Справа № 2а-10931/11/1370
Суддя: Святецький В.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11 березня 2014 року
Справа
№ 9104/64806/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Святецького В.В.

суддів
Гудима Л.Я., Довгополова О.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
березня 2012 року у справі за позовом
ОСОБА_1 до прокуратури Львівської
області та заступника прокурора
Львівської області Татарина Богдана
Семеновича про визнання протиправними
рішення, дій та бездіяльності,
зобов'язання вчинити дії,-

В С Т А Н О В И В :

06 жовтня 2011 року ОСОБА_1 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив визнати протиправним
рішення, дії та бездіяльність
прокуратури Львівської області, які
виразились у не проведенні об'єктивної
і ретельної перевірки його заяви від
09.06.2011 р., скарги від 22.07.2011 р.; наданні
необґрунтованих відповідей від 14.07.2011р.
№ 09/1-3509-10, від 19 08 2011 р. №07/1-3509-10, від
12.09.2011р. №07/1/1-3509-10; наданні
недостовірної інформації щодо
надходження заяви позивача від 09.06.2011р.
до прокуратури Львівської області;
порушенні термінів надання відповіді
на звернення від 09.06.2011р.; ігноруванні
прохання позивача щодо особистої
участі та участі представника ОСОБА_2 у
розгляді скарги від 22.07.2011 р..

Позивач також просив визнати
протиправними дії та бездіяльність
заступника прокурора Львівської
області Татарина Богдана Семеновича,
який листами від 14.07.2011р. № 09/1-3509-10 та
від 12.09.2011р. № 07/1/1- 3509-10 надав
необґрунтовані відповіді на звернення,
порушив термін розгляду заяви ОСОБА_1
від 09.06.2011р.; листом від 14.07.2011р. № 09/1-3509-10
надав недостовірну інформацію щодо
дати надходження заяви позивача від
09.06.2011р. до прокуратури Львівської
області; не провів всебічної і
ретельної перевірки викладених у заяві
від 09.06.2011р. даних щодо вчинення гр.
Ярмольським С.І., як державним
службовцем, протиправних дій.

Крім того, ОСОБА_1 просив зобов'язати
прокуратуру Львівської області
всебічно і об'єктивно розглянути за
участю позивача та його представника
звернення від 09.06.2011р. та від 22.07.2011р., на
які дати вичерпні і обґрунтовані
відповіді.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 02 березня
2012 року в позові відмовлено в повному
обсязі.

Не погодившись з таким рішенням суду
першої інстанції, позивач оскаржив
його в апеляційному порядку, оскільки
вважає, що постанова прийнята з
порушенням норм матеріального права,
при неповно з'ясованих обставинах
справи.

В апеляційній скарзі зазначає, що
рішення суду першої інстанції є
необґрунтованим і невмотивованим,
оскільки ґрунтується на поверхневому
перерахуванні матеріалів листування,
без поглибленого їх вивчення,
дослідження та розбору.

Крім того, позивач стверджує, що
винесеною постановою йому нанесено
істотної шкоди нематеріального
характеру, яка полягає у
морально-психологічному дискомфорті
та негативних наслідках для здоров'я і
самопочуття, через яскраво виражену
неповагу суду до верховенства права і
законів, дискримінаційний підхід та
ставлення до учасників процесу.

З огляду на викладене, просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та прийняти нову постанову.

Оскільки особи, які беруть участь у
справі, у судове засідання не прибули,
хоча належним чином були повідомлені
про дату, час і місце судового
засідання, апеляційний суд у
відповідності до п. 2 ч.1 ст. 197 Кодексу
адміністративного судочинства України
вважає можливим здійснювати розгляд
справи в порядку письмового
провадження за наявними у ній
матеріалами.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши законність та
обґрунтованість постанови суду першої
інстанції в межах доводів апеляційної
скарги, дослідивши матеріали справи та
доводи апеляційної скарги, апеляційний
суд вважає, що скарга не належить до
задоволення з таких підстав.

Суд першої інстанції встановив, що
позивач направив до прокуратури
Львівської області заяву, яка датована
09.06.2011 року, а відповідно до журналу
обліку вхідної та вихідної
кореспонденції прокуратури Львівської
області зареєстроване в прокуратурі
14.06.2011 року.

В заяві ОСОБА_1 зазначив, що 10.04.2010 року
Ярмольський С.І. від імені начальника
Львівської митниці надіслав до
прокуратури Львівської області в
порядку ст. 97 КПК України та до
управління СБУ у Львівській області в
порядку ст. 10 Закону України ,,Про
боротьбу з корупцією" повідомлення.
Однак, за наявною у заявника
інформацією Ярмольський С.І. з 10.04.2010
року очолював Рівненську митницю.

У відповідь на вказане звернення
прокуратура області надала відповідь
за №09/1-3509-10 від 14.07.2011 року, тобто у
місячний термін з часу його реєстрації,
як вимагається ст.20 Закону України «Про
звернення громадян»та п.5.1, 5.7
Інструкції про організацію роботи з
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України, затвердженою
наказом Генеральної прокуратури
України №9гн від 21.06.2011 р..

У відповіді за підписом заступника
прокурора Львівської області
Б.Татарина вказано, що листи на підпис
Ярмольському С.І. були надані 09.04.2010
року, а наказ про переведення
Ярмольського С.І. до Рівненської
митниці надійшов після 16 год. 10.04.2010
року.

22.07.2011 року ОСОБА_1 подав прокурору
Львівської області В. Ковбасюку скаргу
на протиправні дії (бездіяльність)
посадовців прокуратури Львівської
області щодо розгляду заяви позивача
від 09.06.2011 року.

За результатами розгляду вищевказаної
скарги прокурор надав позивачу
вичерпну та вмотивовану відповідь за №
07/1-3509-10 від 19.08.2011 року.

26.09.2011 року ОСОБА_1 звернувся до
прокурора Львівської області В.
Ковбасюка із запитом про інформацію,
викладену у листі-відповіді прокурора
від 19.08.2011 року. Зокрема, позивач просив
надати інформацію стосовно його
звернень, поданих в прокуратуру
Львівської області 26.07.2011 та 27.07.2011 року,
які, як стверджував ОСОБА_1 на адресу
прокуратури ним не скеровувалися.

Розглянувши вказане звернення,
прокуратура Львівської області надала
позивачу обґрунтовану відповідь за
№07/1/1-3509-10 від 12.09.2011 року, що
підтверджується матеріалами справи.

Відмовляючи в задоволенні позову, суд
першої інстанції виходив з того, що в
діях відповідачів відсутні будь-які
порушення, а так само і бездіяльність.

Такі висновки суду першої інстанції, на
думку апеляційного суду, відповідають
фактичним обставинам справи, нормам
матеріального і процесуального права
та є вірними.

Так, згідно ч. 2 ст. 19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ст. 34 Конституції України
кожному гарантується право на свободу
думки і слова, на вільне вираження
своїх поглядів і переконань. Кожен має
право вільно збирати, зберігати,
використовувати і поширювати
інформацію усно, письмово або в інший
спосіб - на свій вибір. Здійснення цих
прав може бути обмежене законом в
інтересах національної безпеки,
територіальної цілісності або
громадського порядку з метою
запобігання заворушенням чи злочинам,
для охорони здоров'я населення, для
захисту репутації або прав інших людей,
для запобігання розголошенню
інформації, одержаної конфіденційно,
або для підтримання авторитету і
неупередженості правосуддя.

Статтею 40 Конституції України
встановлено, що усі мають право
направляти індивідуальні чи
колективні письмові звернення або
особисто звертатися до органів
державної влади, органів місцевого
самоврядування та посадових і
службових осіб цих органів, що
зобов'язані розглянути звернення і
дати обґрунтовану відповідь у
встановлений законом строк.

В силу ст.1 Закону України ,,Про
звернення громадян" громадяни України
мають право звернутися до органів
державної влади, місцевого
самоврядування, об'єднань громадян,
підприємств, установ, організацій
незалежно від форм власності, засобів
масової інформації, посадових осіб
відповідно до їх функціональних
обов'язків із зауваженнями, скаргами та
пропозиціями, що стосуються їх
статутної діяльності, заявою або
клопотанням щодо реалізації своїх
соціально-економічних, політичних та
особистих прав і законних інтересів та
скаргою про їх порушення.

За змістом ст. 15 Закону України ,,Про
звернення громадян" органи державної
влади, місцевого самоврядування та їх
посадові особи, керівники установ і
організацій незалежно від форм
власності, об'єднань громадян, до
повноважень яких належить розгляд заяв
(клопотань), зобов'язані об'єктивно і
вчасно розглядати їх, перевіряти
викладені в них факти, приймати
рішення відповідно до чинного
законодавства і забезпечувати їх
виконання, повідомляти громадян про
наслідки розгляду заяв.

Згідно ст.20 Закону України ,,Про
звернення громадян" звернення
розглядаються і вирішуються у термін
не більше одного місяця від дня їх
надходження, а ті, які не потребують
додаткового вивчення, - невідкладно,
але не пізніше п'ятнадцяти днів від дня
їх отримання. Якщо в місячний термін
вирішити порушені у зверненні питання
неможливо, керівник відповідного
органу, підприємства, установи,
організації або його заступник
встановлюють необхідний термін для
його розгляду, про що повідомляється
особі, яка подала звернення. При цьому
загальний термін вирішення питань,
порушених у зверненні, не може
перевищувати сорока п'яти днів.

Цій нормі кореспондують положення п.5.1
Інструкції про організацію роботи з
розгляду і вирішення звернень та
особистого прийому в органах
прокуратури України, згідно з якими
звернення громадян, службових та інших
осіб вирішується протягом 30 днів від
дня надходження в прокуратуру, а ті, що
не потребують додаткового вивчення і
перевірки, - не пізніше 15 днів, якщо
інший строк не встановлено
законодавством.

На підставі викладеного, апеляційний
суд погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо відсутності
будь-яких порушень в діях відповідачів,
оскільки під час розгляду звернень
ОСОБА_1 прокуратура Львівської області
діяла в межах своєї компетенції, у
відповідності до наведених
нормативних актів та надавала вичерпні
відповіді на всі питання позивача,
викладенні у його зверненнях.

Доводи апеляційної скарги не містять
жодного доказу на спростування
висновків суду першої інстанції, а тому
апеляційний суд не вбачає підстав для
її задоволення.

Згідно ст. 200 КАС України суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права. Не може бути
скасовано правильне по суті рішення з
одних лише формальних міркувань.

Враховуючи вищенаведене, апеляційний
суд визнає, що приймаючи оскаржену
постанову, суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив законне рішення з
дотриманням норм матеріального і
процесуального права, постанова суду
ґрунтується на повно, об'єктивно і
всебічно з'ясованих обставинах, доводи
апеляційної скарги їх не спростовують,
а тому підстав для скасування
постанови немає.

Керуючись ст.ст.195, 197, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, суд,-

У Х В А Л И В :

апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 02
березня 2012 року у справі № 2а-10931/11/1370 -
без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена до Вищого
адміністративного суду України
протягом двадцяти днів після набрання
законної сили рішенням суду
апеляційної інстанції шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
суду касаційної інстанції.

Головуючий суддя
В.В. Святецький

Судді
Л.Я. Гудим

О.М. Довгополов