Справа № 806/5284/13-а
Суддя: Шимонович Роман Миколайович
Дата ухвалення: 2014-02-19 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

19 лютого 2014 року
Житомир справа № 806/5284/13-a

категорія 8.2.1

Житомирський окружний
адміністративний суд у складі:

головуючого судді Шимоновича Р.М.,

за участі секретарів Талько А.М., Коваля
О.В.,

за участі позивача ОСОБА_1,

за участі представника позивача
ОСОБА_2,

за участі представника відповідача
Захарко Н.В.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
позовом фізичної особи-підприємця
ОСОБА_1 до Андрушівської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області про скасування
податкового повідомлення-рішення,

встановив:

Фізична особа-підприємець ОСОБА_1
звернувся до суду з позовом, з
урахуванням заяви про уточнення
позовних вимог, у якому просив
скасувати податкові
повідомлення-рішення Андрушівської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Житомирській області від
05 червня 2013 р. № про збільшення
суми грошового зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб у розмірі 8833,71
грн. та № про збільшення суми
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість в сумі 14745,00 грн., у тому
числі: за основним платежем - 11796,00 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
- 2949,00 грн. В обґрунтування позовних
вимог зазначив, що в ході перевірки ним
були надані всі необхідні первинні та
інші бухгалтерські документи на
підтвердження витрат, складені у
відповідності до Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України". Вважає, що
висновки акту перевірки є припущеннями
податкового органу, а податкові
повідомлення-рішення протиправними.

Позивач та представник позивача у
судовому засіданні позовні вимоги
підтримали у повному обсязі та просили
суд їх задовольнити.

Представник відповідача заперечила
проти позовних вимог та просила суд
відмовити у їх задоволенні.

Заслухавши пояснення позивача,
представника позивача та представника
відповідача, дослідивши матеріали
справи суд дійшов висновку про відмову
у задоволенні позовних вимог з огляду
на наступне.

Встановлено, що у період з 22 березня 2013
р. по 28 березня 2013 р. посадовою особою
відповідача була проведена
документальна позапланова перевірка
дотримання вимог податкового
законодавства суб'єкта
підприємницької діяльності - фізичної
особи ОСОБА_1 в частині дотримання
вимог Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" на протязі 2010 року, за
результатами якої складено акт №
79/17-36/НОМЕР_1 від 02 квітня 2013 р. (а.с. 8-13).

У ході перевірки відповідачем позивачу
був направлений запит за вих. №
6504/8/17-01/201 від 25 березня 2013 р., з
проханням надати для перевірки книгу
обліку доходів та витрат за 2010 рік,
пояснення, а також підтверджуючі
документи, а саме: видаткові накладні,
рахунки-фактури, акти прийому-передачі
ТМЦ чи акти виконаних робіт, договорів
на виконання робіт чи надання послуг,
товаро-транспортні накладні, акти
звірок з постачальниками та покупцями
ТМЦ, платіжні доручення, видаткові
касові ордери, які стосуються
здійснення підприємницької діяльності
та отримання доходів і понесених
витрат від здійснення підприємницької
діяльності за період з 01.01.2010 р. по 31.12.2012
р.

У даному запиті також зазначено, що
перелічені документи та пояснення
необхідно подати до 27 березня 2013 р. (а.с.
80).

04 квітня 2013 р. позивач на запит
податкового органу подав: "виписку з
банку АТ "Райффайзен Банк Аваль" про
чисті надходження коштів на
розрахунковий рахунок ОСОБА_1, копію
акта приймання-здачі виконаних робіт
від 31 березня 2010 р., копію акта
приймання-здачі виконаних робіт від 28
лютого 2010 р., копію акта приймання-здачі
виконаних робіт від 30 квітня 2010 р." (а.с.
81).

За результатами розгляду акта
перевірки № 79/17-36/НОМЕР_1 від 02 квітня 2013
р., відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 17 квітня 2013 р.:

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем: податок з
доходів фізичних осіб в сумі 13046,74 грн.
(а.с. 6);

- № про збільшення суми грошового
зобов'язання за платежем: податок на
додану вартість в сумі 21744,74 грн., в тому
числі: за основним платежем - 17395,79 грн.
та за штрафними (фінансовими) санкціями
- 5368,95 грн. (а.с. 7)

Не погодившись із податковими
повідомленнями-рішеннями, позивач
розпочав процедуру адміністративного
оскарження.

Так, рішенням Головного управління
Міндоходів у Житомирській області за
вих. № 499/О-С/10-205 від 27.05.2013 р. скаргу ФОП
ОСОБА_1 задоволено частково:

- скасовано податкове
повідомлення-рішення від 17 квітня 2013 р.
№ про визначення грошового
зобов'язання з податку на доходи
фізичних осіб в частині 4213,09 грн.
(основний платіж), а в іншій частині 8833,65
грн. (основний платіж) - залишено без
змін;

- скасовано податкове
повідомлення-рішення від 17 квітня 2013 р.
№ про визначення грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в частині 8019,74 грн. (5599,79 грн. -
основний платіж, 2419,95 грн. - штрафна
(фінансова) санкція), а в іншій частині
14745,00 грн. (11796,00 грн. - основний платіж,
2949,00 грн. - штрафна (фінансова) санкція) -
залишено без змін (а.с. 32-34).

Рішенням Міністерства доходів і зборів
України за вих. № 95607/99-99-10-01-03-14 від
26.06.2013 р. податкові
повідомлення-рішення від 17 квітня 2013 р.
№ та № (з урахуванням
рішення Головного управління
Міндоходів у Житомирській області за
вих. № 499/О-С/10-205 від 27.05.2013 р.) та рішення
Головного управління Міндоходів у
Житомирській області за вих. №
499/О-С/10-205 від 27.05.2013 р. залишено без змін,
а скаргу ФОП ОСОБА_1 - без задоволення.

За результатами адміністративного
оскарження та акту перевірки,
відповідачем 05 червня 2013 р. прийняті
податкові повідомлення-рішення №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку з доходів
фізичних осіб у розмірі 8833,71 грн. та №
про збільшення суми грошового
зобов'язання з податку на додану
вартість в сумі 14745,00 грн., у тому числі:
за основним платежем - 11796,00 грн. та за
штрафними (фінансовими) санкціями - 2949,00
грн. (а.с. 38, 39).

Перевіряючи спірні рішення на
відповідність частині 3 статті 2
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд дійшов наступних
висновків.

Так, пунктом 44.1 статті 44 Податкового
кодексу України визначено, що для
цілей оподаткування платники податків
зобов'язані вести облік доходів, витрат
та інших показників, пов'язаних з
визначенням об'єктів оподаткування
та/або податкових зобов'язань, на
підставі первинних документів,
регістрів бухгалтерського обліку,
фінансової звітності, інших
документів, пов'язаних з обчисленням і
сплатою податків і зборів, ведення яких
передбачено законодавством.

Платникам податків забороняється
формування показників податкової
звітності, митних декларацій на
підставі даних, не підтверджених
документами, що визначені абзацом
першим цього пункту.

Відповідно до пункту 85.2 статті 85
Податкового кодексу України, платник
податків зобов'язаний надати посадовим
(службовим) особам контролюючих
органів у повному обсязі всі документи,
що належать або пов'язані з предметом
перевірки. Такий обов'язок виникає у
платника податків після початку
перевірки.

Встановлено, що на запит контролюючого
органу № 6504/8/17-01/201 від 25 березня 2013 р., у
якому був встановлений строк подання
необхідних документів - 27 березня 2013 р.,
позивач надав відповідь лише 04 квітня
2013 р.

Згідно із приписами пункту 44.6 статті 44
Податкового кодексу України, у разі
якщо до закінчення перевірки або у
терміни, визначені в абзаці другому
пункту 44.7 цієї статті платник податків
не надає посадовим особам
контролюючого органу, які проводять
перевірку, документи (незалежно від
причин такого ненадання, крім випадків
виїмки документів або іншого вилучення
правоохоронними органами), що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, вважається, що такі
документи були відсутні у такого
платника податків на час складення
такої звітності.

Якщо платник податків після закінчення
перевірки та до прийняття рішення
контролюючим органом за результатами
такої перевірки надає документи, що
підтверджують показники, відображені
таким платником податків у податковій
звітності, не надані під час перевірки
(у випадках, передбачених абзацами
другим і четвертим пункту 44.7 цієї
статті), такі документи повинні бути
враховані контролюючим органом під час
розгляду ним питання про прийняття
рішення.

Суд критично оцінює доводи
представника позивача про те, що ФОП
ОСОБА_1 не був своєчасно повідомлений
про початок проведення перевірки і ним
були надані всі необхідні первинні та
інші бухгалтерські документи на
підтвердження витрат, складені у
відповідності до Закону України "Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в України", з огляду на
наступне.

Як свідчать матеріали справи, 12 березня
2013 р. позивачу було вручено
повідомлення № 52 про проведення
позапланової документальної перевірки
у період з 22 березня 2013 р. по 28 березня
2013 р. (а.с. 78).

Крім того, на запит податкового
контролюючого органу, позивач не надав
усіх запитуваних документів (а.с. 81), а
тому перевірка була проведена на
підставі наявних матеріалів у
відповідача.

В акті перевірки зафіксовано і не
заперечується позивачем, що ФОП ОСОБА_1
відповідно до поданої ним до ДПІ у
Андрушівському районі заяви про право
застосування спрощеної системи
оподаткування обліку та звітності у І
півріччі 2010 року був платником єдиного
податку з видом діяльності "заготівля
молока", з II півріччя 2010 року платник
перейшов на загальну систему
оподаткування.

Згідно звіту суб'єкта малого
підприємництва - фізичної особи -
платника єдиного податку за II квартал
2010 року ФОП ОСОБА_1 отримав виручку в
сумі 490455,00 грн., за липень - грудень 2010
року декларація про доходи платником
не подана.

Відповідно до довідки АТ "Райфайзен
Банк АВАЛЬ", листа ПАТ "Канівський
маслосирзавод" від 12.07.12 р. №565
платником у І півріччі 2010 року отримано
доход в сумі 495541 грн. 51 коп. (в т.ч. 472180
грн. 31 коп. - від здійснення діяльності
по заготівлі молока, 23361,20 грн. -
автотранспортні послуги). У II півріччі
2010 року отримано доход в сумі 86978,93 грн.
(56185,70 грн. - автотранспортні послуги,
30793,23 грн. - заготівля молока)

Тобто, позивачем у І півріччі 2010 року,
перебуваючи на спрощеній системі
оподаткування, отримано доходи від
надання автотранспортних послуг, які
не зазначені у Свідоцтві платника
єдиного податку.

В акті перевірки зазначено, що ФОП
ОСОБА_1 в порушення вимог статті 13
розділу IV Декрету Кабінету Міністрів
України "Про прибутковий податок з
громадян" у III- IV кварталах 2010 року на
загальній системі оподаткування не
задекларував отриманий доход в сумі
86978,93 грн. Крім того, в порушення вимог
підпункту 2.3.1 пункту 2.3 статті 2, пункту
3.1 статті 3, підпункту 7.3.1 пункту 7.3
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" платником не
оподатковано податком на додану
вартість операції з поставки молока
ПАТ "Канівський маслосирзавод", TOB"СБЕ
Україна Рівне" за період з 1 липня 2010 р.
по 31 грудня 2010 р. на суму 86978,93 грн.

Суд погоджується з такими висновками
контролюючого органу з огляду на
наступне.

Відповідно до підпункту 9.12.1 пункту 9.12
статті 9 Закону України "Про податок з
доходів фізичних осіб" (в редакції на
момент виникнення спірних
правовідносин), оподаткування доходів,
отриманих фізичною особою від продажу
нею товарів (надання послуг, виконання
робіт) у межах її підприємницької
діяльності без створення юридичної
особи, а також фізичною особою, яка
сплачує ринковий збір, здійснюється за
правилами, встановленими спеціальним
законодавством з цих питань, з
урахуванням норм цього пункту.

Підпунктом 4.2.8 пункту 4.2 статті 4 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб" (в редакції на момент виникнення
спірних правовідносин) визначено, що до
складу загального місячного
оподатковуваного доходу включається
оподатковуваний дохід (прибуток), не
включений до розрахунку загальних
оподатковуваних доходів попередніх
податкових періодів та самостійно
виявлений у звітному періоді платником
податку або нарахований податковим
органом згідно із законом.

Пунктом 7.1 статті 7 Закону України "Про
податок з доходів фізичних осіб" (в
редакції на момент виникнення спірних
правовідносин) встановлено, що ставка
податку становить 15 відсотків від
об'єкта оподаткування, крім випадків,
визначених у пунктах 7.2 - 7.3 цієї статті.

Згідно із пунктом 1 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва",
спрощена система оподаткування, обліку
та звітності запроваджується для таких
суб'єктів малого підприємництва:
фізичних осіб, які здійснюють
підприємницьку діяльність без
створення юридичної особи і у трудових
відносинах з якими, включаючи членів їх
сімей, протягом року перебуває не
більше 10 осіб та обсяг виручки яких від
реалізації продукції (товарів, робіт,
послуг) за рік не перевищує 500 тис.
гривень. Виручкою від реалізації
продукції (товарів, робіт, послуг)
вважається сума, фактично отримана
суб'єктом підприємницької діяльності
на розрахунковий рахунок або (та) в касу
за здійснення операцій з продажу
продукції (товарів, робіт, послуг).

Пунктом 2 Указу Президента України "Про
спрощену систему оподаткування, обліку
та звітності суб'єктів малого
підприємництва" визначено, що суб'єкти
малого підприємництва - фізичні особи
мають право самостійно обрати спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком шляхом отримання свідоцтва
про сплату єдиного податку. Ставка
єдиного податку для суб'єктів малого
підприємництва - фізичних осіб
встановлюється місцевими радами за
місцем їх державної реєстрації залежно
від виду діяльності і не може становити
менше 20 гривень та більше 200 гривень на
місяць.

Згідно із пунктом 4 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва",
відмову від застосування спрощеної
системи оподаткування, обліку та
звітності і повернення до раніше
встановленої системи оподаткування
суб'єкти малого підприємництва можуть
здійснювати з початку наступного
звітного (податкового) періоду
(кварталу) у разі подання відповідної
заяви до органів державної податкової
служби не пізніше ніж за 15 днів до
закінчення попереднього звітного
(податкового) періоду (кварталу).

Відповідно до пункту 6 Указу Президента
України "Про спрощену систему
оподаткування, обліку та звітності
суб'єктів малого підприємництва",
суб'єкт малого підприємництва, який
сплачує єдиний податок, не є платником
таких видів податків і зборів
(обов'язкових платежів): податку на
додану вартість, крім випадку, коли
юридична особа обрала спосіб
оподаткування доходів за єдиним
податком за ставкою 6 відсотків;
податку на прибуток підприємств;
податку на доходи фізичних осіб (для
фізичних осіб - суб'єктів малого
підприємництва); плати (податку) за
землю; збору на спеціальне
використання природних ресурсів; збору
до Фонду для здійснення заходів щодо
ліквідації наслідків Чорнобильської
катастрофи та соціального захисту
населення; збору до Державного
інноваційного фонду; збору на
обов'язкове соціальне страхування;
відрахувань та зборів на будівництво,
реконструкцію, ремонт і утримання
автомобільних доріг загального
користування України; комунального
податку; податку на промисел; збору на
обов'язкове державне пенсійне
страхування; збору за видачу дозволу на
розміщення об'єктів торгівлі та сфери
послуг; внесків до Фонду України
соціального захисту інвалідів; внесків
до Державного фонду сприяння
зайнятості населення; плати за патенти
згідно із Законом України "Про
патентування деяких видів
підприємницької діяльності".

Отже, доходи платника єдиного податку,
одержані ним від провадження саме
зазначених у Свідоцтві видів
підприємницької діяльності, не
включаються до складу його загального
річного оподатковуваного доходу і з
них не сплачується податок з доходів
фізичних осіб.

Якщо суб'єкт підприємницької
діяльності, який вибрав спрощену
систему оподаткування, обліку та
звітності, одержує протягом звітного
року доходи інші, ніж зазначені у
Свідоцтві, то такі доходи підлягають
оподаткуванню податком з доходів
фізичних осіб на загальних підставах, з
застосуванням ставки податку,
визначеною пунктом 7.1 статті 7 Закону
України "Про податок з доходів фізичних
осіб".

Відповідно до статті 13 Декрету
Кабінету Міністрів України "Про
прибутковий податок з громадян",
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий доход, тобто різниця
між валовим доходом (виручки у грошовій
та натуральній формі) i документально
підтвердженими витратами,
безпосередньо пов'язаними з одержанням
доходу. Якщо ці витрати не можуть бути
підтверджені документально, то вони
враховуються податковими органами при
проведенні остаточних розрахунків за
нормами, визначеними Головною
державною податковою інспекцією
України за погодженням з Міністерством
економіки України та Державним
комітетом України по сприянню малим
підприємствам та підприємництву. До
складу витрат, безпосередньо
пов'язаних з одержанням доходів,
належать витрати, які включаються до
складу валових витрат виробництва
(обігу) або підлягають амортизації
згідно з Законом України "Про
оподаткування прибутку підприємств".

Згідно із абзацом 3 статті 13 Інструкції
про оподаткування доходів фізичних
осіб від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21 квітня 1993 р. N 12
(в редакції на момент виникнення
спірних правовідносин), загальним
оподатковуваним доходом вважається
сукупний чистий дохід, тобто різниця
між валовим доходом (виручкою у
грошовій та натуральній формі) і
документально підтвердженими
витратами, безпосередньо пов'язаними з
одержанням доходу. Якщо ці витрати не
можуть бути підтверджені
документально, то вони враховуються
податковими органами при проведенні
остаточних розрахунків за нормами у
відсотках до валового доходу,
наведеними в додатку N 6 до цієї
Інструкції.

Відповідно до додатка N 6 Інструкції про
оподаткування доходів фізичних осіб
від зайняття підприємницькою
діяльністю, затвердженої наказом
Головної державної податкової
інспекції України від 21 квітня 1993 р. N 12
(в редакції на момент виникнення
спірних правовідносин), норма витрат,
що враховуються при оподаткуванні
доходів громадян, які займаються
підприємницькою діяльністю без
створення юридичної особи, при наданні
послуг вантажним автотранспортом
встановлена в розмірі 55%, при здійснені
торгівельної або іншої діяльності
встановлена в розмірі 25 % до суми
валового доходу.

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що оподаткування доходів,
отриманих платником єдиного податку з
порушенням умов перебування на
спрощеній системі оподаткування,
повинно здійснюватися із
застосуванням правил загальної
системи оподаткування, у зв'язку з чим
податковий орган правомірно визначив
позивачу суму податкового зобов'язання
за платежем: податок з доходів фізичних
осіб у розмірі 8833,65 грн. за основним
платежем.

Як зазначено вище ФОП ОСОБА_1 з 01.07.2010 р.
самостійно здійснює діяльність на
загальній системі оподаткування., дата
обов'язкової реєстрації платником
податку на додану вартість - 20.07.2010 р.

За період з 21.07.2010 р. по 31.12.2010 р. загальна
сума від здійснення операцій з
поставки товарів (послуг) ФОП ОСОБА_1
складає 58979,00 грн., сума податку на
додану вартість за вказаний період
становить 11796,00 грн.

Відповідно до підпункту 2.3.1 пункту 2.3
статті 2 Закону України "Про податок на
додану вартість", коли загальна сума
від здійснення операцій з поставки
товарів (послуг), у тому числі з
використанням локальної або
глобальної комп'ютерної мережі, що
підлягають оподаткуванню згідно з цим
Законом, нарахована (сплачена, надана)
такій особі або в рахунок зобов'язань
третім особам, протягом останніх
дванадцяти календарних місяців
сукупно перевищує 300000 гривень (без
урахування податку на додану вартість).

Відповідно до пункту 9.4 статті 9 Закону
України "Про податок на додану
вартість", якщо особа, на яку не
поширюється дія пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, як платник податку, вважає за
доцільне добровільно зареєструватися
платником податку і відповідає вимогам
підпункту 2.2 статті 2 цього Закону, така
реєстрація провадиться за її заявою.

Якщо обсяг оподатковуваних операцій
особи протягом звітного податкового
періоду перевищує суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, не більше ніж у два рази, така
особа зобов'язана надіслати
податковому органу заяву про
реєстрацію протягом двадцяти
календарних днів, наступних за таким
звітним податковим періодом.

Якщо особа укладає одну чи більше
цивільно-правових угод (договорів),
унаслідок виконання яких планується
здійснення оподатковуваних операцій,
обсяг яких перевищуватиме протягом
звітного податкового періоду у два чи
більше разів суму, визначену
підпунктом 2.3.1 пункту 2.3 статті 2 цього
Закону, то така особа зобов'язана
зареєструватися як платник цього
податку до кінця такого звітного
податкового періоду.

Особа, що не надсилає таку заяву у таких
випадках та у такі строки, несе
відповідальність за ненарахування або
несплату цього податку на рівні
зареєстрованого платника без права
нарахування податкового кредиту та
отримання бюджетного відшкодування.

Згідно підпункту 7.3.1. пункту 7.3 статті 7
Закону України "Про податок на додану
вартість", датою виникнення податкових
зобов'язань з поставки товарів (робіт,
послуг) вважається дата, яка припадає
на податковий період, протягом якого
відбувається будь-яка з подій, що
сталася раніше:

або дата зарахування коштів від
покупця (замовника) на банківський
рахунок платника податку як оплата
товарів (робіт, послуг), що підлягають
поставці, а у разі поставки товарів
(робіт, послуг) за готівкові грошові
кошти - дата їх оприбуткування в касі
платника податку, а при відсутності
такої - дата інкасації готівкових
коштів у банківській установі, що
обслуговує платника податку;

або дата відвантаження товарів, а для
робіт (послуг) - дата оформлення
документа, що засвідчує факт виконання
робіт (послуг) платником податку.

У встановлений строк заява про
реєстрацію платником податку на додану
вартість позивачем не подана, тому
контролюючим органом податкове
зобов'язання з податку на додану
вартість визначено по даті зарахування
коштів від покупця (замовника) на
банківський рахунок платника податку
як оплата товарів (робіт, послуг).

Враховуючи вищевикладене, суд дійшов
висновку, що податкове
повідомлення-рішення № про
збільшення суми грошового зобов'язання
з податку на додану вартість в сумі
14745,00 грн., у тому числі: за основним
платежем - 11796,00 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями - 2949,00 грн. є
правомірним та не підлягає скасуванню.

Також, суд критично оцінює надані в
судовому засіданні представником
позивача документи, а саме:
договори-доручення, товаро-транспортні
накладні, акти приймання-здачі
виконаних робіт, журнали-ордери,
рахунки, оскільки зазначені документи
не були надані позивачем під час
проведення перевірки.

Відповідно до частини 2 статті 19
Конституції України, органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із частинами 1, 2 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

В адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Суд приходить до висновку, що при
прийнятті оскаржуваних податкових
повідомлень-рішень відповідач діяв на
підставі та в межах наданих чинним
законодавством повноважень, і
законність даних рішень доводами
позивача не спростовується.

На підставі викладеного, суд вважає
позовні вимоги позивача
безпідставними, необґрунтованими, та
такими що не підлягають задоволенню.

Керуючись статтями 86, 94, 158-163, 167, 186, 254
Кодексу адміністративного судочинства
України ,

постановив:

У задоволенні позовних вимог фізичної
особи-підприємця ОСОБА_1 відмовити.

Постанова набирає законної сили у
строк та у порядку, що визначені
статтею 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, і може бути
оскаржена до Житомирського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції у порядку,
визначеному статтею 186 Кодексу
адміністративного судочинства
України, шляхом подачі апеляційної
скарги протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Р.М.Шимонович

Повний текст постанови виготовлено: 03
березня 2014 р.