Справа № 804/12369/13-а
Суддя: Турлакова Наталія Василівна
Дата ухвалення: 2013-11-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

11 листопада 2013 р. Справа № 804/12369/13-а
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Турлакової Н. В.
розглянувши у письмовому провадженні
у місті Дніпропетровську
адміністративну справу за
адміністративним позовом фізичної
особи-підприємця ОСОБА_2 до
Нікопольської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

ВСТАНОВИВ:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_2
звернувся до суду з позовом до
Нікопольської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у
Дніпропетровській області, в якому
просить скасувати податкове
повідомлення-рішення від 16.05.2013р.
№.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначив, що прийняте Нікопольською
ОДПІ Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області податкове
повідомлення-рішення є протиправним та
підлягає скасуванню, мотивуючи тим, що
перевіряючими під час проведення
перевірки, не надано належної оцінки
наявним первинним документам. Позивач
вважає, що висновки в акті перевірки
№1278/172. від 25.04.2013р. не
відповідають діючому законодавству, є
протиправними, прийняті при
відсутності належних доказів, а
податкове повідомлення-рішення від
16.05.2013р. № підлягає скасуванню.

Від відповідача надійшло заперечення в
яких він посилається на те, що під час
перевірки було встановлено, що ФОП
ОСОБА_2 мав господарські
взаємовідносини з ТОВ «Матадор», які не
направлені на реальне настання
правових наслідків, що призвело до
завищення позивачем податкового
кредиту на загальну суму 69691грн. Таким
чином, дії податкового органу щодо
проведення перевірки та викладені
висновки в Акті перевірки №1278/172.
від 25.04.2013р. відповідають вимогам
чинного законодавства, а податкове
повідомлення-рішення від 16.05.2013р.
№ є правомірним.

Представник позивача проти розгляду
справи в порядку письмового
провадження не заперечував.

Представник відповідача у судове
засідання не з'явився, про дату, час та
місце проведення судового засідання
повідомлений належним чином.

Ухвалою суду від 11.11.2013р. відповідно до
ч.4 ст.122, ч.6 ст.128 Кодексу
адміністративного судочинства України
справу призначено до розгляду у
письмовому провадженні на підставі
наявних в справі доказів, за
відсутності сторін.

Дослідивши чинне законодавство та
матеріали справи, суд доходить
наступних висновків.

З 12.04.2013р. по 19.04.2013р. на підставі пп.20.1.4
п.20.1 ст.20, пп.75.1.2 п.75.1 ст.75, пп.78.1.1 п.78.1
ст.78, ст.79 Податкового кодексу України,
відповідно до наказу №491 від 12.04.2013р. та
направлення №295/172 від 12.04.2013р.,
відповідачем проведено документальну
позапланову виїзну перевірку
фінансово-господарської діяльності з
питань дотримання ФОП ОСОБА_2 вимог
податкового та іншого законодавства в
частині визначення правильності,
повноти нарахування та сплати податку
на додану вартість по взаємовідносинам
ТОВ «Матадор» за період з 01.03.2012р. по
31.08.2012р. та подальшої реалізації
отриманої продукції (послуг) в
поточному та наступних податкових
періодах, за результатами якої
складено акт №1278/172. від 25.04.2013р.

Згідно розділу І вказаного Акту,
перевірка проведена на підставі
матеріалів отриманих від ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська (акт перевірки від
21.12.12 №7200/224/31820299), ІС «Аудит», Бест Звіт,
АС «Податковий блок» первинних
документів, які надані ФОП ОСОБА_2

Відповідно до п.2.1.1 вказаного Акту
перевірки позивача, згідно акту ДПІ у
Бабушкінському районі
м.Дніпропетровська про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Матадор» від 21.12.12
№7200/224/31820299 з питань дотримання вимог
податкового законодавства України під
час здійснення відносин встановлено,
що на момент складання акту
підприємство має 4 стан (порушено
провадження у справі про банкрутство).

Фактично згідно податкової звітності у
ТОВ «Матадор» та проведених заходів
встановлено відсутність, виробничого
обладнання, складських та торгівельних
приміщень, транспорту та торгівельного
обладнання, сировини, матеріалів для
здійснення основного виду діяльності,
визначеного згідно довідки з ЄДРПОУ.

ТОВ «Матадор» за період 2011-2012р.
сформовано ПК на загальну суму 42 358 782,00
грн. від підприємств ТОВ «Інфотерм»,
ТОВ «Олімп», ПП «СВ Гермес», ПВП
«Форест», ТОВ Кафепродакшн», ТОВ
«Пасіфік», БПП «Сура», ТОВ
«Хімагросервіс», якими надано
податкову звітність шляхом
маніпулювання , а саме зазначених СГД
взагалі відсутній ПК згідно наданих
розрахунків коригування
задекларувавши податкові зобов'язання
здійснюють повернення передплат
неіснуючим контрагентам.

У ході перевірки встановлено, що ФОП
ОСОБА_2 по контрагенту ТОВ «Матадор»
відображено в складі відповідні суми
податкового кредиту в період
березень-серпень 2012р.

Під час проведення перевірки
своєчасності відображення в обліку та
звітності операцій по господарських
відносинах з ТОВ «Матадор» були
використані податкові накладні, акти
наданих послуг, рахунки-фактури, які
були надані ФОП ОСОБА_2

Згідно висновків вказаного Акту
перевірки позивача №1278/172. від
25.04.2013р., перевіркою встановлено: 1)
недодержання вимог статей ч.1 ст.203, ч.1
ст.207, ст.215, п.1 ст.216, ст.228 ЦК України в
момент вчинення правочинів, які не
спрямовані на реальне настання
правових наслідків, що обумовлені ними
по правочинах, здійснених ФОП ОСОБА_2 з
постачальником ТОВ «Матадор»; 2)
порушення пп.198.1, 198.2, 198.3, 198.6 ст.198, пп.201.1,
201.4, 201.11 ст.201 Податкового кодексу
України, в результаті чого підлягає
донарахуванню податок на додану
вартість в загальній сумі 69691грн., в т.ч.:
за березень 2012 - 11083,33грн., за квітень 2012 -
27695грн., за травень 2012 - 9266,67грн., за
червень 2012 - 9350грн., за липень 2012 -
8508,33грн., за серпень 2012 - 3787,67грн.

На підставі вказаного Акту перевірки
№1278/172. від 25.04.2013р. Нікопольською
ОДПІ, прийнято податкове
повідомлення-рішення № від
16.05.2013р., яким збільшено суму грошового
зобов'язання ФОП ОСОБА_2 з податку на
додану вартість на суму 87113,75грн., з яких
за основним платежем - 69691грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями
(штрафами) - 17422,75грн.

За результатами розгляду первинної
скарги позивача на вказане податкове
повідомлення-рішення, Головним
управлінням Міндоходів у
Дніпропетровській області прийнято
рішення №1358/10/10-25 від 25.07.2013р. яким: -
залишено без змін податкове
повідомлення-рішення Нікопольської
ОДПІ № від 16.05.2013р. про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку
на додану вартість у загальній сумі
87113,75грн., (основний платіж - 69691грн.,
штрафна санкція - 17422,75грн.), а скаргу
платника податків на це податкове
повідомлення-рішення - без задоволення.

Крім того, згідно вищевказаного
рішення зазначено, що стосовно ТОВ
«Матадор» Головним слідчим
управлінням ДПС України проводиться
досудове розслідування у
кримінальному провадженні від 15.01.2013р.
№0000005 за ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205
КК України (за фактом вчинення
фіктивного підприємництва) та
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.3 ст.212 КК України за
фактом ухилення від сплати податків
посадовими особами низки підприємств,
у тому числі і ТОВ «Матадор». Досудовим
розслідуванням встановлено, що
зазначені підприємства фактично є
«транзитними» підприємствами, які
надавали послуги по незаконному
формуванню податкового кредиту з
податку на додану вартість для інших
суб'єктів господарювання.

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України №4063/Т/99-99/10-01-03-14 від 02.09.13р., за
результатами розгляду повторної
скарги позивача, залишено без змін
податкове повідомлення-рішення
Нікопольської ОДПІ м.Дніпропетровська
№ від 16.05.2013р. та рішення ГУ
Міндоходів у Дніпропетровській
області від 25.07.2013 №1358/10/10-25, прийняте за
розглядом первинної скарги, а скаргу
ФОП ОСОБА_2 - без задоволення.

Відповідно до Договору про перевезення
вантажів автомобільним транспортом у
міжміському сполученні №11 від 01.03.2012р.
укладеного між ФОП ОСОБА_2 (Експедитор)
та ТОВ «Матадор» (Виконавець),
предметом якого є: даний договір
регулює порядок відносин, що виникають
між сторонами при міжміських
перевезеннях вантажів автомобільним
транспортом. Виконавець зобов'язується
доставити ввірений йому вантаж до
пункту призначення в установлений
договором і доповненням до нього строк
та видати його уповноваженій на
одержання вантажу особі. Експедитор
зобов'язується сплатити за перевезення
вантажу встановлену плату. Експедитор
зобов'язаний забезпечити своєчасне
оформлення товарно-транспортних
документів, необхідних для перевезення
здачі вантажу одержувачу (п.3.2.1
Договору).

Згідно Витягу з Єдиного державного
реєстру юридичних осіб та фізичних
осіб-підприємців №17519425 від 06.11.2013р.
Товариство з обмеженою
відповідальністю «Матадор»
зареєстроване 12.12.2001р., види діяльності:
51.19.0 Посередництво в торгівлі товарами
широкого асортименту, 51.39.0
Неспеціалізована оптова торгівля
харчовими продуктами, напоями та
тютюновими виробами, 52.11.0 Роздрібна
торгівля в неспеціалізованих
магазинах з перевагою продовольчого
асортименту, 52.12.0 Роздрібна торгівля в
неспеціалізованих магазинах без
переваги продовольчого асортименту,
51.90.0 Інші види оптової торгівлі, 60.24.0
Діяльність автомобільного вантажного
транспорту.

Відповідно до Інформації про осіб,
позбавлених реєстрації як платників
ПДВ за заявою платника податку, з
ініціативи контролюючих органів чи за
рішенням суду, роздрукованої із
офіційного веб-сайту Міністерства
доходів і зборів України, копія якої
наявна в матеріалах справи, відносно
ТОВ «Матадор» міститься
запис про анулювання свідоцтва
платника ПДВ - 25.12.2012р.

Згідно наступних Свідоцтв про
реєстрацію транспортного засобу, за
ОСОБА_2 зареєстровані такі транспортні
засоби: НОМЕР_1 GROENEWEGEN
напівпричіп-платформа-Е; НОМЕР_2 FREIGHTLINER
сідловий тягач-Е.

Судом також досліджені надані
позивачем докази: Акти виконаних робіт
(Т.1 а.с.78-95); Акти надання послуг,
Рахунки-фактури, Податкові накладні,
Маршрутні відомості, Заявки на
організацію перевезень вантажів
автомобільним транспортом, Акти
здачі-приймання робіт,
Товарно-транспортні накладні, Платіжні
доручення (Т.1 а.с.101-250, Т.2); Договір
оренди №1 від 03.01.12р.; Трудовий договір
від 09.02.11р.

Згідно із ст.67 Конституції України,
кожен зобов'язаний сплачувати податки
і збори в порядку і розмірах,
встановлених законом.

Стаття 68 Конституції України
передбачає, що кожен зобов'язаний
неухильно додержуватися Конституції
України, законів України.

Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20
Податкового Кодексу України (надалі -ПК
України), органи державної податкової
служби мають право проводити перевірки
платників податків (крім Національного
банку України) в порядку, встановленому
цим кодексом України.

Ст.78 Податкового кодексу України
регламентує порядок проведення
документальних позапланових перевірок
п.78.1 якої передбачено, що документальна
позапланова виїзна перевірка
здійснюється за наявності хоча б
однієї з таких обставин: п.п.78.1.1 за
наслідками перевірок інших платників
податків або отримання податкової
інформації виявлено факти, що свідчать
про можливі порушення платником
податків податкового, валютного та
іншого законодавства, контроль за
дотриманням якого покладено на органи
державної податкової служби, якщо
платник податків не надасть пояснення
та їх документальні підтвердження на
обов'язковий письмовий запит органу
державної податкової служби протягом 10
робочих днів з дня отримання запиту;

Відповідно до п.85.2 ст.85 Податкового
кодексу України, платник податків
зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам органів державної
податкової служби у повному обсязі всі
документи, що належать або пов'язані з
предметом перевірки. Такий обов'язок
виникає у платника податків після
початку перевірки.

П.198.1 ст.198 Податкового кодексу України
передбачено, що право на віднесення сум
податку до податкового кредиту виникає
у разі здійснення операцій з: а)
придбання або виготовлення товарів (у
тому числі в разі їх ввезення на митну
територію України) та послуг; б)
придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності).

Згідно п.198.2 ст.198 ПК України, датою
виникнення права платника податку на
віднесення сум податку до податкового
кредиту вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Відповідно до п.198.3 ст.198 ПК, податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи з договірної (контрактної)
вартості товарів/послуг, але не вище
рівня звичайних цін, визначених
відповідно до ст. 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою встановленою
пунктом 193.1 ст.193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з придбанням або виготовленням
товарів (у тому числі при їх імпорті) та
послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

Згідно з пунктом 198.6 ст.198 ПК, не
відносяться до податкового кредиту
суми податку, сплаченого (нарахованого)
у зв'язку з придбанням товарів/послуг,
не підтверджені податковими
накладними (або підтверджені
податковими накладними, оформленими з
порушенням вимог ст..201 цього Кодексу)
чи не підтверджені митними
деклараціями, іншими документами,
передбаченим пунктом 201.11 ст.201 цього
кодексу.

Пунктом 201.4 статті 201 Податкового
кодексу України, встановлено, що
податкова накладна складається у двох
примірниках у день виникнення
податкових зобов'язань продавця. Один
примірник видається покупцю, а другий
залишається у продавця. У разі
складання податкової накладної у
паперовому вигляді покупцю видається
оригінал, а копія залишається у
продавця.

Відповідно до п.201.11 ст.201 ПК України,
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту
без отримання податкової накладної,
також є: а) транспортний квиток,
готельний рахунок або рахунок, який
виставляється платнику податку за
послуги зв'язку, інші послуги, вартість
яких визначається за показниками
приладів обліку, що містять загальну
суму платежу, суму податку та
податковий номер продавця, крім тих,
форма яких встановлена міжнародними
стандартами; б) касові чеки, які містять
суму отриманих товарів/послуг,
загальну суму нарахованого податку (з
визначенням фіскального номера та
податкового номера постачальника). При
цьому з метою такого нарахування
загальна сума отриманих товарів/послуг
не може перевищувати 200 гривень за день
(без урахування податку).

Згідно ч.1 ст.215 Цивільного кодексу
України підставою недійсності
правочину є недодержання в момент
вчинення правочину стороною
(сторонами) вимог, які встановлені
частинами першою - третьою, п'ятою та
шостою статті 203 цього Кодексу.

Недійсним за ч.2 ст.215 Цивільного
кодексу України є правочин, якщо його
недійсність встановлена законом
(нікчемний правочин). Згідно ч.5 ст.203 ЦК
України правочин має бути спрямований
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ним, проте
недотримання цієї вимоги цивільного
законодавства не є ознакою
нікчемності договору визначеною
законом, оскільки такі ознаки
містяться в інших нормах. Згідно ч.1,2,3
ст.228 Цивільного кодексу України
правочин вважається таким, що порушує
публічний порядок, якщо він був
спрямований на порушення
конституційних прав і свобод людини і
громадянина, знищення, пошкодження
майна фізичної або юридичної особи,
держави, Автономної Республіки Крим,
територіальної громади, незаконне
заволодіння ним. Правочин, який порушує
публічний порядок, є нікчемним. У разі
недодержання вимоги щодо
відповідності правочину інтересам
держави і суспільства, його моральним
засадам такий правочин може бути
визнаний недійсним. Якщо визнаний
судом недійсний правочин було вчинено
з метою, що завідомо суперечить
інтересам держави і суспільства, то при
наявності умислу у обох сторін - в разі
виконання правочину обома сторонами - в
дохід держави за рішенням суду
стягується все одержане ними за угодою,
а в разі виконання правочину однією
стороною з іншої сторони за рішенням
суду стягується в дохід держави все
одержане нею і все належне - з неї
першій стороні на відшкодування
одержаного. При наявності умислу лише у
однієї із сторін все одержане нею за
правочином повинно бути повернуто
іншій стороні, а одержане останньою або
належне їй на відшкодування виконаного
за рішенням суду стягується в дохід
держави.

Відповідно до ст.1 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність» (в редакції на момент
виникнення спірних правовідносин),
первинний документ - документ, який
містить відомості про господарську
операцію та підтверджує її здійснення.

Пунктом 2 ст.3 Закону України „Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні" (далі - Закон №996)
передбачено, що фінансова, податкова,
статистична та інші види звітності, що
використовують грошовий вимірник,
ґрунтуються на даних бухгалтерського
обліку.

Відповідно до п.1 ст.9 Закону № 996, факти
здійснення господарських операцій
фіксують первинні документи, які
повинні бути складені під час
здійснення господарської операції, а
якщо це не можливо - безпосередньо
після її закінчення. Відповідно до п.2
ст.9 даного закону первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: «назву документа (форми);
дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст та обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції».

Відповідно до Спільного наказу
Міністерства транспорту України та
Міністерств і статистики України «Про
затвердження типових форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля»
від 29.12.95 №488/346 встановлено, що
застосування затверджених даним
наказом форм первинних документів є
обов'язковим для всіх суб'єктів
господарської діяльності, незалежно
від форм власності. А саме: «Подорожній
лист вантажного автомобіля», ф.№2;
«Подорожній лист вантажного
автомобіля у міжнародному сполученні»,
ф.№1 міжнародна; «Товарно-транспортна
накладна», ф.1-ТН; «Талон замовника»
ф.№1-Т3.

Відповідно до наказу Міністерства
транспорту України, Міністерства
статистики України від 29.12.95 від 29.12.95
№488/346 Про затвердження типових форм
первинного обліку роботи вантажного
автомобіля (далі - Наказ №488),
товарно-транспортна накладна типової
форми №1-ТН - є єдиним первинним
документом для списання
товарно-матеріальних цінностей у
вантажовідправника та оприбуткування
у вантажоодержувача при перевезенні
вантажів у межах України. А також для їх
складського, оперативного і
бухгалтерського обліку.

При доставці товару автомобілем,
обов'язковим документом є
товарно-транспортна накладна за формою
№1-ТН. У ній повинні бути відмітки
відправника товару (щодо відвантаження
товару) та його отримувача (стосовно
фактичного отримання товару).

Відповідно п.2 Наказу №488 застосування
товарно-транспортної накладної Форми
№1-ТН є обов'язковою для всіх суб'єктів
господарської діяльності, незалежно
від форм власності.

Вантажовідправник зобов'язаний
передати водію разом з
товарно-транспортною накладною
посвідчення про якість або сертифікат.
Відомості про ці документи обов'язково
зазначаються у товарно-транспортній
накладній. У посвідченні про якість, у
сертифікаті або іншому документі
повинні міститись відомості про
продукцію, допустимий термін його
доставки.

Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженими наказом Міністерством
транспорту України від 14.10.1997 року № 363,
передбачено, що договір перевезення
вантажів - двостороння угода між
перевізником, вантажовідправником чи
вантажоодержувачем, що є юридичним
документом, яким регламентується
обсяг, термін та умови перевезення
вантажів, права, обов'язку та
відповідальність сторін щодо їх
додержання. Даними Правилами
передбачено, що товарно-транспортна
документація -комплект юридичних
документів, на підставі яких
здійснюють облік, приймання,
передавання, перевезення, здавання
вантажу та взаємні розрахунки між
учасниками транспортного процесу.

Додаткові вимоги до первинних
документів встановлені п.2.4 Положення
про документальне забезпечення
записів у бухгалтерському обліку
(затверджено наказом Міністерства
фінансів України від 24.05.1995р. № 88,
зареєстрованого в Міністерстві
юстиції України 05.06.1995р. № 168/704),
відповідно до якого первинні документи
повинні мати такі обов'язкові
реквізити: найменування підприємства,
установи, від імені яких складений
документ, назва документа, дата і місце
складання, зміст та обсяг
господарської операції, одиниця виміру
господарської операції, посада і
прізвища осіб відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність оформлення, особистий чи
електронний підпис або інші дані, що
дають змогу ідентифікувати особу, яка
брала участь у здійсненні
господарської операції.

Згідно абз.1 п.п.2.1 глави 2 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, первинні
документи - це документи, створені у
письмовій або електронній формі, що
фіксують та підтверджують
господарські операції, включаючи
розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Відповідно до п.п.2.2, п.п.2.4, п.п.2.7 п.2
вказаного Положення, первинні
документи повинні бути складені у
момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення. При реалізації товарів за
готівку допускається складання
первинного документа не рідше одного
разу на день на підставі даних касових
апаратів, чеків тощо. Для контролю та
впорядкування обробки інформації на
основі первинних документів можуть
складатися зведені документи (далі
первинні документи).

Відносини в галузі діяльності з
надання послуг з перевезення вантажів
регулюються Цивільним кодексом
України (глава 64), Господарським
кодексом України (глава 32), Митним
кодексом України, Законами України
«Про транспорт», «Про
зовнішньоекономічну діяльність», «Про
транзит вантажів», «Про автомобільний
транспорт», «Про ліцензування певних
видів господарської діяльності»,
Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затверджених наказом Міністерства
транспорту України від 14.10.1997 року № 363,
тощо.

Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9
пункту 11 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля.

Таким чином, товарно-транспортна
накладна належить до первинної
бухгалтерської документації,
наявність якої для всіх суб'єктів
господарської діяльності незалежно
від форм власності є обов'язковою.

Частина 2 ст.19 Конституції України
передбачає, що органи державної влади
та органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст.ст.11, 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, а суд згідно ст.86
цього Кодексу, оцінює докази, які є у
справі, за своїм внутрішнім
переконанням, що ґрунтується на їх
безпосередньому, всебічному, повному
та об'єктивному дослідженні.

Як встановлено згідно матеріалів
справи під час проведення перевірки
ФОП ОСОБА_2 було встановлено, що
останній мав взаємовідносини з ТОВ
«Матадор» у період березень-серпень 2012
року, які відбувалися на підставі
договору про перевезення вантажів
автомобільним транспортом в
міжміському сполученні від 01.03.12 № 11.

При цьому суд зазначає, що витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
в свою чергу є підставою для формування
підприємством податкового обліку.

Якщо фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку,
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

На підтвердження реальності вказаних
господарських відносин ФОП ОСОБА_2 з
ТОВ «Матадор» за період
березень-серпень 2012 року позивачем
під час проведення перевірки надано
копії наступних документів: податкові
накладні, акти наданих послуг,
рахунки-фактури, проте вказані
документи суд оцінює критично з
наступних підстав.

Так відповідно до Договору про
перевезення вантажів автомобільним
транспортом у міжміському сполученні
№11 від 01.03.2012р. укладеного між ФОП
ОСОБА_2 (Експедитор) та ТОВ «Матадор»
(Виконавець), предметом якого є:
Виконавець зобов'язується доставити
ввірений йому вантаж до пункту
призначення в установлений договором і
доповненням до нього строк та видати
його уповноваженій на одержання
вантажу особі. Експедитор зобов'язаний
забезпечити своєчасне оформлення
товарно-транспортних документів,
необхідних для перевезення здачі
вантажу одержувачу (п.3.2.1 Договору).

Проте згідно акта перевірки позивача
від 25.04.2013р. встановлено, згідно
податкової звітності у ТОВ «Матадор»
та проведених заходів встановлено
відсутність, виробничого обладнання,
складських та торгівельних приміщень,
транспорту та торгівельного
обладнання, сировини, матеріалів для
здійснення основного виду діяльності,
визначеного згідно довідки з ЄДРПОУ.

Крім того суд зазначає, що витрати для
цілей визначення об'єкта оподаткування
податком на додану вартість мають бути
фактично здійснені і підтверджені
належним чином складеними первинними
документами, що відображають
реальність господарської операції, яка
в свою чергу є підставою для формування
підприємством податкового обліку.

Якщо фактичного здійснення
господарської операції не було,
відповідні документи не можуть
вважатися первинними документами для
цілей ведення податкового обліку,
навіть за наявності всіх формальних
реквізитів таких документів, що
передбачені чинним законодавством.

Правилами перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
затвердженими наказом Міністерством
транспорту України від 14.10.1997 року № 363,
передбачено, що договір перевезення
вантажів - двостороння угода між
перевізником, вантажовідправником чи
вантажоодержувачем, що є юридичним
документом, яким регламентується
обсяг, термін та умови перевезення
вантажів, права, обов'язку та
відповідальність сторін щодо їх
додержання. Даними Правилами
передбачено, що товарно-транспортна
документація - комплект юридичних
документів, на підставі яких
здійснюють облік, приймання,
передавання, перевезення, здавання
вантажу та взаємні розрахунки між
учасниками транспортного процесу.

Відповідно до підпунктів 11.1, 11.3-11.9
пункту 11 Правил перевезень вантажів
автомобільним транспортом в Україні,
основними документами на перевезення
вантажів є товарно-транспортні
накладні та дорожні листи вантажного
автомобіля. Залежно від виду вантажу та
його специфічних властивостей до
основних документів додаються інші
(ветеринарні, санітарні та якісні -
сертифікати, свідоцтва, довідки,
паспорти тощо), що визначається
правилами перевезень зазначених
вантажів. Дорожній лист вантажного
автомобіля є документом, без якого
перевезення вантажів не допускається.

Товарно-транспортна накладна - єдиний
для всіх учасників транспортного
процесу юридичний документ, що
призначений для списання
товарно-матеріальних цінностей, обліку
на шляху їх переміщення,
оприбуткування, складського,
оперативного та бухгалтерського
обліку, а також для розрахунків за
перевезення вантажу та обліку
виконаної роботи.

Оформлення перевезень вантажів
товарно-транспортними накладними
здійснюється незалежно від умов оплати
за роботу автомобіля.

Товарно-транспортну накладну на
перевезення вантажів автомобільним
транспортом замовник
(вантажовідправник) повинен виписувати
в кількості не менше чотирьох
екземплярів, Замовник
(вантажовідправник) засвідчує всі
екземпляри товарно-транспортної
накладної підписом і при необхідності
печаткою (штампом).

Після прийняття вантажу згідно з
товарно-транспортною накладною водій
(експедитор) підписує всі її
екземпляри.

Перший екземпляр товарно-транспортної
накладної залишається у замовника
(вантажовідправника), другий -
передається водієм (експедитором)
вантажоодержувачу, третій і четвертий
екземпляри, засвідчені підписом
вантажоодержувача (у разі потреби й
печаткою або штампом), передається
перевізнику.

Перевізник здає вантажі у пункті
призначення вантажоодержувачу згідно
з товарно-транспортною накладною
(типова форма товарно-транспортної
накладної, подорожнього листа
вантажного автомобіля затверджена
наказом Міністерства транспорту
України, Міністерства статистики
України № 488/346 від 29.121995 року).

Таким чином, товарно-транспортна
накладна належить до первинної
бухгалтерської документації,
наявність якої для всіх суб'єктів
господарської діяльності незалежно
від форм власності є обов'язковою.

Позивачем в ході судового розгляду на
підтвердження вказаних господарських
операцій надані товарно-транспорті
накладні проте останні не містять
назву продукції, товару, № дорожнього
листа, ціну, суму, вид пакування, клас
вантажу, в графах «пункт навантаження»
та «пункт розвантаження» зазначено
«г.Луганск» «г. Дніпропетровськ», (ТТН
від 21.04.2012р. СД № 070702) що також
унеможливлює встановлення який саме
товар (вантаж) доставлявся, маршрут
поставки (пункт навантаження та пункт
розвантаження) товару. Так, в ТТН від
26.04.12 № 01/260412, в графі назва продукції -
зазначено 84,5Х14,5, зазначення
автопідприємства також відсутнє. ТТН
від 26.04.2012р. зазначений № подорожнього
листа, проте відсутній номер самої
товарно-транспортної накладної і т.і.

Матеріалами справи встановлено, що
позивачем ні під час проведення
перевірки, ні в ході судового розгляду
справи судом не було надано подорожні
листи вантажного автомобіля, проте,
відповідно до Спільного наказу
Міністерства транспорту України та
Міністерства статистики України «Про
затвердження типових форм первинного
обліку роботи вантажного автомобіля»
від 29.12.95 №488/346 встановлено, що
застосування затверджених даним
наказом форм первинних документів є
обов'язковим для всіх суб'єктів
господарської діяльності, незалежно
від форм власності, в тому числі
«Подорожній лист вантажного
автомобіля».

При прийнятті рішення судом враховано,
що згідно Акту перевірки позивача,
актом ДПІ у Бабушкінському районі м.
Дніпропетровська про результати
документальної позапланової невиїзної
перевірки ТОВ «Матадор» від 21.12.12
№7200/224/31820299 з питань дотримання вимог
податкового законодавства України
встановлено, відсутність майна,
трудових ресурсів, зареєстрованих
транспортних засобів, ліцензій які
економічно необхідні для здійснення
господарських операцій у сфері надання
послуг з перевезень, що свідчить про
відсутність необхідних умов для
реального настання результатів
відповідної господарської діяльності.

Також, при прийнятті рішення судом
враховано, що стосовно ТОВ «Матадор»
Головним слідчим управлінням ДПС
України проводиться досудове
розслідування у кримінальному
провадженні від 15.01.2013р. №0000005 за
ознаками кримінального
правопорушення, передбаченого ч.2 ст.205
КК України (за фактом вчинення
фіктивного підприємництва) та
кримінального правопорушення,
передбаченого ч.3 ст.212 КК України за
фактом ухилення від сплати податків
посадовими особами низки підприємств,
у тому числі і ТОВ «Матадор». Досудовим
розслідуванням встановлено, що
зазначені підприємства фактично є
«транзитними» підприємствами, які
надавали послуги по незаконному
формуванню податкового кредиту з
податку на додану вартість для інших
суб'єктів господарювання.

На момент розгляду справи, додаткових
пояснень, документів, що спростовують
вищевказані факти та доводять
реальність вказаних господарських
операцій позивачем не надано.

Таким чином, суд вважає безпідставним
формування податкового кредиту по
взаємовідносинам позивача з ТОВ
«Матадор».

Аналізуючи вищевказані норми
законодавства, суд приходить до
висновку, що первинні документи, які
складені суб'єктами господарської
діяльності на операції, що суперечать
законодавчим і нормативним актам, та
такі що не відповідають сутності і не
несуть доказовості відносно змісту
здійсненної операції не є документами,
які можуть бути підставою для
відображення в облікових регістрах
бухгалтерського та податкового обліку.
Витрати для цілей визначення об'єкта
оподаткування, а також податковий
кредит для цілей визначення об'єкта
оподаткування податком на додану
вартість мають бути фактично здійснені
і підтверджені належним чином
складеними первинними документами, що
відображають реальність господарської
операції, яка є підставою і для
формування податкового обліку
платника податків.

Позивачем не надано належних та
допустимих доказів, які б спростували
правильність висновків відповідача,
викладених ним в акті №1278/172. від
25.04.2013р.

За викладених вище обставин та
відповідних доказів, суд вважає, що
відповідач при винесенні податкового
повідомлення-рішення № від
16.05.2013р., діяв в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України, правомірність своїх
дій ним доведена.

На підставі наведеного, суд приходить
до висновку в необхідності відмови в
задоволенні поданого
адміністративного позову.

Керуючись ст.ст. 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

У задоволенні адміністративного
позову фізичної особи-підприємця
ОСОБА_2 до Нікопольської об'єднаної
Державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Дніпропетровській області про
скасування податкового
повідомлення-рішення - відмовити.

Постанова суду набирає законної сили
та може бути оскаржена до
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду через
Дніпропетровський окружний
адміністративний суд в порядку,
визначеному ст.254 КАС України.

Відповідно до ст.186 КАС України,
апеляційна скарга на постанову суду
першої інстанції подається протягом
десяти днів з дня її проголошення. У
разі застосування судом частини
третьої статті 160 цього Кодексу, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови. Якщо
суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбачених
частиною четвертою статті 167 цього
Кодексу, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Суддя Н.В. Турлакова