Справа № 9101/50983/2012
Суддя: Панченко О.М.
Дата ухвалення: 2014-01-14 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Ухвала

Іменем України

"14" січня 2014 р. справа №
2а-932/10/0870

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Панченко
О.М. (доповідач),

суддів: Чередниченко
В.Є., Коршуна А.О.,

при секретарі судового засідання Комар
Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційними скаргами прокурора
Запорізької області, Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Запоріжжя

на постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 21.02.2012 р. у
справі № 2а-932/10/0870

за позовом Публічного акціонерного
товариства "Запорізький автомобільний
завод"

до Державної податкової інспекції в
Жовтневому районі м. Запоріжжя,

за участю прокурора Запорізької
області,

про скасування податкового
повідомлення - рішення, -

встановив:

Позивач звернувся до суду з позовом про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення
№/3 від 05.02.2010 р. відповідача.

Суд першої інстанції позов задовольнив
повністю. В обґрунтування постанови
покладено висновок судово-економічної
експертизи, яка не підтвердила
висновки акту перевірки ДПІ у
Жовтневому районі м. Запоріжжя від
22.07.2009 №91/23-2/05808563 в частині
неправомірного віднесення до складу
валових витрат сум нарахованих як
курсова різниця, а саме у 2008 році, в тому
числі в 4 кварталі 2008 року в сумі 118 015 663
грн. (по рядку 04.13 Декларації з податку
на прибуток підприємств) та 1 кварталі
2009 року (по рядку 04.9 Декларації з
податку на прибуток підприємств).

Не погодившись з постановою суду,
прокурор та відповідач оскаржили її в
апеляційному порядку, посилаючись на
порушення норм матеріального та
процесуального права, невідповідність
висновків суду обставинам справи.

Просять скасувати постанову суду та
прийняти нове рішення про відмову у
задоволенні позову.

В судовому засіданні прокурор та
представник відповідача підтримали
вимоги апеляційних скарг та просили їх
задовольнити.

Представник позивача проти
задоволення апеляційних скарг
заперечував.

Вислухавши пояснення учасників
процесу, дослідивши докази, наявні в
матеріалах справи, перевіривши в межах
доводів апеляційних скарг дотримання
судом першої інстанції норм
процесуального та матеріального права,
суд дійшов висновку, що апеляційні
скарги не підлягають задоволенню з
наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
знайшло своє підтвердження під час
розгляду апеляційної скарги, що згідно
висновків акту Державної податкової
інспекції у Жовтневому районі м.
Запоріжжя від 22.07.2009 №91/23-2/05808563 в
порушення п.п.5.2.1 п.5.2 ст. 5, п.п.7.3.3 п.7.3 ст.7
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" до складу
валових витрат неправомірно віднесено
у 2008 році (в 4 кварталі 2008 року) 118 015 663
грн. (по рядку 04.13 Декларації з податку
на прибуток підприємств) та у 1 кварталі
2009 року (по рядку 04.9 Декларації з
податку на прибуток підприємств) як
результат перерахунку балансової
вартості заборгованості у розмірі 45 000
000 доларів США по договору позики б/н
від 17.09.1997.

ВАТ "АвтоЗАЗ" (Позичальник) укладено
Договір Позики б/н від 17.09.1997 з ДЕУ
КОРПОРЕЙШН (Корея) (Позикодавець) на
отримання валютної позики на загальну
суму 55000000 доларів США, яка була
отримана позивачем.

Договором уступки права вимоги б/н від
27.01.2003 Корпорація ДЕУ Корпорейшн
уступила на користь компанії "Хирш й
СиАйИ" право вимоги по Договору Позики
б/н від 17.09.1997.

Договором уступки права вимоги б/н від
17.10.2006 Компанія "Хирш й СиАйИ" уступила
на користь Приватної компанії з
обмеженою відповідальністю "Феарлайн
Індастріз Лімітед право вимоги по
Договору Позики б/н від 17.09.1997.

Заборгованість по Договору позики б/н
від 17.09.1997 з урахуванням договорів
уступки права вимоги з "Хирш й СиАйИ"
від 27.01.2003, уступки права вимоги з
Приватною компанією з обмеженою
відповідальністю "Феарлайн Індастріз
Лімітед" від 17.10.2006 та інших додаткових
договорів (угод), які є невід'ємною
частиною до вищевказаних договорів,
рахується підприємством на рахунку
бухгалтерського обліку 506
"Довгостроковий валютний кредит" у
розмірі 45 000 000 доларів США за курсом НБУ
за 1 долар США на кінець звітного
періоду.

Несплачені відсотки по Договору позики
б/н від 17.09.1997 з урахуванням Договорів
уступки права вимоги з "Хирш й СиАйИ"
від 27.01.2003, уступки права вимоги з
Приватною компанією з обмеженою
відповідальністю "Феарлайн Індастріз
Лімітед" від 17.10.2006 та інш. додаткових
договорів (угод), які є невід'ємною
частиною до вищевказаних договорів у
сумі 113 916 925 грн. рахуються на рахунку
бухгалтерського обліку 684 "Розрахунки з
іншими кредиторами".

Відповідач та прокурор в апеляційних
скаргах посилаються на пп 7.3.3, 7.3.6 п. 7.3
ст. 7 Закону України «Про оподаткування
прибутку підприємств» та зазначають,
що умовою відображення в податковому
обліку платника податку розрахованих
курсових різниць за будь-якою
заборгованістю в іноземній валюті, але
за умови, що така заборгованість
перебувала на обліку платника податку,
тобто основна сума боргу відображена
саме у податковому обліку. Оскільки у
перевіряємому періоді заборгованість
по договору позики у податковому
обліку відсутня, підстав для
віднесення до складу валових витрат
курсових різниць у підприємства немає.
Також, у звітному періоді витрати не
пов'язані з господарською діяльністю
позивача.

Проте, з такими доводами апелянтів
погодитись не можна.

Так, у відповідності до статті 3 Закону
України «Про бухгалтерський облік та
фінансову звітність в Україні»,
бухгалтерський облік є обов'язковим
видом обліку, який ведеться
підприємством, на даних якого
ґрунтуються всі види звітності, в тому
числі - податкова.

Отже, під час проведення
судово-бухгалтерської експертизи,
призначеної судом, було встановлено, що
заборгованість за договором позики
рахується підприємством на рахунку
бухгалтерського обліку 506
«Довгостроковий валютний кредит» в
розмірі 113 916 925,00 грн. Це також
встановлено і під час перевірки (абз.5
арк. 14 акту перевірки).

Доводи відповідача щодо не врахування
зазначеної заборгованості у
податковому обліку нічим не
підтверджуються та не спростовують
висновків судово-бухгалтерської
експертизи.

Доводи про непов'язаність витрат з
господарською діяльністю позивача у
звітному періоді не можуть бути
прийняті колегією суддів до уваги,
оскільки судом з'ясовано, що позика
була отримана і використана для
налагодження виробничої діяльності, в
тому числі - створення СП «АвтоЗАЗ-ДЕУ».

У відповідності з п.п.1.11.1 п.1.11 статті 1
Закону України "Про оподаткування
прибутку підприємств" в редакції
Закону України N 283/97-ВР від 22.05.1997,
фінансовий кредит - кошти, які
надаються банком-резидентом або
нерезидентом, кваліфікованим як
банківська установа згідно із
законодавством країни перебування
нерезидента, або резидентами і
нерезидентами, які мають статус
небанківських фінансових установ,
згідно з відповідним законодавством у
позику юридичній або фізичній особі на
визначений строк, для цільового
використання та під процент. Правила
надання фінансових кредитів
встановлюються Національним банком
України (стосовно банківських
кредитів), а також Кабінетом Міністрів
України (стосовно небанківських
фінансових організацій) відповідно до
законодавства.

Згідно п.п.5.2.1 п.5.2 ст.5 Закону України
від 22.05.1997 №283/97-ВР "Про оподаткування
прибутку підприємств" до складу
валових витрат включаються суми
будь-яких витрат, сплачених
(нарахованих) протягом звітного
періоду у зв'язку з підготовкою,
організацією, веденням виробництва,
продажем продукції (робіт, послуг) і
охороною праці, у тому числі витрати з
придбання електричної енергії
(включаючи реактивну), з урахуванням
обмежень, установлених пунктами 5.3-5.8
цієї статті.

Згідно пп. 7.3.3 п.7.3 статті 7 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" в редакції Закону України
N283/97-ВР від 22.05.1997 будь-яка
заборгованість платника податку або
перед платником податку, основна сума
якої (без процентів та комісійних
винагород) виражена в іноземній валюті,
відображається в податковому обліку
дебітора або кредитора шляхом
перерахунку суми такої заборгованості
в гривні за офіційним валютним
(обмінним) курсом Національного банку
України, що діяв на дату її виникнення
(далі - балансова вартість
заборгованості), і не підлягає
перерахуванню у зв'язку зі зміною
обмінного курсу гривні протягом
звітного періоду.

У разі коли така заборгованість
продається (погашається) протягом
звітного періоду, вартість такої
заборгованості визначається шляхом
перерахунку її суми в гривні за
офіційним валютним (обмінним) курсом
Національного банку України, що діяв на
дату такого продажу (погашення).

Відповідно до пп. 7.3.6 п. 7.3 ст. 7 Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" у редакції від 22.05.1997
№283/97-ВР з метою оподаткування будь-яка
іноземна валюта або заборгованість в
іноземній валюті, що перебуває на
обліку платника податку на кінець
звітного періоду, перераховується в
гривні за офіційним валютним (обмінним)
курсом Національного банку України, що
діяв на останній робочий день звітного
періоду. При цьому позитивна або
від'ємна різниця між результатом
такого перерахунку та балансовою
вартістю такої заборгованості
включається відповідно до валових
доходів або валових витрат платника
податку - кредитора або до валових
витрат чи валових доходів платника
податку - дебітора за наслідками
звітного періоду.

Згідно з п.п.7.3.3 п.7.3 ст.7 Закону України
"Про оподаткування прибутку
підприємств" у редакції закону від
24.12.2002 №349-IV (набрав чинності з 01 січня
2003 року) балансова вартість
заборгованості, основна сума якої (без
процентів, комісій та винагород)
виражена в іноземній валюті,
відображається у податковому обліку
платника податку шляхом перерахунку її
суми в гривні за офіційним (обмінним)
курсом Національного банку України, що
діяв на дату її оприбуткування
(виникнення).

У разі продажу (погашення)
заборгованості (її частини), вираженої
в іноземній валюті, протягом звітного
періоду її балансова вартість
визначається шляхом перерахунку суми
такої заборгованості (її частини) в
гривні за офіційним валютним (обмінним)
курсом Національного банку України, що
діяв на дату такого продажу (погашення).

Непогашена протягом звітного періоду
заборгованість, виражена в іноземній
валюті, розглядається умовно проданою
(погашеною) в останній день звітного
періоду за офіційним валютним
(обмінним) курсом Національного банку
України, що діяв на такий день. При
цьому балансова вартість такої
заборгованості у наступному звітному
періоді визначається на підставі
такого перерахунку.

У разі продажу (погашення)
заборгованості (її частини),
визначеного абзацом другим цього
підпункту, або умовного продажу
(погашення) заборгованості,
визначеного абзацом третім цього
підпункту, платник податку повинен
визнати прибуток або збиток від такої
операції, що розраховується як різниця
між балансовою вартістю такої
заборгованості (її частини) на початок
звітного періоду чи на дату її
оприбуткування (виникнення), залежно
від того, яка подія сталася пізніше, та
балансовою вартістю такої
заборгованості (її частини) на дату її
продажу (погашення). При цьому прибуток,
отриманий внаслідок такого
перерахунку, збільшує валові доходи
платника податку - кредитора та валові
витрати платника податку - дебітора, а
збиток, отриманий внаслідок такого
перерахунку, збільшує валові витрати
платника податку - кредитора та валові
доходи платника податку - дебітора
податкового періоду, протягом якого
відбувся такий продаж (погашення).

У такому ж порядку підлягає
перерахунку балансова вартість
іноземної валюти, отриманої як аванс
або виручка чи внаслідок проведення
будь-яких інших операцій (включаючи
прямі чи портфельні інвестиції), яка
обліковується на банківських рахунках
платника податку або у його касі на
дату закінчення звітного періоду.

Для цілей цього підпункту під терміном
"заборгованість" розуміються:

- основна сума (непогашена частина
основної суми) фінансового кредиту,
депозиту (вкладу); сума процентів,
нарахованих на таку основну суму
фінансового кредиту, депозиту (вкладу),
строк оплати яких минув на дату
закінчення звітного періоду; вартість
(непогашена частина вартості) об'єкта
фінансового лізингу;

- платежі за такий об'єкт фінансового
лізингу, строк оплати яких минув на
дату закінчення звітного періоду;

- балансова вартість цінних паперів, що
засвідчують відносини боргу, а також
товарних чи фондових деривативів, якщо
інше не встановлено нормами цього
Закону.

Відповідно до п. 8 p. II "Перехідні
положення" Закону України від 24.12.2002
N349-IV "Про внесення змін до Закону
України "Про оподаткування прибутку
підприємств" визначення курсових
різниць із заборгованості, яка виникла
до набрання чинності цим Законом,
здійснюється за правилами, що діяли до
набрання чинності цим Законом.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, колегія суддів вважає, що суд
першої інстанції дійшов вірного
висновку, що відповідач не довів
правомірність прийнятого ним спірного
податкового повідомлення-рішення.

За таких обставин, колегія суддів
доходить висновку, що суд першої
інстанції

об'єктивно, повно, всебічно дослідив
обставини, які мають суттєве значення
для вирішення справи, та ухвалив судове
рішення без порушення норм
матеріального і процесуального права;
доводи апеляційних скарг суперечать
матеріалами справи, та не спростовують
висновків суду першої інстанції, а
тому постанову слід залишити без змін,
а апеляційні скарги - без задоволення.

Керуючись ст.ст. 200, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, апеляційний суд,-

ухвалив:

Апеляційні скарги прокурора
Запорізької області, Державної
податкової інспекції в Жовтневому
районі м. Запоріжжя залишити без
задоволення.

Постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 21.02.2012 р. у
справі № 2а-932/10/0870 залишити без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту проголошення
та може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України в
порядку та строки, визначені ст. 212
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
О.М. Панченко

Суддя:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун