Справа № 2а-6094/11
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року м.
Київ К/800/19564/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Суддів
Рецебуринського Ю.Й.,
(доповідача)

Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М.

розглянувши в попередньому судовому
засіданні касаційні скарги ОСОБА_3,
Управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші та Калуському районі
Івано-Франківської області на
постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року у справі за позовом ОСОБА_3 до
Управління Пенсійного фонду України в
м. Калуші Івано-Франківської області
(далі - Управління) про перерахунок
пенсії,

В С Т А Н О В И В:

У червні 2011 року ОСОБА_3 звернулася до
суду з адміністративним позовом, в
подальшому уточненим, в якому просила
зобов'язати Управління здійснити з 25
жовтня 2004 року перерахунок пенсії у
зв'язку з втратою годувальника з
розрахунку 50% пенсії, встановленої для
ліквідатора наслідків аварії на ЧАЕС 1
категорії, інваліда 1 групи: державної
пенсії - не менше 8 мінімальних пенсій
за віком, додаткової пенсії - 75%
мінімальної пенсії за віком.

Зазначила, що вона є вдовою ОСОБА_4 -
ліквідатора наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС 1 категорії,
інваліда 1 групи, померлого ІНФОРМАЦІЯ_1
року і смерть якого пов'язана з
ліквідацією наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС. В силу статті 37
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» від 9 липня 2003 року №1058-IV
(далі - Закон №1058-IV) вона має право на
отримання пенсії у зв'язку з втратою
годувальника в розмірі не менше 50%
пенсії за віком померлого
годувальника. Оскільки її чоловік мав
статус ліквідатора наслідків аварії на
Чорнобильській АЕС, то при визначенні
розміру його пенсії необхідно
керуватись статтями 49, 50, 54 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
від 28 лютого 1991 року №796-12 ( далі - Закон
№796-ХІІ).

Постановою Калуського міськрайонного
суду Івано-Франківської області від 26
вересня 2011 року, позов задоволено
частково. Зобов'язано Управління
нарахувати та виплатити на користь
ОСОБА_3 пенсію у зв'язку з втратою
годувальника відповідно до Закону
№796-ХІІ, починаючи з 14 грудня 2010 року з
врахуванням частини 1 статті 28 і
частини 1 статті 37 Закону №1058-IV та
виплачених сум. В решті позову
відмовлено.

Постановою Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року скасовано постанову Калуського
міськрайонного суду
Івано-Франківської області від 26
вересня 2011 року та прийнято нове судове
рішення про часткове задоволення
позовних вимог. Зобов'язано Управління
провести нарахування та виплату ОСОБА_3
пенсії у зв'язку з втратою годувальника
відповідно до Закону №796-ХІІ, з
врахуванням статей 28, 37 Закону №1058-IV за
період з 14 грудня 2010 року по 22
липня 2011 року та з урахуванням
проведених у вказаний період виплат.
Адміністративний позов в частині
позовних вимог про зобов'язання
відповідача нарахувати та виплатити
щомісячну компенсацію та пенсію по
втраті годувальника за період з 25
жовтня 2004 року по 13 грудня 2010 року
залишено без розгляду.

У касаційній скарзі ОСОБА_3,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалене ним судове
рішення та постановити нове рішення
про задоволення позовних вимог.

Управління у касаційній скарзі,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалене ним судове
рішення та постановити нове рішення
про відмову в задоволенні позовних
вимог.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 є дружиною
померлого учасника ліквідації
наслідків аварії на ЧАЕС ОСОБА_4, який
належав до І категорії осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи. У зв'язку із захворюванням,
пов'язаним з Чорнобильською
катастрофою, йому була встановлена І
група інвалідності і він отримував
державну та додаткову пенсії по
інвалідності.

ІНФОРМАЦІЯ_1 року ОСОБА_4 помер і його
смерть пов'язана з ліквідацією
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС.

З 25 жовтня 2004 року ОСОБА_3 було
призначено пенсію по втраті
годувальника.

3 грудня 2010 року позивач звернулася до
Управління із заявою, в якій просила
виплатити їй недонараховану пенсію,
виходячи з розміру встановленому
Законом №796-ХІІ.

Листом від 29 грудня 2010 року відповідач
відмовив їй у задоволенні вказаної
заяви, мотивуючи тим, що при визначенні
розміру пенсії позивача вони керуються
постановами Кабінету Міністрів
України від 28 травня 2008 року №530 та від
16 липня 2008 року №654.

Статтею 37 Закону №1058-IV визначено, що
пенсія у зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50% пенсії
за віком померлого годувальника; на
двох та більше непрацездатних членів
сім'ї - 100% пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Відповідно до частини 1 статті 52 Закону
№796-ХІІ щомісячна компенсація в разі
втрати годувальника призначається на
кожного непрацездатного члена сім'ї,
який був на його утриманні, в розмірі 50
процентів мінімальної пенсії за віком
незалежно від пенсії, передбаченої
законодавством України.

Згідно із статтею 49 Закону №796-ХІІ
передбачено пенсії особам, віднесеним
до 1, 2, 3, 4 категорій у вигляді: а)
державної пенсії; б) додаткової пенсії
за шкоду, заподіяну здоров'ю, яка
призначається після виникнення права
на державну пенсію.

Статтею 54 Закону №796-ХІІ встановлено,
що пенсії, що призначаються інвалідам І
групи, які отримали інвалідність
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
не можуть бути нижчими за 10 мінімальних
пенсій за віком.

Згідно із положеннями частини 4 статті 9
Кодексу адміністративного судочинства
України, у разі невідповідності
нормативно-правового акта Конституції
України, закону України, міжнародному
договору, згода на обов'язковість якого
надана Верховною Радою України, або
іншому правовому акту суд застосовує
правовий акт, який має вищу юридичну
силу.

Отже, при визначенні розміру пенсій
позивача слід застосовувати не
постанови Кабінету Міністрів України,
оскільки останні істотно звужують
обсяг встановлених законом прав, а
положення Закону №796-ХІІ.

Із змісту статті 54 Закону №796-ХІІ
випливає, що під час визначення розміру
пенсії за основу нарахування береться
мінімальна пенсія за віком.

Колегія суддів погоджується з
висновками суду апеляційної інстанції
щодо безпідставності доводів
Управління про те, що оскільки
відповідно до частини 3 статті 28 Закону
№1058-IV мінімальний розмір пенсії за
віком, встановлений абзацом першим
частини першої цієї статті,
застосовується виключно для
визначення розмірів пенсій
призначених згідно з цим Законом і не
може застосовуватись для визначення,
зокрема, розміру пенсії, призначеної
відповідно до Закону №796-ХІІ, оскільки
наявність такої норми за відсутності
іншого мінімального розміру пенсії за
віком не є підставою для відмови в
реалізації позивачем конституційної
гарантії та права на отримання пенсії і
щомісячної додаткової пенсії за шкоду,
заподіяну здоров'ю, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, як це
встановлено статтею 54 Закону №796-ХІІ.

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону №796-ХІІ у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

З огляду на викладене, правильними є
висновки суду щодо зобов'язання
відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачу пенсії у зв'язку з
втратою годувальника та щомісячної
компенсації у зв'язку з втратою
годувальника.

Залишаючи без розгляду позовні вимоги
за період з 25 жовтня 2004 року по 13
грудня 2010 року, суд апеляційної
інстанції обґрунтовано виходив з того,
що ОСОБА_3 пропустила шестимісячний
строк, встановлений статтею 99 Кодексу
адміністративного судочинства
України, оскільки до суду звернулася 14
червня 2011 року та поважних причин
його пропуску не навела.

Доводи касаційної скарги щодо
непоширення на заявлені вимоги строку
давності є безпідставними з наступних
підстав.

В силу частини першої статті 76 Закону
України «Про використання ядерної
енергії та радіаційну безпеку» право
на подання позову про відшкодування
ядерної шкоди, заподіяної життю і
здоров'ю особи, не обмежується строком
давності.

Ядерною шкодою є втрата життя, будь-які
ушкодження, завдані здоров'ю людини,
або будь-яка втрата майна, або шкода,
заподіяна майну, або будь-яка інша
втрата чи шкода, що є результатом
небезпечних властивостей ядерного
матеріалу на ядерній установці або
ядерного матеріалу, який надходить з
ядерної установки чи надсилається до
неї, крім шкоди, заподіяної самій
установці або транспортному засобу,
яким здійснювалося перевезення (стаття
1 Закону України «Про використання
ядерної енергії та радіаційну
безпеку»).

Згідно зі статтею 268 Цивільного кодексу
України позовна давність не
поширюється, зокрема, на вимогу про
відшкодування шкоди, завданої
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

Частиною першою статті 1166 Цивільного
кодексу України встановлено, що
майнова шкода, завдана неправомірними
рішеннями, діями чи бездіяльністю
особистим немайновим правам фізичної
або юридичної особи, а також шкода,
завдана майну фізичної або юридичної
особи, відшкодовується в повному
обсязі особою, яка її завдала.

Відповідно до частини 2 статті 16
Цивільного кодексу України способами
захисту цивільних прав та інтересів
можуть бути, зокрема, відшкодування
збитків та інші способи відшкодування
майнової шкоди, відшкодування
моральної (немайнової) шкоди.

За змістом статті 22 Цивільного кодексу
України майновою шкодою (збитками) є:
втрати, яких особа зазнала у зв'язку зі
знищенням або пошкодженням речі, а
також витрати, які особа зробила або
мусить зробити для відновлення свого
порушеного права (реальні збитки);
доходи, які особа могла б реально
одержати за звичайних обставин, якби її
право не було порушене (упущена вигода).

Оскільки пенсія по втраті годувальника
- це регулярна грошова виплата
соціального призначення, то в
розумінні статті 76 Закону України «Про
використання ядерної енергії та
радіаційну безпеку» і статті 268
Цивільного кодексу України ці виплати
не є ядерною шкодою чи шкодою, завданою
каліцтвом, іншим ушкодженням здоров'я
або смертю.

У зв'язку з цим до таких вимог правила
позовної давності, встановлені
наведеними нормативно-правовими
актами, не застосовуються.

Задовольняючи позовні вимоги по 22
липня 2011 року, суд апеляційної
інстанції посилався на Закон України
«Про внесення змін до Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» від 14 червня 2011 року №3491-VI, яким
Прикінцеві положення Закону України
«Про Державний бюджет України на 2011
рік» доповнено пунктом, відповідно до
якого установлено, що у 2011 році норми і
положення статей 39, 50, 51, 52,
54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи»
застосовуються у порядку та розмірах,
встановлених Кабінетом Міністрів
України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Вирішуючи питання, яка з
однопредметних законодавчих норм
однакової юридичної сили, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, підлягає застосуванню для
розв'язання даного спору, перевагу суд
апеляційної інстанції правильно надав
тій, що прийнята пізніше.

На виконання вимог Закону України від 14
червня 2011 року №3491-VI «Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік» 6 липня 2011
року Кабінетом Міністрів України
прийнято постанову №745 «Про
встановлення деяких виплат, що
фінансуються за рахунок коштів
державного бюджету», яка набрала
чинності 23 липня 2011 року.

З огляду на викладене, правильними є
висновки суду апеляційної інстанції,
що норми статті 54 Закону №796-ХІІ
підлягають застосуванню до набрання
чинності зазначеною постановою
Кабінету Міністрів України, тобто по 22
липня 2011 року.

Суд апеляційної інстанції повно і
всебічно встановив обставини справи,
дав їм належну юридичну оцінку,
правильно застосував норми
матеріального і процесуального права,
тому відсутні підстави для скасування
або зміни прийнятого ним рішення.

Керуючись статтями 220-1, 223, 224, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційні скарги ОСОБА_3, Управління
Пенсійного фонду України в м. Калуші та
Калуському районі Івано-Франківської
області відхилити.

Постанову Львівського апеляційного
адміністративного суду від 12 лютого 2013
року залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський(

доповідача)

Судді
В.І.
Ємельянова

М.М. Олексієнко

(підписи)