Справа № 452/444/13-а
Суддя: Тракало В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/800/53741/13

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України в
складі:

головуючого - судді суддівТракало В.В.,
Ємельянової В.І., Олендера І.Я.,
розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі Львівської
області на постанову Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20 лютого 2013 року та ухвалу
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 2 жовтня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_4 до
управління Пенсійного фонду України в
м. Самборі та Самбірському районі
Львівської області про зобов'язання
призначити пенсію,

в с т а
н о в и л а :

У лютому 2013 року позивач звернувся до
суду із зазначеним позовом до
відповідача. Просив визнати
неправомірними дії відповідача про
відмову в призначенні пенсії за
вислугу років та зобов'язати
управління Пенсійного фонду України в
м. Самборі та Самбірському районі
Львівської області призначити йому
вказану пенсію з 2 січня 2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовував тим, що
згідно п. «е» ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» він має право
на призначення пенсії за вислугу років,
оскільки його посада входить до
переліку посад, що дають право на
призначення цієї пенсії, а стаж
педагогічної роботи становить понад 30
років.

Постановою Самбірського
міськрайонного суду Львівської
області від 20 лютого 2013 року, залишеною
без змін ухвалою Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 2 жовтня 2013 року, позов задоволено.
Визнано неправомірними дії
відповідача щодо відмови у призначенні
позивачу пенсії за вислугу років.
Зобов'язано управління Пенсійного
фонду України в м. Самборі та
Самбірському районі Львівської
області включити ОСОБА_4 до стажу
роботи, який дає право на призначення
пенсії за вислугою років відповідно до
п. «е» ст. 55 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», період роботи
з 26 серпня 1982 року по 1 вересня 2012 року
та призначити йому пенсію за вислугою
років з 2 січня 2013 року.

У касаційній скарзі управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі Львівської
області, посилаючись на порушення
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права, просить скасувати вказані
судові рішення та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
позову.

Заслухавши доповідь судді-доповідача,
перевіривши правильність застосування
судами норм матеріального й
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі в межах, встановлених
ст. 220 КАС України, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з таких
підстав.

Судами першої та апеляційної
інстанцій встановлено, що ОСОБА_4 з 26
серпня 1982 року по 1 вересня 2012 року
працював у Самбірській дитячій
музичній школі на посаді викладача по
класу валторни.

Згідно протоколу № 1 від 10 січня 2013 року
позивачу було відмовлено у призначенні
пенсії за вислугу років як
працівникові освіти відповідно до п.
«е» ст. 55 Закону України «Про пенсійне
забезпечення» у зв'язку з відсутністю у
нього необхідного спеціального стажу
роботи 25 років.

Задовольняючи позовні вимоги суди
першої та апеляційної інстанцій
виходили з того, що період роботи
позивача в Самбірській дитячій
музичній школі з 26 серпня 1982 року по 1
вересня 2012 року підлягає до
зарахування в спеціальний стаж роботи,
який дає йому право на пенсію за
вислугу років як педагогічному
працівнику.

Відповідно ч. 3 ст. 2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, зокрема, чи прийняті вони:
на підставі, у межах повноважень, та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; обґрунтовано; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано.

Згідно ч. 2 ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до п. «е» ст. 55 Закону
України «Про пенсійне забезпечення»
право на пенсію за вислугу років мають
працівники освіти при наявності
спеціального стажу роботи від 25 до 30
років за переліком, що затверджується у
порядку, який визначається Кабінетом
Міністрів України, незалежно від віку.

Згідно ст. 21 Закону України «Про
позашкільну освіту» педагогічні
працівники позашкільних навчальних
закладів мають право на пенсію за
вислугу років за наявності
педагогічного стажу роботи не менше
ніж 25 років.

Виходячи з положень Постанови Кабінету
Міністрів України № 909 від 4 листопада
1993 року (зі змінами внесеними 26 вересня
2002 року) затверджено перелік закладів і
установ освіти, охорони здоров'я та
соціального захисту і посад, робота на
яких дає право на пенсію за вислугу
років. Оскільки посада позивача до
цього переліку не входила, дорученням
Кабінету Міністрів України від 6 січня
1996 року № 397/21 дію вищезазначеної
постанови було поширено, в тому числі і
на викладачів шкіл мистецтв.

Постановою № 963 від 14 червня 2000 року
«Про затвердження переліку посад
педагогічних та науково-педагогічних
працівників» посада викладача школи
мистецтв включена до переліку посад
педагогічних працівників.

За таких обставин, суд першої
інстанції, з яким погодився суд
апеляційної інстанції, дійшов
обґрунтованого висновку, що період
роботи позивача в Самбірській дитячій
музичній школі на посаді викладача по
класу валторни з 26 серпня 1982 року по 1
вересня 2012 року підлягає зарахуванню
до спеціального стажу роботи, який дає
йому право на пенсію за вислугу років
як педагогічному працівнику.

Таким чином, дії відповідача щодо
відмови у призначенні позивачу пенсії
за вислугу років є неправомірними.

Враховуючи вищенаведене суди першої та
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку про задоволення позовних
вимог.

Згідно частини 1 статті 220 КАС України
суд касаційної інстанції не може
досліджувати докази, встановлювати та
визнавати доведеними обставини, що не
були встановлені в судовому рішенні, та
вирішувати питання про достовірність
того чи іншого доказу.

За правилами статті 224 цього Кодексу,
суд касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанції не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Доводи касаційної скарги про
незаконність судових рішень, порушення
норм матеріального та процесуального
права безпідставні, не ґрунтуються на
доказах та матеріалах справи.

Тому колегія суддів, перевіривши у
межах доводів касаційної скарги
правильність застосування судами
першої та апеляційної інстанцій норм
матеріального та процесуального,
приходить до висновку, що касаційну
скаргу необхідно залишити без
задоволення, а судові рішення - без
змін.

Керуючись статтями 220, 220-1, 223, 224, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, колегія суддів

у х в а л и л а :

Касаційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в м. Самборі
та Самбірському районі Львівської
області залишити без задоволення, а
постанову Самбірського міськрайонного
суду Львівської області від 20 лютого 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 2 жовтня 2013 року - без змін.

Ухвала оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.В.
Тракало

Судді:
В.І. Ємельянова

І.Я. Олендер