Справа № 2а-8906/12/1370
Суддя: Затолочний В.С.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
Справа
№ 956/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді
Затолочного В.С.,

суддів
Каралюса В.М., Матковської З.М.,

з участю секретаря судового засідання
Нефедової А.О.,

представника відповідача
Дорош А.Б.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби на постанову
Львівського окружного
адміністративного суду від 18.12.2012 року
у справі за позовом Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Універсальна логістична компанія» до
Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення в
частині, -

В С Т А Н О В И В:

В жовтні 2012 року Товариство з обмеженою
відповідальністю «Універсальна
логістична компанія» (далі - Позивач,
ТОВ «Універсальна логістична
компанія») звернулося до суду з позовом
до Державної податкової інспекції у
Франківському районі м. Львова
Львівської області Державної
податкової служби (далі - Відповідач,
ДПІ у Франківському районі) про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 28.09.2012 р. ДПІ у Франківському
районі м. Львова Львівської області в
частині збільшення грошового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість в розмірі 113362 грн. та
застосування штрафної (фінансової)
санкції в розмірі 28340,50 грн.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
наданими до перевірки належними
документами підтверджено фактичне
здійснення господарських операцій
купівлі-продажу товарів у ТОВ «Астеріт
Плюс» і ТОВ «ТК «Укртехкомплект»; на
час виникнення спірних правовідносин,
ТОВ «Астеріт Плюс» та ТОВ «ТК
«Укртехкомплект» були зареєстровані
згідно чинного законодавства;
незнаходження платника податків за
«податковою» адресою не свідчить про
фіктивність укладених з такими
контрагентами угод та безтоварність
господарських операцій; податковим
органом не надано доказів визнання
недійсними в установленому законом
порядку договорів між ТОВ
«Універсальна логістична компанія» та
ТОВ «Астеріт Плюс» і ТОВ «ТК
«Укртехкомплект»; у податкового органу
були відсутні правові підстави для
збільшення суми грошового зобов'язання
та застосування штрафних (фінансових)
санкцій в розмірі 141702,50 грн.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 18.12.2012 року
позов задоволено повністю.

Постанову суду першої інстанції
оскаржила ДПІ у Франківському районі,
подавши на неї апеляційну скаргу.

Відповідач зазначає, що не
погоджується з висновком суду першої
інстанції та вважає, що постанова
підлягає скасуванню.

Як обґрунтування апеляційної скарги
звертає увагу на порушення судом норм
матеріального права. Зокрема, зазначив,
що позивачем не надано документів, які
б свідчили про транспортування
(перевезення) товарів, які
підтверджували б факт виконання
цивільно-правових зобов'язань.

Вислухавши суддю-доповідача,
представника Відповідача, який просить
задовольнити апеляційну скаргу,
представника Позивача, який просить в
задоволенні апеляційної скарги
відмовити, дослідивши обставини справи
та доводи апеляційної скарги, колегія
суддів приходить до висновку про те, що
апеляційну скаргу слід залишити без
задоволення з наступних підстав.

Судом першої інстанції встановлено, що
за результатами планової виїзної
перевірки ТОВ «Універсальна
логістична компанія» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.07.2010 р. по
30.06.2012р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.07.2010 р. по
30.06.2012 р. оформлено акт № 143/22-20/37162609 від
14.09.2012 р.

Перевіркою встановлено порушення ТОВ
«Універсальна логістична компанія»
п.198.1, п.198.6 ст. 198, п.201.1, п.201.6 ст. 201
розділу V Податкового кодексу України
від 02.12.2010 р. № 2755-VІ (із змінами та
доповненнями), заниження податку на
додану вартість на суму 249118 грн., в т.ч.
за серпень 2011 р. в сумі 17567 грн., за
жовтень 2011 року в сумі 47513 грн., за лютий
2012 р. в сумі 7761 грн., за квітень 2012 р. в
сумі 66148 грн., за травень 2012 року в сумі
27050 грн., за червень 2012 року в сумі 83079
грн.

На підставі акту перевірки ДПІ у
Франківському районі м. Львова
винесено податкове
повідомлення-рішення від 28.09.2012 року №
, яким збільшено позивачу суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 314341,25 грн., з яких
251473 грн. - зобов'язання за основним
платежем, 62868,25 грн. - за штрафними
(фінансовими) санкціями.

Позивач оскаржує зазначене податкове
повідомлення рішення в частині
збільшення грошового зобов'язання в
сумі 113362 грн. за основним платежем та
28340,50 грн. - за штрафними (фінансовими)
санкціями, а саме: ТОВ «Універсальна
логістична компанія» не погоджується
з доводами податкового органу про
завищення податкового кредиту на суму
86312 грн. по взаємовідносинах з ТОВ
«Астеріт Плюс» та на суму 27050 грн. по
операціях з ТОВ «ТК «Укртехкомплект».

Висновки податкового органу про
порушення платником податку норм
Податкового кодексу України
ґрунтуються на актах ДПІ у
Московському районі м. Харкова ДПС
Харківської області № 277/2220/37588184 від
09.08.2012 р. «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Астеріт Плюс» з
питань підтвердження господарських
відносин із платниками податків за
період з 01.02.2012 р. по 30.04.2012 року та №
298/2220/37588184 від 17.08.2012 р. «Про
неможливість проведення зустрічної
звірки ТОВ «Астеріт Плюс» з питань
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.07.2012 року по 31.01.2012 року» та акті ДПІ у
Московському районі м. Харкова ДПС
Харківської області від 16.08.2012 року №
296/2220/37587950 «Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ТК
«Укртехкомплект» з питань
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.09.2011 р. по 31.12.2011 року та з 01.05.2012 р. по
30.06.2012 року».

Вірно встановивши обставини справи,
суд першої інстанції правильно
застосував до правовідносин між
сторонами відповідні їм норми
матеріального права.

Відповідно до Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» від 16.07.1999 року №
996-XIV (далі - Закон № 996-XIV) підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Згідно із статтею 9 Закону № 996-XIV
первинні документи мають мати такі
обов'язкові реквізити: назву документа
(форми); дату і місце складання; назву
підприємства, від імені якого складено
документ; зміст і обсяг господарської
операції, одиницю виміру господарської
операції; посади осіб, відповідальних
за здійснення господарської операції
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Частинами 2, 3 статті 9 Закону № 996-XIV
передбачено, що підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій є первинні документи, які
фіксують факт здійснення
господарської операції. Первинні
документи повинні бути складені під
час здійснення господарської операції,
а якщо це неможливо - безпосередньо
після її закінчення.

Для контролю та впорядкування
оброблення даних на підставі первинних
документів можуть складатися зведені
облікові документи. Первинні та
зведені облікові документи можуть бути
складені на паперових або машинних
носіях і повинні мати обов'язкові
реквізити: назву документу; дату і
місце складання; назву підприємства,
від імені якого складається документ;
зміст та обсяг господарської операції;
одиницю виміру господарської операції;
посади осіб, відповідальних за
здійснення господарської операції і
правильність її оформлення; особистий
підпис або інші дані, що дають змогу
ідентифікувати особу, яка брала участь
у здійсненні господарської операції.

Відповідно до пункту 2.1 Положення про
документальне забезпечення записів у
бухгалтерському обліку, затвердженого
наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 року № 88 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995
року за № 168/704 (далі - Положення),
первинні документи - це письмові
свідоцтва, що фіксують та
підтверджують господарські операції,
включаючи розпорядження та дозволи
адміністрації (власника) на їх
проведення.

Господарські операції - це факти
підприємницької та іншої діяльності,
що впливають на стан майна, капіталу,
зобов'язань і фінансових результатів.

Згідно пункту 2.2 Положення первинні
документи повинні бути складені у
момент проведення кожної
господарської операції або, якщо це
неможливо, безпосередньо після її
завершення.

Пунктом 2.4 Положення передбачено, що
первинні документи (на паперових і
машинозчитуваних носіях інформації)
для надання їм юридичної сили і
доказовості повинні мати такі
обов'язкові реквізити: назва
підприємства, установи, від імені яких
складений документ, назва документа
(форми), код форми, дата і місце
складання, зміст господарської
операції та її вимірники (у
натуральному і вартісному виразі),
посади, прізвища і підписи осіб,
відповідальних за дозвіл та здійснення
господарської операції і складання
первинного документа.

Таким чином, будь-які документи (у тому
числі договори, накладні, рахунки тощо)
мають силу первинних документів лише в
разі фактичного здійснення
господарської операції.

Пунктами 198.1, 198.2 статті 198 розділу V ПК
України передбачено, що право на
віднесення сум податку до податкового
кредиту виникає у разі здійснення
операцій з:

а) придбання або виготовлення товарів
(у тому числі в разі їх ввезення на
митну територію України) та послуг;

б) придбання (будівництво, спорудження,
створення) необоротних активів, у тому
числі при їх ввезенні на митну
територію України (у тому числі у
зв'язку з придбанням та/або ввезенням
таких активів як внесок до статутного
фонду та/або при передачі таких активів
на баланс платника податку,
уповноваженого вести облік
результатів спільної діяльності);

в) отримання послуг, наданих
нерезидентом на митній території
України, та в разі отримання послуг,
місцем постачання яких є митна
територія України;

г) ввезення необоротних активів на
митну територію України за договорами
оперативного або фінансового лізингу.

Датою виникнення права платника
податку на віднесення сум податку до
податкового кредиту вважається дата
тієї події, що відбулася раніше: дата
списання коштів з банківського рахунка
платника податку на оплату
товарів/послуг; дата отримання
платником податку товарів/послуг, що
підтверджено податковою накладною.

Згідно із пунктом 198.3 статті 198 ПК
України податковий кредит звітного
періоду визначається виходячи з
договірної (контрактної) вартості
товарів/послуг, але не вище рівня
звичайних цін, визначених відповідно
до статті 39 цього Кодексу, та
складається з сум податків,
нарахованих (сплачених) платником
податку за ставкою, встановленою
пунктом 193.1 статті 193 цього Кодексу,
протягом такого звітного періоду у
зв'язку з:

- придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку;

- придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Право на нарахування податкового
кредиту виникає незалежно від того, чи
такі товари/послуги та основні фонди
почали використовуватися в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку протягом звітного податкового
періоду, а також від того, чи здійснював
платник податку оподатковувані
операції протягом такого звітного
податкового періоду.

Відповідно до пункту 198.6 статті 198 ПК
України не відносяться до податкового
кредиту суми податку, сплаченого
(нарахованого) у зв'язку з придбанням
товарів/послуг, не підтверджені
податковими накладними (або
підтверджені податковими накладними,
оформленими з порушенням вимог статті
201 цього Кодексу) чи не підтверджені
митними деклараціями, іншими
документами, передбаченими пунктом 201.11
статті 201 цього Кодексу. У разі коли на
момент перевірки платника податку
органом державної податкової служби
суми податку, попередньо включені до
складу податкового кредиту,
залишаються не підтвердженими
зазначеними цим пунктом документами,
платник податку несе відповідальність
відповідно до цього Кодексу.

Податкова накладна видається
платником податку, який здійснює
операції з постачання товарів/послуг,
на вимогу покупця та є підставою для
нарахування сум податку, що
відносяться до податкового кредиту
(пункт 201.10 статті 201 ПК України).

Дотримання Позивачем вищенаведених
норм підтверджується наявними в
матеріалах справи документами:

- на підтвердження здійснення
господарських операцій з ТОВ «Астеріт
Плюс» у спірний період представлено
копії договору № 1-07 купівлі-продажу
товарів від 01.07.2011 року, договору № 20-02
купівлі-продажу товарів від 20.02.2012 р. з
додатком, податкових накладних, актів
прийому-передачі товару від 01.07.2011 р.,
від 03.10.2011 р., від 01.09.2011 р., від 20.02.2012 р.,
від 24.02.2012 р., від 28.02.2012 р., докази оплати
товару;

- на підтвердження здійснення
господарських операцій з ТОВ «ТК
«Укртехкомплект» представлено копії
договору № 07-05/12 купівлі-продажу
товарів від 07.05.2012 р. з додатком,
податкових накладних, актів
прийому-передачі товару від 14.05.2012 р.,
від 07.05.2012 р., від 07.05.2012 р., докази оплати.

Крім того, позивачем до справи долучено
копії постанови Харківського
окружного адміністративного суду від
29.10.2012 р. № 2а-10087/12/2070 та постанови
Харківського окружного
адміністративного суду від 16.10.2012 р. №
2-а-10101/12/2070. Вказані рішення залишені
без змін ухвалами Харківського
апеляційного адміністративного суду
від 10.12.2012 року і 09.01.2013 року. Цими
рішеннями:

- визнані протиправними дії Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби щодо
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Астеріт Плюс» за результатами якої
складено акт від 09.08.2012 року
№277/2220/37588184 «Про неможливість
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Астеріт Плюс» з питань підтвердження
господарських відносин із платниками
податків за період з 01.02.2012 року по
30.04.2012 року;

- визнані протиправними дії Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби щодо
проведення зустрічної звірки ТОВ
«Астеріт Плюс», за результатами якої
складено акт від 17.08.2012 року №298/2220/375988184
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «Астеріт Плюс» з
питань підтвердження господарських
відносин із платниками податків за
період з 01.07.2011 року по 31.01.2012 рік;

- визнано протиправними дії Державної
податкової інспекції у Московському
районі м. Харкова Харківської області
Державної податкової служби щодо
проведення зустрічної звірки
Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торгова Компанія
"Укртехкомплект" з питань
підтвердження господарських відносин
із платниками податків за період з
01.09.2011 року по 31.12.2011 року та з 01.05.2012 року
по 30.06.2012 року, за результатами якої
складено акт №296/2220/37587950 від 16.08.2012 року
«Про неможливість проведення
зустрічної звірки ТОВ «ТК
«Укртехкомплект».

Саме на вказаних у цих судових рішеннях
актах ґрунтуються висновки
податкового органу про порушення
Позивачем положень податкового
законодавства. Відповідно визнання
судом протиправними дій, відображених
у таких актах, є підставою для того, щоб
не брати до розгляду ці акти як докази
при вирішенні даної справи.

Вищенаведені обставини в своїй
сукупності вказують на реальність
господарських операцій між позивачем
та його контрагентом.

Щодо доводів Відповідача про порушення
податкового законодавства
контрагентами Позивача, суд зазначає
наступне.

Відповідно до ст ст. 46-49 ПК України,
ведення податкового обліку покладено
на кожного окремого платника податку.
При цьому такий платник несе
самостійну відповідальність за
порушення правил ведення податкового
обліку. Зазначена відповідальність
стосується кожного окремого платника
податку і не може автоматично
поширюватися на третіх осіб, у тому
числі на його контрагентів.

Якщо контрагент позивача у подальшому
не дотримувався у своїй діяльності
законодавчих норм, це тягне негативні
наслідки саме щодо цієї особи.
Зазначені обставини не є підставою для
нарахування позивачу додаткових
платежів у разі якщо останній виконав
усі передбачені законом умови щодо
віднесення сплачених сум до
податкового кредиту і має всі
необхідні для цього документальні
підтвердження.

Позивач, як платник податків, не може
нести відповідальності за дії
контрагентів за відсутності вини,
інакше порушуються основні
конституційні засади: дотримання
принципу справедливості як
невід'ємного елемента верховенства
права (статті 8 Конституції України),
індивідуальний характер
відповідальності - відповідати має
саме той, хто припустився порушення
(стаття 61 Конституції України),
забезпечення доведеності вини (стаття
129 Конституції України).

Таким чином, діючим законодавством
України не встановлено обов'язку для
позивача здійснювати контроль за
веденням господарської діяльності та
зобов'язань сплати податку до бюджету
контрагентами. Закон не ставить у
залежність право позивача на
формування податкового кредиту від
податкового обліку (стану) інших осіб і
фактичної сплати контрагентом податку
до бюджету. Питання податкового
кредиту поширюється тільки на окремо
взятого платника податків і не ставить
цей факт у залежність від розрахунку з
бюджетом третіх осіб.

Відтак, колегія суддів апеляційного
суду вважає, що суд першої інстанції
дійшов правильного висновку про
необхідність скасування оскаржуваного
податкового повідомлення-рішення в
частині.

Доводи апеляційної скарги не
відповідають законодавству України та
не можуть бути підставою для її
задоволення.

З огляду на викладене, постанова суду
першої інстанції відповідає
обставинам справи, наявним в ній
доказам, прийнята з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для її скасування колегія
суддів не знаходить.

Керуючись ст.ст. 160 ч. 3, 195, 196, 198, 200, 205, 206,
254 КАС України, апеляційний суд -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у Франківському
районі м. Львова Львівської області
Державної податкової служби залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 18.12.2012 року
у справі № 2а-8906/12/1370 залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя В.С.
Затолочний

Судді В.М. Каралюс

З.М. Матковська

Повний текст виготовлено 21.03.2014 року