Справа № 2а-1395/11
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
Справа
№ 876/6054/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу Львівської міської ради на
постанову Франківського районного
суду м. Львова від 26.02.2013 року у справі
за позовом ОСОБА_1 до Львівської
міської ради, третьої особи споживчого
товариства «Конструктор» про
зобов»язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

11.08.2010 року ОСОБА_1 звернулася в суду з
адміністративним позовом до
Львівської міської ради про
зобов»язання передати земеляну
ділянку для ведення садівництва, яка
розташована на землях СТ
«Конструктор».

Позовні вимоги обґрунтовує тим, що є
членом СТ «Конструктор», до якого
згідно рішення виконкому Львівської
обласної ради №252 перейшло право
користування землею, яке оформлено
актом прийняття-передечі від 01.03.2011
року. 13.04.2010 року звернулась у Львівську
міську раду про передачу їй земельної
ділянки, площею 0,0501га., що розташована
на землях СТ «Конструктор» для ведення
садівництва. На даний час відповідач не
розглянув її заяву.Просить зобов»язати
Львівську міську раду передати їй для
ведення садівництва земельну ділянку
,площею 0,0501га , розміщену на землях
споживчого товариства по АДРЕСА_1.

Постановою Франківського районного
суду м. Львова від 26.02.2013 року позов
задоволено частково, а саме
зобов»язано розглянути заяву і в решті
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив відповідач, який просить
скасувати дану постанову та відмовити
в задоволенні позовних вимог.

При цьому, апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги, зокрема зазначає, що акт
прийняття-передечі від 01.03.2011 року не є
документом, що посвідчує право
користування земельною ділянкою.

Відповідно до п.п. 1, 2, ч.1 ст. 197 КАС
України, суд вважає за можливе
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, оскільки таке можливе на
основі наявних у ній доказів.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що необхідно
відмовити в задоволенні апеляційної
скарги з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно ст.152 Земельного кодексу
України, захист прав громадян та
юридичних осіб на земельні ділянки
здійснюється, зокрема, шляхом визнання
прав, визнання недійсними рішень
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування, а також
застосування інших, передбачених
законом, способів, у тому числі шляхом
поновлення прав юридичних і фізичних
осіб, порушених внаслідок прийняття
неправомірних рішень, дій чи
бездіяльності державних органів або
посадових осіб органів місцевого
самоврядування.

Згідно з ч. 9 ст. 123 ЗК України (в редакції
на момент виникнення спору) відмову
органів місцевого самоврядування або
органів виконавчої влади у наданні
земельної ділянки в користування або
залишення клопотання без розгляду в
установлений строк може бути оскаржено
в судовому порядку. Такий спосіб
захисту прав передбачений одночасно і
п. 10 ч. 2 ст. 16 ЦК України.

Відповідно до статей 12, 26 ЗК України, як
власнику землі раді належить право
розпорядження нею, передачі земельних
ділянок у власність чи користування,
надання в оренду. До виключної
компетенції сільських, селищних,
міських рад віднесено вирішення
відповідно до закону питань
регулювання земельних відносин.

Відповідно до ст. 116 ЗК України,
юридичні особи набувають права
власності та права користування
земельними ділянками із земель
державної і комунальної власності за
рішенням органів виконавчої влади або
органів місцевого самоврядування.

Відповідно до ст. 59 Закону України «Про
місцеве самоврядування в Україні» вiд
21.05.1997 № 280/97-ВР, рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень. Рішення ради
приймається на її пленарному засіданні
після обговорення більшістю депутатів
від загального складу ради, крім
випадків, передбачених цим Законом. При
встановленні результатів голосування
до загального складу сільської,
селищної, міської ради включається
сільський, селищний, міський голова,
якщо він бере участь у пленарному
засіданні ради, і враховується його
голос. Рішення ради приймається
відкритим (у тому числі поіменним) або
таємним голосуванням.

Статтею 118 ЗК України визначено,
зокрема, що громадяни, зацікавлені в
одержанні безоплатно у власність
земельної ділянки із земель державної
або комунальної власності для ведення
садівництва у межах норм безоплатної
приватизації, подають клопотання до
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування,
який передає земельні ділянки
державної чи комунальної власності у
власність відповідно до повноважень,
визначених ст. 122 цього Кодексу.
Відповідний орган виконавчої влади або
орган місцевого самоврядування, який
передає земельні ділянки державної чи
комунальної власності у власність
відповідно до повноважень, визначених
статтею 122 цього Кодексу, розглядає
клопотання у місячний строк і дає
дозвіл на розроблення проекту
землеустрою щодо відведення земельної
ділянки або надає мотивовану відмову у
його наданні.

Суд першої інстанції встановив, що
13.04.2010 року ОСОБА_1 звернулась у
Львівську міську раду із заявою про
передачу їй земельної ділянки, вказана
заява зареєстрована центром
обслуговування мешканців ЛМР 13.04.2010
року за №3-к-6947, однак, заяв не розгляуто
по даний час, рішення Львівською
міською радою по ній не приймалось.

Згідно з п. 34 ст. 26 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні" вiд
21.05.1997 № 280/97-ВР до виключних
повноважень міських рад належить
вирішення питань регулювання
земельних відносин.

Також необхідно погодитись з висновком
суду першої інстанції, що суди під час
розгляду питання стосовно визнання
неправомірною бездіяльності, яка
виражається у не розгляді заяви про
надання земельної ділянки, можуть лише
зобов'язати відповідний орган
розглянути таку заяву, а не приймати
рішення про надання ділянки у
власність (оренду), оскільки це не
входить до компетенції суду і це
узгоджується з позицією Верховного
Суду України від 29.10.08 р. № 19-3767/0/8-08, яку
в порядку ч.1 статті 244-2 Кодексу
адміністративного судочинства України
необхідно приводити у відповідність до
рішень Верховного Суду України.

Відповідно до ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже з наведеного необхідно погодитись
з висновком суду першої інстанції, що
відповідач при постановленні 25.10.2012
року рішення діяв у відповідності до
наданих йому повноважень.

Також необхідно вказати, що суд
підставно відмовив у задоволенні
позовної вимоги про визнання права на
виготовлення технічної документації
для оформлення права власності на
земельну ділянку, оскільки питання
передачі земельної ділянки у власність
є виключним правом органу місцевого
самоврядування, що визначено ч.1 ст.116 ЗК
України.

Відповідно до ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову суду - без
змін.

Керуючись ст. 160, ст.197, п.1 ч.1 ст.198, ст.200,
ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

У Х В
А Л И В :

Апеляційну скаргу Львівської міської
ради - залишити без задоволення.

Постанову Франківського районного
суду м. Львова від 26.02.2013 року у справі
№2а-1395/11 - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили через п»ять днів після
направлення їх копій особам, які беруть
участь у справі, але може бути
оскаржена у касаційному порядку шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до адміністративного
суду касаційної інстанції протягом
20-ти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст.160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя :
В.П.Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

Р.Б. Хобор