Справа № 807/412/13-а
Суддя: Глушко І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 р.
Справа № 876/6162/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді:
Глушка І.В.

суддів:
Большакової О.О., Макарика В.Я.,

за участю секретаря судового
засідання: Омеляновської Л.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у м.
Ужгороді Закарпатської області
Державної податкової служби на
постанову Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15.03.2013 р. по
справі за позовом Державної податкової
інспекції у м. Ужгороді Закарпатської
області Державної податкової служби до
Приватного підприємства "Пегас-К" про
накладення арешту,-

встановив:

18.02.2013 року позивач - Державна податкова
інспекція у м. Ужгороді Закарпатської
області (надалі ДПІ у м. Ужгороді)
звернулася до суду з позовом до
відповідача - Приватного підприємства
"Пегас - К" (надалі ПП "Пегас - К") про
накладення арешту на кошти та цінності
ПП "Пегас -К", що знаходяться у банках.

Позовні вимоги обґрунтовує положенням
пп.20.1.17 п. 20.1 ст. 20 Податкового кодексу
України, згідно якого органи ДПС мають
право на звернення до суду щодо
накладення арешту, оскільки у платника,
що має наявний податковий борг у сумі
8018,95 грн., відсутнє майно для погашення
боргу.

Постановою Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15.03.2013 р. в
задоволенні позову Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Закарпатській області до Приватного
підприємства "Пегас" про накладення
арешту на кошти та цінності, що
знаходяться у банках - відмовлено.

Відмовляючи у задоволенні позовних
вимог суд першої інстанції виходив з
того, що арешт коштів на рахунку
платника податків є різновидом
адміністративного арешту, підстави
арешту встановлено ст. 94 ПК України та
наведений у п.96.2 цієї статті перелік є
вичерпним та даною нормою не
передбачено як підстава застосування
арешту відсутність майна для погашення
податкового боргу. Таким чином,
наявність податкового боргу та
відсутність майна для його погашення
як підстава для арешту коштів на
розрахункових рахунках не передбачена
нормами податкового законодавства.

Не погоджуючись з вказаним рішенням
суду позивач оскаржив його в
апеляційному порядку. Вважає, що
оскаржувана постанова прийнята з
неповним з'ясуванням обставин, що мають
значення для справи, з помилковим
застосуванням норм матеріального
права, порушенням норм процесуального
права та підлягає скасуванню з підстав
викладених у апеляційній скарзі.
Просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги ДПІ у м.Ужгороді зазначає, що
відповідно до п.п.20.1.17. п.20.1. ст.20
Податкового Кодексу України органи
державної податкової служби мають
право звертатися до суду щодо
накладення арешту на кошти та інші
цінності такого платника податків, що
знаходяться в банку, у разі, якщо у
платника податків, який має податковий
борг, відсутнє майно та/або його
балансова вартість менша суми
податкового боргу, та/або таке майно не
може бути джерелом погашення
податкового боргу.

Суд, при прийнятті рішення по даній
справі керувався Інструкцією про
застосування адміністративного арешту
майна платника податків затвердженою
Міністерством фінансів № 1398 від 07.11.2011
року. Апелянт вважає, що дана
інструкція не застосовується при
накладенні арешту на кошти та інші
цінності платника податків, що
знаходяться в банку в порядку п.п.20.1.17.
п.20.1. ст.20 Податкового Кодексу України.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, колегія
суддів приходить до висновку, що
апеляційну скаргу апелянта слід
залишити без задоволення з наступних
підстав.

Так, судом встановлено, підтверджено
матеріалами справи наступні обставини.

Згідно довідки ДПІ у м. Ужгороді від
19.11.2012 року за № 7002/10/19-0 (а.с. 13) у ПП
"Пегас - К" наявний податковий борг у
сумі 8018,95 грн.

Із наявних в матеріалах справи копій
листів Ужгородського комунального
підприємства технічної інвентаризації
та реєстрації права власності на
об'єкти нерухомого майна від 02.07.2012 року
за № 237/01-7 (а.с.8 на звороті), КП "Бюро
технічної інвентаризації м. Ужгорода"
від 31.08.2012 року за № 2193 (а с. 11 на
звороті), Інспекції державного
технічного нагляду від 08.08.2012 року за №
193 (а.с.9), відділу Держкомзему в м.
Ужгород від 12.07.2012 року за № 882/01-14 (а.с. 12
на звороті) слідує, що у ПП "Пегас - К"
відсутні у власності : нерухоме майно
на території Ужгородського району та м.
Ужгорода, техніка (транспортні засоби)
та земельні ділянки.

Тому, у зв'язку з наявністю у ПП "Пегас -
К" податкового боргу у сумі 8018,95 грн. та
відсутністю майна на яке може бути
звернене стягнення боргу, у
відповідності до прав органів ДПС
встановлених пп.20.1.17 п.20.1 ст.20
Податкового кодексу України - ДПІ у м.
Ужгороді звернулась до суду з позовом
про накладення арешту на кошти та
цінності ПП "Пегас - К", що знаходяться в
обслуговуючих банках.

Надаючи правову оцінку спірним
правовідносинам, що виникли між
сторонами у справі, колегія суддів
виходить з наступного.

Слід зазначити, що відносини, які
виникають у сфері справляння податків
і зборів регулюються Податковим
кодексом України від 02.12.2010 року № 2755-VІ
(набрав чинності з 01.01.2011 року), який
зокрема, визначає вичерпний перелік
податків та зборів, що справляються в
Україні, та порядок їх адміністрування,
платників податків та зборів, їх права
та обов'язки, компетенцію контролюючих
органів, повноваження і обов'язки їх
посадових осіб під час здійснення
податкового контролю, а також
відповідальність за порушення
податкового законодавства.

Підпунктом 20.1.17 п.20.1 ст. 20 ПК України
встановлено, що органи державної
податкової служби мають право
звертатися до суду щодо накладення
арешту на кошти та інші цінності такого
платника податків, що знаходяться в
банку, у разі, якщо у платника податків,
який має податковий борг, відсутнє
майно та/або його балансова вартість
менша суми податкового боргу, та/або
таке майно не може бути джерелом
погашення податкового боргу.

Пунктом 94.4 ст. 94 ПК України встановлено,
що арешт може бути накладено органом
державної податкової служби на
будь-яке майно платника податків, крім
майна, на яке не може бути звернено
стягнення відповідно до закону, та
коштів на рахунку платника податків,
тобто, арешт коштів на рахунку платника
податків є різновидом
адміністративного арешту.

Так, підстави, порядок накладення
арешту, прийняття рішення про арешт
органом ДПС (на майно) чи судом (на
рахунки) регулюється ст. 94 ПК України,
згідно пп. 94.6.2 п.94.6 якої - арешт коштів
на рахунку платника податків
здійснюється за заявою податкового
органу виключно на підставі рішення
суду шляхом звернення органу державної
податкової служби до суду.

Пунктом 7.3 Порядку застосування
адміністративного арешту платників
податку (затвердженим наказом
Міністерства фінансів України від
07.11.2011 року № 1398 (зареєстрованим в
Мінюсті України 04.01.2012 року за № 9/20322, в
редакції станом на час виникнення
спірних правовідносин) передбачено
звернення до суду з позовом про
застосування арешту коштів у день
прийняття рішення про арешт майна, з
чого вбачається, що право на звернення
з вимогою про арешт коштів на рахунку
податкове законодавство прямо пов'язує
з наявністю арешту майна, та підстави
арешту майна платника встановлені п. 94.2
ст. 94 ПК України, зокрема:

пп.94.2.1 - платник податків порушує
правила відчуження майна, що перебуває
у податковій заставі;

пп.94.2.2 - фізична особа, яка має
податковий борг, виїжджає за кордон;

пп.94.2.3 - платник податків відмовляється
від проведення документальної
перевірки за наявності законних
підстав для її проведення або від
допуску посадових осіб органу
державної податкової служби;

пп.94.2.4 - відсутні дозволи (ліцензії) на
здійснення господарської діяльності,
торгові патенти, а також у разі
відсутності реєстраторів
розрахункових операцій,
зареєстрованих у встановленому
законодавством порядку, крім випадків,
визначених законодавством;

пп. 94.2.5 - відсутня реєстрація особи як
платника податків в органі державної
податкової служби, якщо така
реєстрація є обов'язковою відповідно
до цього Кодексу, або коли платник
податків, що отримав податкове
повідомлення або має податковий борг,
вчиняє дії з переведення майна за межі
України, його приховування або
передачі іншим особам;

пп. 94.2.6 - платник податків
відмовляється від проведення
перевірки стану збереження майна, яке
перебуває у податковій заставі;

пп. 94.2.7 - платник податків не допускає
податкового керуючого до складення
акта опису майна, яке передається в
податкову заставу.

Виходячи з наведеного слід зазначити,
що арешт коштів на рахунку платника
податків є різновидом
адміністративного арешту, підстави
арешту встановлено ст. 94 ПК України та
наведений у п.96.2 цієї статті перелік є
вичерпним та даною нормою не
передбачено як підстава застосування
арешту відсутність майна для погашення
податкового боргу.

З огляду на це, судова колегія
погоджується із висновком суду першої
інстанції, що наявність податкового
боргу та відсутність майна для його
погашення як підстава для арешту
коштів на розрахункових рахунках не
передбачена нормами податкового
законодавства.

При цьому, судом також вірно відхилено
доводи позивача щодо неможливості
іншим шляхом (крім накладення арешту на
кошти на рахунках) погашення
податкового боргу, оскільки порядок
погашення податкового боргу
регулюється ст. 95 ПК України, якою
передбачено (поетапно) стягнення
коштів на рахунках в судовому порядку,
вилучення коштів у рахунок погашення
боргу за рахунок готівки, отримання
дозволу суду на погашення боргу за
рахунок майна, що перебуває в
податковій заставі, прийняття органом
ДПС рішення про погашення суми
податкового боргу, продаж майна
платника податків, стягнення в
судовому порядку дебіторської
заборгованості, строк погашення якої
настав та право вимоги якої переведено
на орган ДПС.

Відповідно до частини першої статті 159
Кодексу адміністративного судочинства
України судове рішення повинно бути
законним і обґрунтованим.

Суд першої інстанції повністю виконав
вказані вимоги процесуального закону,
оскільки до спірних правовідносин
вірно застосував норми матеріального
та процесуального права, що призвело до
ухвалення законного рішення, яке
скасуванню не підлягає.

Керуючись ч.3 ст.160, ст.ст. 195, 196, 198, 200, 205,
206, 254 КАС України, суд -

ухвалив:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Ужгороді
Закарпатської області Державної
податкової служби залишити без
задоволення, а постанову
Закарпатського окружного
адміністративного суду від 15.03.2013 р. по
справі № 807/412/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення, але може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції протягом
двадцяти днів з дня набрання ухвалою
законної сили, а у разі складення
ухвали в повному обсязі відповідно до
ст. 160 КАС України - з дня складення
ухвали в повному обсязі.

Головуючий суддя
І.В. Глушко

Судді
О.О.
Большакова

В.Я. Макарик

Ухвала складена в повному обсязі 24.03.2014
року.