Справа № 2а-1486/10
Суддя: Малинін В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/51580/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:

Весельської Т.Ф., Малиніна В.В.
(доповідач), Ситникова О.Ф.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_4 на
постанову Жовтневого районного суду м.
Луганська від 02 липня 2010 року та ухвалу
Апеляційного суду Луганської області
від 28 липня 2011 року по справі за позовом
ОСОБА_4 до Станично-Луганського
районного центру зайнятості,
Луганського обласного центру
зайнятості про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчини
певні дії, -

ВСТАНОВИВ:

У листопаді 2009 року ОСОБА_4 (далі -
позивач) звернулася до Жовтневого
районного суду м. Луганська з позовом
до Луганського обласного центру
зайнятості, в якому просила, в
остаточній редакції згідно заяви
(а.с.116), зобов'язати відповідача
сплатити на її користь невиплачену
допомогу по безробіттю не нижче
прожиткового мінімуму, визнання
незаконним рішення з урахуванням
уточнень, просила та про скасування
рішення Станично-Луганського
районного центру зайнятості,
зобов'язання виплатити допомогу з
урахуванням індексації, компенсації та
3% річних, стягнення суми, відшкодування
моральної шкоди.

Постановою Жовтневого районного
суду м. Луганська від 02.07.2010 року,
залишеною без змін ухвалою
Апеляційного суду Луганської області
від 28.07.2011 року, у задоволені позову
відмовлено.

Вказуючи, на допущені, на думку
позивача, її представника, неповне
з'ясування обставин, які мають значення
у справі, та порушення норм чинного
процесуального та матеріального
законодавства, що призвело до
неправильного вирішення даного спору,
просить рішення судів скасувати та
постановити нове, яким задовольнити
позов.

Розгляд справи здійснюється в
порядку письмового провадження
відповідно до статті 222 КАС України.

Заслухавши доповідь судді Вищого
адміністративного суду України
стосовно обставин, необхідних для
прийняття рішення судом касаційної
інстанції, перевіривши і обговоривши
доводи касаційної скарги, правильність
правової оцінки обставин справи та
застосування судами норм
матеріального і процесуального права,
колегія суддів вважає, що касаційна
скарга задоволенню не підлягає,
виходячи з наступного.

Відповідно до п.1 ч.1 ст.223 КАС
України, суд касаційної інстанції за
наслідками розгляду касаційної скарги
має право залишити касаційну скаргу
без задоволення, а судові рішення - без
змін.

Як вбачається з матеріалів справи
та встановлено судами позивач,
відповідно до її заяви від 15.01.2007 року,
була зареєстрована в
Станично-Луганському РЦЗ. 22.01.2007 року
надано статус безробітної. Для
призначення допомоги по безробіттю
позивач надала трудову книжку, де був
запис про звільнення з останнього
місця роботи та призначено допомогу по
безробіттю впродовж 360 календарних
днів без врахування страхового стажу з
22.01.2007 року по 16.01.2008 року. Виплату
допомоги позивачу було скорочено до 90
календарних днів у зв'язку з тим, що
останнє звільнення з місця роботи
відбулося на підставі п.3 ст.40 КЗпП
України. 13.03.2007 року позивач подала
заяву про відмову від послуг служби
зайнятості і з цього ж дня була знята з
обліку.

03 квітня 2008 року позивач вдруге
звернулася до Станично-Луганського РЦЗ
з приводу призначення допомоги по
безробіттю, де була взята на облік та
поновлено статус безробітної. При
цьому, нею було надано нову трудову
книжку із записом про звільнення на
підставі ст.38 ч.3 КЗпП України - за
власним бажанням у зв'язку з
невиконанням роботодавцем
законодавства про працю та умов
колективного договору. Нова трудова
книжка позивачці була видана на
виконання рішення Ленінського
районного суду м. Луганська від 26.10.2006
року.

Наказом Станично-Луганського РЦЗ
№НТ080417 від 17.04.2008 року позивачу було
призначено допомогу по безробіттю з
урахуванням страхового стажу з 22.01.2007
року по 16.01.2008 року, а також прийнято
рішення розпочати (поновлено) виплати
допомоги по безробіттю з 22.01.2007 року.

Наказом Станично-Луганського РЦЗ
№ НТ081001 від 01.10.2008 року було прийнято
рішення про перерахунок виплат
позивачу допомоги по безробіттю за
період раніше встановленого
скорочення з 22.01.2007 року по 12.03.2007 року
за 50 календарних днів та визначена сума
- 473, 25 грн., а також прийнято рішення,
згідно поданої заяви про зняття з
обліку з 13.04.2007 року, оскільки після
скасування попереднього рішення з
цього приводу у квітні 2008 року,
остаточне рішення за цією заявою не
приймалося.

Після поновлення позивачу виплати
допомоги по безробіттю, період
отримання нею такої допомоги був
визначений у межах двох років з 22.01.2007
року по 21.01.2009 року сумарно, а саме:
зараховано період при первинній
реєстрації 50 календарних днів і
залишок періоду при повторній
реєстрації 294 календарних дня. Після
закінчення яких виплата допомоги по
безробіттю була припинена.

Розмір допомоги по безробіттю
позивачу було розраховано, виходячи з
мінімальних розмірів, встановлених
Постановами Правління Фонду №422 від
14.11.2006 року, №438 від 31.01.2007 року, №7 від
19.12.2007 року, №38 від 24.04.2008 року, №54 від
24.07.2008 року, оскільки розмір такої
допомоги, обчислений, виходячи з 50%
середньої заробітної плати позивача.
Всього за період з 03.04.2008 року, з моменту
поновлення на обліку, по 21.01.2009 року,
Станично-Луганським РЦЗ було
нараховано та виплачено допомоги по
безробіттю у сумі 3 858,05 грн. Крім того,
було виплачено допомоги по безробіттю
за період скорочення, з 22.01.2007 року по
12.03.2007 року, за 50 календарних днів у сумі
473,25 грн.

Відповідно до ст.21 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» страховий стаж для
призначення допомоги по безробіттю
обчислюється як сума періодів,
протягом яких особа підлягала
страхуванню на випадок безробіття та
сплачувала страхові внески особисто
або через рахунки роботодавця та
роботодавцем. До страхового стажу
прирівнюється трудовий стаж, набутий
працівником за час роботи на умовах
трудового договору (контракту) до
набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.1 ст.22 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» застраховані
особи, визнані у встановленому порядку
безробітними, які протягом 12 місяців,
що передували початку безробіття,
працювали на умовах повного або
неповного робочого дня (тижня) не менше
26 календарних тижнів та сплачували
страхові внески, мають право на
допомогу по безробіттю залежно від
страхового стажу. Право на допомогу по
безробіттю зберігається у разі
настання перерви страхового стажу з
поважних причин, якщо особа протягом
місяця після закінчення цієї перерви
зареєструвалась в установленому
порядку в державній службі зайнятості
як безробітна. Поважними причинами є:
навчання у професійно-технічних та
вищих навчальних закладах, клінічній
ординатурі, аспірантурі, докторантурі
з денною формою навчання; строкова
військова служба; здійснення догляду
непрацюючою працездатною особою за
інвалідом І групи або
дитиною-інвалІдом віком до 18 років, а
також за пенсіонером, який за
експертним медичним висновком
потребує постійного стороннього
догляду; інші поважні причини,
передбачені законодавством України.

Відповідно до ч.2 ст.22 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» особи, визнані в
установленому порядку безробітними,
які протягом 12 місяців, що передували
початку безробіття, працювали менше 26
календарних тижнів, а також особи, які
бажають відновити трудову діяльність
після тривалої (більше 6 місяців)
перерви, та застраховані особи,
звільнені з останнього місця роботи з
підстав, передбачених статтею 37,
пунктами 3, 4, 7, 8 статті 40, статтями 41 і 45
Кодексу законів про працю України,
мають право на допомогу по безробіттю
без урахування страхового стажу.

Допомога по безробіттю
виплачується з 8 дня після реєстрації
застрахованої особи в установленому
порядку в державній службі зайнятості.

Частиною 4 вказаної статті
передбачено, що загальна тривалість
виплати допомоги по безробіттю не може
перевищувати 360 календарних днів
протягом двох років.

Частиною 5 ст.23 вказаного закону
передбачено, що у разі чергового
визнання в установленому порядку
застрахованої особи безробітною у
межах двох років, протягом яких
виплачується допомога по безробіттю,
тривалість її виплати враховується
сумарно.

Розміри допомоги по безробіттю
встановлені ст.23 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття».

Відповідно до ч.1 ст.23 Закону
застрахованим особам, зазначеним у
частині 1 статті 22 цього Закону, розмір
допомоги по безробіттю визначається у
відсотках до їх середньої заробітної
плати (доходу), визначеної відповідно
до порядку обчислення середньої
заробітної плати (доходу) для
розрахунку виплат за
загальнообов'язковим державним
соціальним страхуванням,
затвердженого Кабінетом Міністрів
України, залежно від страхового стажу:
до 2 років - 50 відсотків; від 2 до 6 років -
55 відсотків; від 6 до 10 років - 60
відсотків; понад 10 років - 70 відсотків.
Допомога по безробіттю виплачується
залежно від тривалості безробіття у
відсотках до визначеного розміру:
перші 90 календарних днів - 100 відсотків;
протягом наступних 90 календарних днів -
80 відсотків; у подальшому - 70 відсотків.
Допомога по безробіттю особам,
зазначеним у частині 2 статті 22 цього
Закону, визначається у розмірі
прожиткового мінімуму, встановленого
законом.

Відповідно до ст. 23 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття» зазначеним у частині
другій статті 22 цього Закону,
визначається у розмірі прожиткового
мінімуму, встановленого законом.

Допомога по безробіттю особам, які
звільнилися з останнього місця роботи
за власним бажанням без поважних
причин, призначається відповідно до
частин першої та другої цієї статті, і
її виплата починається з 91-го
календарного дня.

У середньомісячну заробітну плату
(доход) для обчислення допомоги по
безробіттю враховуються всі види
виплат, на які нараховувалися страхові
внески. Допомога по безробіттю не може
бути вищою за середню заробітну плату,
що склалася в галузях національної
економіки відповідної області за
минулий місяць, і нижчою за прожитковий
мінімум, встановлений законом.

Прикінцевими положеннями Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування на
випадок безробіття» встановлено, що до
стабілізації економічного становища в
Україні мінімальний розмір виплат,
передбачених частинами другою та
четвертою статті 23, статтею 29, частиною
першою статті 33 цього Закону,
визначається Верховною Радою України
щороку одночасно з встановленням
розміру страхових внесків виходячи з
реальних можливостей Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування України на
випадок безробіття .

Згідно ст.11 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття" Правління Фонду спрямовує
та контролює діяльність виконавчої
дирекції Фонду та її робочих органів,
визначає перспективні та поточні
завдання Фонду; затверджує документи,
що регламентують внутрішню діяльність
Фонду, у тому числі виконавчої дирекції
Фонду; обирає голову правління Фонду та
його заступників; затверджує бюджет
Фонду на поточний рік після
встановлення Верховною Радою України
розміру страхових внесків та звіт про
його виконання.

Таким чином, рішення про
мінімальний розмір допомоги по
безробіттю встановлюється постановою
правління Фонду загальнообов'язкового
державного соціального страхування на
випадок безробіття.

Постановами Правління Фонду
загальнообов'язкового державного
соціального страхування на випадок
безробіття №422 від 14.11.2006 року, №438 від
31.01.2007 року, №7 від 19.12.2007 року, №38 від
24.04.2008року, №54 від 24.07.2008 року
встановлено мінімальний розмір
допомоги по безробіттю, з урахуванням
яких встановлено розмір допомоги по
безробіттю позивачу на підставі
довідки про середню заробітну плату.

Колегія суддів погоджується з
висновками судів, що допомога по
безробіттю ОСОБА_4 була призначена
відповідно до чинного законодавства.

Щодо індексації допомоги по
безробіттю колегія суддів також
погоджується з висновками судів та
зазначає, що мінімальний розмір
допомоги по безробіттю, відповідно до
п.3 Порядку проведення індексації
грошових доходів населення,
затвердженого постановою КМУ від 17.07.2003
року №1078, до об'єкту індексації не
відноситься.

Також є вірними висновки судів щодо
відмови у задоволені позовних вимог в
частині відшкодування моральної шкоди,
оскільки не було допущено порушення
прав позивача.

Не приймаються до уваги доводи
касаційної скарги стосовно того, що
судами було допущено порушення норм
процесуального права, зокрема не
залучено до участі у справі
роботодавця ДП „Редакція газети
„Сбойка" у якості третьої особи на боці
відповідача, оскільки позивач під час
розгляду справи не скористалася своїм
правом в порядку ст.53 КАС України.

З огляду на викладене, висновки
судів є правильними, обґрунтованими,
відповідають нормам матеріального та
процесуального права, підстави для
скасування чи зміни оскаржуваних
судових рішень відсутні.

Відповідно до частини першої
статті 224 КАС України суд касаційної
інстанції залишає касаційну скаргу без
задоволення, а судові рішення - без
змін, якщо визнає, що суди першої та
апеляційної інстанцій не допустили
порушень норм матеріального і
процесуального права при ухваленні
судових рішень чи вчиненні
процесуальних дій.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 224, 230, 231
КАС України, суд, -

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу ОСОБА_4, - залишити
без задоволення.

Постанову Жовтневого районного
суду м. Луганська від 02 липня 2010 року та
ухвалу Апеляційного суду Луганської
області від 28 липня 2011 року по справі за
позовом ОСОБА_4 до Станично-Луганського
районного центру зайнятості,
Луганського обласного центру
зайнятості про визнання дій
протиправними та зобов'язання вчини
певні дії, - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі і
оскарженню не підлягає.

Судді:

В.В.Малинін

Т.Ф.Весельська

О.Ф.Ситников