за організацією навчального
процесу та призвело до укладення
договору, не передбаченого Переліком
платних послуг, які можуть надаватися
органами та підрозділами МВС.

У грудні 2010 року проведено атестацію
ОСОБА_5 за період з листопада 2005 року по
грудень 2010 року, за висновками якої
позивач не відповідав займаній посаді
та підлягав звільненню за підпунктом
«д» пункту 64 Положення №114 через
службову невідповідність. Із змістом
атестаційного листа ОСОБА_5
ознайомився 11 січня 2011 року та
висновками атестації погодився.

11 січня 2011 року наказом МВС України № 13
о/с позивача звільнено з органів
внутрішніх справ у запас (із
постановленням на військовий облік) за
підпунктом «д» пункту 64 Положення №114
через службову невідповідність.

Порядок проходження публічної служби в
органах внутрішніх справ регулюється
Законами України «Про міліцію» від 20
грудня 1990 року №565-XII, Дисциплінарним
статутом ОВС та Положенням №114.

Процедура накладення дисциплінарного
стягнення визначена статтею 14
Дисциплінарного статуту ОВС, якою
встановлено, що з метою з'ясування всіх
обставин дисциплінарного проступку,
вчиненого особою рядового або
начальницького складу, начальник
призначає службове розслідування.
Перед накладенням дисциплінарного
стягнення начальник або особа, яка
проводить службове розслідування,
повинні зажадати від порушника надання
письмового пояснення.

Судами встановлено, що при винесенні
оскаржуваних наказів МВС України від 22
грудня 2010 року №1842 та від 25 грудня 2010
року №1849, відповідачем порушено
вказану процедуру, зокрема, письмові
пояснення від позивача не відбирались,
про проведення службового
розслідування його належним чином не
повідомили, а при проведенні
службового розслідування відповідачем
порушені строки, встановленні статтею
14 Дисциплінарного статуту ОВС. Крім
того, наказом від 25 грудня 2010 року №1849
позивача притягнуто до дисциплінарної
відповідальності під час перебування
його на лікуванні, що підтверджується
листком непрацездатності.

За таких обставин суди дійшли
обґрунтованого висновку про
неправомірність оскаржуваних наказів
та правильно їх скасували в частині
притягнення ОСОБА_5 до дисциплінарної
відповідальності.

Порядок і умови проходження служби
особами рядового і начальницького
складу органів внутрішніх справ, їх
права і обов'язки регулюються
Положенням № 114, пунктом 64 якого,
визначенні підстави звільнення осіб
середнього, старшого і вищого
начальницького складу, серед яких
передбачено звільнення через службову
невідповідність (підпункт «д»).

З метою вдосконалення діяльності
органів внутрішніх справ, підвищення
ефективності їх роботи, поліпшення
добору, розстановки і виховання кадрів,
стимулювання підвищення кваліфікації,
ініціативності, творчої активності та
відповідальності працівників за
доручену справу проводиться атестація
осіб рядового і начальницького складу.
При цьому всебічно оцінюються їх
ділові, професійні, моральні та
особисті якості, рівень культури і
здатність працювати з людьми,
робляться висновки про відповідність
займаній посаді і даються рекомендації
щодо подальшої служби (пункт 47
Положення № 114).

Атестації осіб рядового і
начальницького складу має передувати
підготовча робота (організаційні та
виховні заходи, індивідуальні бесіди з
тими, хто підлягає атестації).

Як встановлено судами, при проведенні
атестації позивача підготовча робота
не проводилась, будь-які доповіді,
пояснення або бесіди відсутні, жодних
пояснень з приводу вчинення ним
дисциплінарного проступку позивач не
давав, отже суди дійшли обґрунтованого
висновку про упередженість та
необ'єктивність висновків проведеної
атестації.

Доводи скаржника щодо пропуску
позивачем строку звернення до суду
досліджені судами і їм дана належна
правова оцінка. Поновлюючи цей строк,
суди перевірили доводи ОСОБА_5
щодо його тривалого лікування та у
сукупності з іншими обставинами
справи, обґрунтовано визнали поважними
причини його пропуску.

Разом з тим, задовольняючи позов в
частині позовних вимог щодо виплати
позивачу вихідної допомоги при
звільненні, суд першої інстанції
виходив з того, що оскільки накази про
притягнення позивача до
дисциплінарної відповідальності та
підстава його звільнення є
неправомірними і підлягають
скасуванню, то МВС України зобов'язане
виплатити ОСОБА_5 вихідну
допомогу у розмірі 166228,02 грн.

Проте з такий висновок є передчасним.

Порядок обчислення вислуги років,
призначення та виплати пенсій і
грошової допомоги особам офіцерського
складу, прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей визначений
постановою Кабінету Міністрів України
від 17 липня 1992 року № 393 «Про порядок
обчислення вислуги років, призначення
та виплати пенсій і грошової допомоги
особам офіцерського складу,
прапорщикам, мічманам,
військовослужбовцям надстрокової
служби та військової служби за
контрактом, особам начальницького і
рядового складу органів внутрішніх
справ та членам їхніх сімей» (далі -
постанова КМУ № 393), відповідно до
пункту 10 якої, особам рядового і
начальницького складу органів
внутрішніх справ, які звільняються із
служби за віком, станом здоров'я чи у
зв'язку із скороченням штатів або
проведенням організаційних заходів,
після закінчення строку контракту, у
зв'язку із систематичним невиконанням
умов контракту командуванням,
виплачується одноразова грошова
допомога в розмірі 50 відсотків
місячного грошового забезпечення за
кожний повний календарний рік служби.

За умовами пункту 14 постанови КМУ № 339
одноразова грошова допомога,
передбачена пунктом 10 цієї постанови,
виплачується Міністерством внутрішніх
справ за рахунок коштів, виділених у
державному бюджеті для їх утримання (за
винятком випадків, передбачених
абзацом другим цього пункту).

При цьому, особам середнього, старшого
та вищого начальницького складу
органів внутрішніх справ, звільненим
із служби безпосередньо з посад, які
вони займали в органах державної влади,
органах місцевого самоврядування або
сформованих ними органах, на
підприємствах, в установах,
організаціях і у вищих навчальних
закладах із залишенням на військовій
службі, службі в органах внутрішніх
справ, Державній службі спеціального
зв'язку та захисту інформації,
державній пожежній охороні, органах і
підрозділах цивільного захисту,
податковій міліції чи Державній
кримінально-виконавчій службі, виплата
одноразової грошової допомоги у
випадках, передбачених пунктом 10 цієї
постанови, здійснюється за рахунок
коштів органів, у яких
військовослужбовці та зазначені особи
працювали.

ОСОБА_5 працював у Дніпропетровському
державному університеті внутрішніх
справ.

Відповідно до частини 3 статті 159 КАС
України обґрунтованим є рішення,
ухвалене судом на підставі повно і
всебічно з'ясованих обставин в
адміністративній справі,
підтверджених тими доказами, які були
досліджені в судовому засіданні.

Отже, задовольняючи позовні вимоги
ОСОБА_5 в частині стягнення одноразової
грошової допомоги при звільненні,
судом першої інстанції не враховано
порядок і умови призначення і виплати
цієї допомоги, не перевірено
повноваження відповідача в цих
правовідносинах, не встановлено
головного розпорядника коштів, який
наділений певними повноваженнями у
процедурі призначення і виплати
одноразової допомоги.

Крім того, у мотивувальній частині
рішення суду першої інстанції відсутні
розрахунки, з яких виходив суд при
задоволенні позовних вимог в частині
стягнення 166 228,02 грн, отже постанова є
необґрунтованою.

Апеляційний суд, не звернув уваги на
неповноту з'ясування обставин допущену
судом першої інстанції.

Відповідно до частини першої статті 220
КАС України, суд касаційної інстанції
не може досліджувати докази,
встановлювати та визнавати доведеними
обставини, що не були встановлені в
судовому рішенні.

Відповідно до частини другої статті 227
КАС України підставою для скасування
судового рішення суду апеляційної
інстанції і направлення справи на
новий розгляд є порушення норм
процесуального права, які унеможливили
встановлення фактичних обставин, що
мають значення для правильного
вирішення справи.

Враховуючи наведене, рішення судів
першої та апеляційної інстанцій
підлягають скасуванню в частині
задоволення позовних вимог щодо
виплати вихідної допомоги з
направленням справи до суду першої
інстанції на новий розгляд.

Керуючись статтями 160, 167, 220, 221, 223, 224, 227,
231 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів,

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу Міністерства
внутрішніх справ України задовольнити
частково.

Ухвалу Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 02 жовтня 2012 року та постанову
Дніпропетровського окружного
адміністративного суду від 27 квітня 2012
року скасувати в частині задоволення
позовних вимог щодо виплати вихідної
допомоги, а справу в цій частині
направити на новий розгляд до суду
першої інстанції.

В решті судові рішення залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та оскарженню не
підлягає.

Головуючий суддя С.В.
Головчук Судді Д.В.
Ліпський Ю.К. Черпак