Справа № 826/852/14
Суддя: Шулежко В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
18 березня 2014 року 08:10
№ 826/852/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі колегії:
головуючого судді Шулежка В.П.,
судді Іщука І.О.,
судді Погрібніченка І.М.,
при секретарі Пасічнюк С.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом публічного акціонерного
товариства по газопостачанню та
газифікації «Луганськгаз» до
Державної виконавчої служби України,
за участю третьої особи - дочірньої
компанії «Газ України» НАК «Нафтогаз
України» про визнання незаконними
рішень, дій, бездіяльності та
скасування постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору і постанови
про відкриття виконавчого
З позовом до Окружного
адміністративного суду міста Києва
звернулось публічне акціонерне
товариство по газопостачанню та
газифікації «Луганськгаз» (надалі - ПАТ
«Луганськгаз», позивач) до Державної
виконавчої служби України (надалі - ДВС
України, відповідач), за участю третьої
особи - дочірньої компанії «Газ
України» НАК «Нафтогаз України»
(надалі - ДК «Газ України» НАК «Нафтогаз
України», третя особа), в якому, з
урахуванням уточнених позовних вимог
визнати незаконними дії та
бездіяльність посадових і службових
осіб відділу примусового виконання
рішень Державної виконавчої служби
України з підстав, передбачених у
адміністративному позові;
визнати незаконними дії посадових і
службових осіб відділу примусового
виконання рішень Державної виконавчої
служби України щодо прийняття рішення
про закінчення виконавчого
провадження з підстав, передбачених п. 8
ч. 1 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження», дії щодо прийняття
рішення про стягнення з боржника
виконавчого збору та рішення про
відкриття виконавчого провадження з
примусового виконання постанови про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 24.12.2013р. ВП № 19543808 у сумі 4 197 840,62 грн.;

зобов'язати відповідача внести зміни
до постанови про закінчення
виконавчого провадження ВП №19543808 від
24.12.2013р., шляхом зміни мотивувальної
частини і виключення у ній посилань на
п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» та зазначення
підставою для закінчення виконавчого
провадження п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження»; п. 2
резолютивної частини цієї постанови
визнати незаконним та скасувати;

визнати незаконною та скасувати
постанову про стягнення з боржника
виконавчого збору від 24.12.2013р. ВП № 19543808
у сумі 4 197 840,62 грн.;

визнати незаконною та скасувати
постанову про відкриття виконавчого
провадження з примусового виконання
постанови про стягнення з боржника
виконавчого збору від 24.12.2013р. ВП №19543808
у сумі 4 197 840,62 грн.

Свої позовні вимоги позивач
обґрунтовує тим, що рішення про
закінчення виконавчого провадження з
примусового виконання наказу
Господарського суду Луганської
області від 23.04.2010р. №15/44, прийняте
державним виконавцем на підставі п. 8 ч.
1 ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження», а саме: у зв'язку з
фактичним виконанням в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим
документом.

Однак, всю заборгованість, штрафні та
інші санкції, у тому числі за наказом
Господарського суду Луганської
області, було списано, а не сплачено у
повному обсязі.

Таким чином, фактичного виконання
рішення суду не відбулось, тому
застосування п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження» в
цьому випадку не відповідає вимогам
закону.

На думку позивача, неправильне
застосування відповідачем норм закону
призвело до прийняття незаконного
рішення про стягнення з боржника
виконавчого збору та виведення цієї
постанови в окреме виконавче
провадження, адже відсутні підстави
для завершення виконавчого
провадження за п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження».

У судовому засіданні представники
позивача позовні вимоги підтримали
повністю, просили суд позов
задовольнити.

Представник відповідача позовні
вимоги не визнав повністю та зазначив,
що ДВС України діяла відповідно до
вимог чинного законодавства.

Представник третьої особи у судове
засідання не прибув, письмових
пояснень суду не надав.

Відповідно до вимог частини шостої
статті 128 Кодексу адміністративного
судочинства України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

З огляду на вищевикладене та з
урахуванням вимог ст.128 КАС України, суд
прийшов до висновку про доцільність
розгляду справи у письмовому
провадженні на підставі наявних
матеріалів справи.

Розглянувши подані сторонами
документи і матеріали, всебічно і повно
з'ясувавши всі фактичні обставини,
судом встановлено наступне.

Державним виконавцем Відділу
примусового виконання рішень
Департаменту державної виконавчої
служби (ВПВР ДДВС), Сироєжко Я.В.
винесено постанову про відкриття
виконавчого провадження ВП № 19543808 від
21.05.2010р. з примусового виконання наказу
Господарського суду Луганської
області від 23.04.2010р. №15/44 про стягнення
з відкритого акціонерного товариства
по газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» (далі - ВАТ
«Луганськгаз», Боржник) на користь ДК
«Газ України» НАК «Нафтогаз України»
(далі - Стягувач) боргу у сумі 31 147 292,68
грн., пені у сумі 918 814,61 грн., втрат від
інфляції у сумі 8 425 563,47 грн., трьох
відсотків річних у сумі 1 461 117,49 грн.,
державного мита у сумі 25 500,00 грн. та
витрат на інформаційно-технічне
забезпечення у сумі 118,00 грн., разом - 41 978
406,25 грн.

Пунктом 2 вищезазначеної постанови про
відкриття виконавчого провадження від
21.05.2010р. ВП № 19543808 боржнику надано
строк для добровільного виконання
рішення суду у 7-денний термін з дня
отримання постанови про відкриття
виконавчого провадження, а також
пунктом 3 попереджено, що при
невиконанні рішення в наданий для
самостійного виконання строк, рішення
буде виконано у примусовому порядку зі
стягненням з боржника виконавчого
збору та витрат, пов'язаних з
провадженням виконавчих дій.

Разом з цим, 24.06.2010р. на адресу ДДВС МЮУ
надійшла заява від позивача про
зупинення виконавчого провадження ВП
№ 19543808 у зв'язку з тим, що ВАТ
«Луганськгаз» внесено до Реєстру
підприємств паливно-енергетичного
комплексу, які беруть участь у
процедурі погашення заборгованості.

Для встановлення вищезазначених
фактів, ВПВР ДДВС МЮУ 15.07.2010р. за вих. №
7686-0-33-0-10-25- 285/14 до ДП «Енергоринок»
Розрахунковий центр направлено
відповідний запит з метою з'ясування
відомостей, чи внесено ВАТ
«Луганськгаз» до Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі погашення
заборгованості відповідно до Закону
України «Про заходи, спрямовані на
забезпечення сталого функціонування
підприємств паливно-енергетичного
комплексу».

В процесі примусового виконання
рішення суду до відділу надійшов лист
від 15.07.2010р. № 431 ДП «Енергоринок»
Розрахунковий центр, в якому
повідомлено, що ВАТ «Луганськгаз»
наказом Міністерства палива та
енергетики від 10.11.2005р. № 568 включено до
Реєстру підприємств
паливно-енергетичного комплексу, які
беруть участь у процедурі до погашення
заборгованості на строк дії процедури
погашення заборгованості відповідно
до Закону України «Про заходи,
спрямовані на забезпечення сталого
функціонування підприємств
паливно-енергетичного комплексу», та
знаходиться в Реєстрі й на даний час.

Враховуючи зазначені обставини,
керуючись приписами п.15 ч.1 ст.34, статтею
36 Закону України «Про виконавче
провадження» 11.08.2010р. державним
виконавцем винесено постанову про
зупинення виконавчого провадження ВП
№ 19543808.

В подальшому, стягувач своєю заявою від
09.12.2013р. № 31/10-5626 повідомив відповідача,
що заборгованість за виконавчим
документом відсутня, оскільки на
підставі Закону України «Про деякі
питання заборгованості за спожитий
природній газ та електричну енергію» №
3319 від 12.05.2011р. та Постанови Кабінету
Міністрів України «Про затвердження
порядку списання заборгованості за
природний газ та електричну енергію» №
894 від 08.08.2011р. заборгованість боржника
була списана.

На підставі заяви стягувача, ВПВР ДВС
України винесено постанову про
поновлення виконавчого провадження ВП
№ 19543808 від 24.12.2013р.

Також, керуючись статтею 28 Закону
України «Про виконавче провадження»
державним виконавцем ВПВР ДВС України
винесено постанову від 24.12.2013р. ВП №
19543808 про стягнення виконавчого збору у
розмірі 4 197 840,62 грн. та постанову про
закінчення виконавчого провадження
від 24.12.2013р. ВП № 19543808.

Пунктом 2 постанови про закінчення
виконавчого провадження від 24.12.2013р. ВП
№ 19543808 постанову про стягнення
виконавчого збору від 24.12.2013р. ВП №
19543808 виділено в окреме провадження та
13.01.2014р. державним виконавцем винесено
постанову про відкриття виконавчого
провадження ВП № 41414511 з примусового
виконання постанови ВПВР ДВС України
від 24.12.2013р. № 19543808.

Оцінюючи подані сторонами докази за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на всебічному, повному і
об'єктивному розгляді в судовому
засіданні всіх обставин справи в їх
сукупності, та враховуючи, що кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на які вона посилається як на підставу
своїх вимог і заперечень, суд дійшов
висновку про необґрунтованість
позовних вимог виходячи з наступного.

Відповідно до статті 1 Закону України
"Про виконавче провадження" виконавче
провадження, як завершальна стадія
судового провадження та примусове
виконання рішень інших органів
(посадових осіб) - це сукупність дій
органів і посадових осіб, зазначених у
цьому Законі, спрямованих на примусове
виконання рішень судів та інших
органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Стаття 5 Закону України "Про виконавче
провадження" визначає, що державний
виконавець зобов'язаний здійснювати
необхідні заходи щодо своєчасного і
повного виконання рішення, зазначеного
в документі на примусове виконання
рішення (далі - виконавчий документ), у
спосіб і порядок, визначені виконавчим
документом.

Частиною 1 статті 7 Закону України "Про
виконавче провадження" передбачено, що
державний виконавець зобов'язаний
використовувати надані йому
повноваження у точній відповідності із
законом і не допускати у своїй
діяльності порушення прав та законних
інтересів громадян і юридичних осіб.

Відповідно до ст. 17 Закону України "Про
виконавче провадження" примусове
виконання рішень здійснюється
державною виконавчою службою на
підставі виконавчих документів,
визначених цим Законом.

Відповідно до ч. 2 ст. 17 цього Закону
підлягають виконанню державною
виконавчою службою зокрема, такі
документи, як судові накази та
постанови державного виконавця про
стягнення виконавчого збору, витрат,
пов'язаних з організацією та
проведенням виконавчих дій і
накладенням штрафу.

Згідно положень ст. 25 Закону України
"Про виконавче провадження" державний
виконавець зобов'язаний прийняти до
виконання виконавчий документ і
відкрити виконавче провадження, якщо
не закінчився строк пред'явлення
такого документа до виконання, він
відповідає вимогам, передбаченим цим
Законом, і пред'явлений до виконання до
відповідного органу державної
виконавчої служби.

Державний виконавець протягом трьох
робочих днів з дня надходження до нього
виконавчого документа виносить
постанову про відкриття виконавчого
провадження.

У постанові державний виконавець
вказує про необхідність боржнику
самостійно виконати рішення у строк до
семи днів з моменту винесення
постанови (у разі виконання рішення про
примусове виселення боржника - у строк
до п'ятнадцяти днів) та зазначає, що у
разі ненадання боржником
документального підтвердження
виконання рішення буде розпочате
примусове виконання цього рішення із
стягненням з боржника виконавчого
збору і витрат, пов'язаних з
організацією та проведенням
виконавчих дій, передбачених цим
Законом.

У відповідності до положень ст. 28
Закону України "Про виконавче
провадження" у разі невиконання
боржником рішення майнового характеру
у строк, встановлений частиною другою
статті 25 цього Закону для самостійного
його виконання, постановою державного
виконавця з боржника стягується
виконавчий збір у розмірі 10 відсотків
суми, що підлягає стягненню, або
вартості майна боржника, що підлягає
передачі стягувачу за виконавчим
документом. У разі невиконання
боржником у той самий строк рішення
немайнового характеру виконавчий збір
стягується в розмірі сорока
неоподатковуваних мінімумів доходів
громадян з боржника - фізичної особи і в
розмірі вісімдесяти неоподатковуваних
мінімумів доходів громадян з боржника -
юридичної особи. У зазначених розмірах
виконавчий збір стягується з боржника
також у разі повернення виконавчого
документа без виконання за письмовою
заявою стягувача та у разі
самостійного виконання боржником
рішення після початку його примусового
виконання, зокрема шляхом
перерахування коштів безпосередньо на
рахунок стягувача. Постанова про
стягнення виконавчого збору може бути
оскаржена в десятиденний строк у
порядку, встановленому цим Законом.

Суд звертає увагу на те, що Законом
України «Про виконавче провадження»
передбачений виключний перелік
виконавчих документів за якими
виконавчий збір не стягується, а саме:
про конфіскацію майна, стягнення
періодичних платежів, стягнення
виконавчого збору, накладення арешту
на майно для забезпечення позовних
вимог, відшкодування витрат, пов'язаних
з організацією та проведенням
виконавчих дій, стягнення штрафів,
накладених відповідно до вимог цього
Закону, а також у разі виконання рішень
у порядку, встановленому Законом
України «Про гарантії держави щодо
виконання судових рішень» (частина 2
статті 28).

У зв'язку з тим, що в запропонований
термін рішення суду боржником
добровільно не виконано, державним
виконавцем на підставі положень статті
28 Закону України «Про виконавче
провадження» винесена постанова про
стягнення з боржника виконавчого збору
від 24.12.2013р. ВП № 19543808 у сумі 4 197 840,62 грн.

Окрім того, згідно ч. 7 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження» у
разі завершення виконавчого
провадження з виконання рішення
немайнового характеру та в разі
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених статтею 49 цього
Закону, якщо виконавчий збір не
стягнуто, державний виконавець не
пізніше наступного робочого дня після
завершення (закінчення) такого
виконавчого провадження відкриває
виконавче провадження за постановою
про стягнення виконавчого збору.

З матеріалів справи вбачається, що
постанову про стягнення виконавчого
збору від 24.12.2013р. ВП № 19543808 виділено в
окреме провадження та державним
виконавцем винесено постанову про
відкриття виконавчого провадження ВП
№ 41414511 від 13.01.2014р. з примусового
виконання постанови ВПВР ДВС України
від 24.12.2013р. №19543808.

Разом з цим, відповідно до вимог ст. 21
Закону України «Про виконавче
провадження», виконання рішень, за
якими сума зобов'язання становить від
трьох до десяти мільйонів гривень або
еквівалентну суму в іноземній валюті,
покладається на відділ примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби Головного
управління юстиції Міністерства
юстиції України в Автономній
Республіці Крим, головного управління
юстиції в області, містах Києві та
Севастополі.

Оскільки за даним виконавчим
документом сума стягнення становить 4
197 840,62 грн., керуючись приписами п.10 ч. 1
ст.49 Закону України «Про виконавче
провадження», державним виконавцем
винесено постанову про закінчення
виконавчого провадження ВП № 41414511 та
виконавчий документ направлено для
виконання до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби головного
управління юстиції в Луганській
області, за місцем знаходження
боржника.

Таким чином, оскільки виконавчий
документ боржником у строк, наданий для
добровільного виконання не виконано,
відомості щодо оскарження постанови
про відкриття виконавчого провадження
чи окремих пунктів відсутні, колегія
суддів приходить до висновку, що
постанова про стягнення з боржника
виконавчого збору від 24.12.2013 року ВП №
19543808 та постанова про відкриття
виконавчого провадження з примусового
виконання постанови про стягнення з
боржника виконавчого збору у сумі 4 197
840,62 грн. ВП № 41414511 від 13.01.2014р. винесені
відповідачем правомірно, з підстав та у
межах повноважень, наданих
законодавством України.

Щодо тверджень позивача, про те, що
прийняття рішення про закінчення
виконавчого провадження з підстав,
передбачених п. 8 ч. 1 ст. 49 Закону
України «Про виконавче провадження» є
незаконним суд вважає за необхідне
зазначити наступне.

Дійсно, ст. 49 Закону України «Про
виконавче провадження» містить
окремий пункт, який передбачає
закінчення виконавчого провадження у
разі списання згідно із Законом
України "Про деякі питання
заборгованості за спожитий природний
газ та електричну енергію"
заборгованості, встановленої рішенням
суду, яке підлягало виконанню на
підставі виконавчого документа (п. 14 ч. 1
ст. 49 Закону України «Про виконавче
провадження»).

В той же час, закінчення виконавчого
провадження на підставі п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження», а саме: у зв'язку з
фактичним виконанням в повному обсязі
рішення згідно з виконавчим документом
ніяким чином не порушує законні права
та інтереси позивача.

Неправильне застосування відповідачем
норм закону не вплинуло на прийняття
рішення про стягнення з боржника
виконавчого збору та виділення цієї
постанови в окреме виконавче
провадження.

Відповідно до ч. 2 ст. 6 Кодексу
адміністративного судочинства України
у випадках, установлених законом, до
суду можуть звертатися органи та особи,
яким надано право захищати права,
свободи та інтереси інших осіб.

Згідно з вищевказаною нормою права
особа має право звернутись до
адміністративного суду з позовом у
разі, якщо вона вважає, що рішенням,
дією чи бездіяльністю відповідача
(суб'єкта владних повноважень) порушено
її права, свободи чи інтереси у сфері
публічно-правових відносин. При цьому,
обставину дійсного (фактичного)
порушення відповідачем прав, свобод чи
інтересів має довести належними та
допустимими доказами саме позивач.

Задоволенню в адміністративному
судочинстві підлягають лише ті вимоги,
які відновлюють порушені права чи
інтереси особи в сфері
публічно-правових відносин.

В розумінні Кодексу адміністративного
судочинства України захист прав,
свобод та інтересів осіб завжди є
наступним, тобто передбачає наявність
встановленого судом факту їх порушення
або можливості такого порушення.

Таким чином, суд вважає, що позовні
вимоги про визнання незаконними дій
посадових і службових осіб ВПВР ДВС
України щодо прийняття рішення про
закінчення виконавчого провадження з
підстав, передбачених п. 8 ч. 1 ст. 49
Закону України «Про виконавче
провадження» та зобов'язання
відповідача внести зміни до постанови
про закінчення виконавчого
провадження ВП №19543808 від 24.12.2013р.,
шляхом зміни мотивувальної частини і
виключення у ній посилань на п. 8 ч. 1 ст.
49 Закону України «Про виконавче
провадження» та зазначення підставою
для закінчення виконавчого
провадження п. 14 ч. 1 ст. 49 Закону України
«Про виконавче провадження», а також
визнання незаконним та скасування п. 2
резолютивної частини цієї постанови не
є належним способом захисту порушеного
права позивача.

Відповідно до частини першої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

В даному випадку відповідачем доведено
правомірність своїх дій.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку про необґрунтованість
позовних вимог і відсутність підстав
для їх задоволення.

Керуючись ст.ст. 94, 158-163 КАС України суд,-

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні позовних вимог
публічного акціонерного товариства по
газопостачанню та газифікації
«Луганськгаз» відмовити повністю.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку шляхом подачі до
Окружного адміністративного суду
міста Києва апеляційної скарги на
постанову протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Копія
апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає до
Київського апеляційного
адміністративного суду.

Якщо апеляційна скарга не була подана у
строк, встановлений ст. 186 КАС України,
постанова набирає законної сили після
закінчення цього строку.

Головуючий суддя
В.П.
Шулежко

Суддя

І.О. Іщук

Суддя
І.М.
Погрібніченко