Справа № 2а-2394/10/0870
Суддя: Усенко Є.А.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"13" березня 2014 р. м. Київ
К/9991/17640/11

№ К/9991/17640/11

Вищий адміністративний суд України у
складі колегії суддів:головуючого
судді-доповідача:Усенко Є.А.,суддів:
Блажівської Н.Є., Сіроша М.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження

касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю (ТОВ)
«Торговельна мережа «Славутич»»

на постанову Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.03.2011

у справі № 2а-2394/10/0870 Запорізького
окружного адміністративного суду

за позовом Товариства з обмеженою
відповідальністю «Торговельна мережа
«Славутич»

до Державної податкової інспекції у м.
Енергодар Запорізької області

про визнання нечинними та скасування
податкових повідомлень-рішень

про скасування податкового
повідомлення-рішення,

ВСТАНОВИВ:

Постановою Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.06.2011 позов
задоволено: скасовані податкові
повідомлення-рішення ДПІ у м. Енергодар
Запорізької області від 05.11.2009 №
/0; від 30.11.2009 № /1; від 01.02.2010

№ /2; від 14.04.2010 № /3.

Постановою Дніпропетровського
апеляційного адміністративного суду
від 09.03.2011 постанову суду першої
інстанції скасовано; у задоволенні
позову відмовлено.

У касаційній скарзі ТОВ «Торговельна
мережа «Славутич»» просить скасувати
постанову суду апеляційної інстанції,
посилаючись на порушення судом норм
матеріального права, та залишити в силі
постанову суду першої інстанції.

Заперечуючи проти касаційної скарги,
відповідач просить залишити її без
задоволення як безпідставну.

Перевіривши правильність застосування
судами попередніх інстанцій норм
матеріального та процесуального права,
юридичної оцінки обставин справи,
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України
приходить до висновку, що касаційна
скарга підлягає задоволенню.

Фактичною підставою для донарахування
у податковому обліку позивача
податкових зобов`язань з податку на
додану вартість та застосування
штрафних (фінансових) санкцій згідно з
податковими повідомленнями-рішеннями,
з приводу правомірності яких виник
спір, стали висновки контролюючого
органу, викладені в акті перевірки від
30.10.2009 за № 347/23-0/35161418, про порушення
норм підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпункту
7.5.1 пункту 7.5 ст.7 Закону України «Про
податок на додану вартість» (Закон №
168/97-ВР), а саме: завищено податковий
кредит з ПДВ на 174933,00 грн. у податковому
обліку за грудень 2008 року, що призвело
до заниження податкового зобов`язання
із податку на додану вартість за
податковою декларацією за грудень 2008
року на 174933,00 грн. Ці порушення, за
висновком ДПІ, мали місце у зв`язку з
включенням до складу податкового
кредиту сум ПДВ за податковою
накладною від 17.12.2007 № 12, виписаною ПП
ОСОБА_4 на поставку обладнання, яка
отримана в інший податковий період, ніж
відбулись господарські операції, за
наслідками виконання яких вона була
виписана, що, з огляду на факт
відсутності з його боку звернення до
податкового органу зі скаргою на
відмову постачальника видати
податкову накладну, позбавляє його
права на включення ПДВ в зазначеній
сумі до складу податкового кредиту.

За наслідками перевірки та
адміністративного оскарження
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення від 05.11.2009 №
/0; від 30.11.2009

№ /1; від 01.02.2010 № /2; від 14.04.2010
№ /3 про визначення податкового
зобов`язання із податку на додану
вартість у сумі 262399,50 грн., у т.ч.: 174933,00
грн. - основний платіж та 87466,50 грн. -
штрафні (фінансові) санкції.

У судовому процесі встановлено, що
позивач включив до складу податкового
кредиту за грудень 2008 року податок на
додану вартість у сумі 174933,00 грн. за
податковою накладною від 17.12.2007 № 12,
виписаною ПП ОСОБА_4, дата виписки якої,
так само як і сплата позивачем вартості
придбаних основних засобів (холодильне
обладнання) від цього постачальника,
припадають на інший податковий звітний
період. При цьому позивач не звертався
до податкового органу зі скаргою
стосовно невидачі постачальником
податкової накладної. З цими
обставинами ДПІ пов'язує порушенням
позивачем підпункту 7.4.1 пункту 7.4,
підпункту 7.5.1 пункту 7.5 ст.7 Закону №
168/97-ВР. Фактичне виконання
господарських операцій з ПП ОСОБА_4, як
і сплата позивачем ПДВ в сумі 174933,00 грн.
у вартості поставлених основних
засобів, відповідачем не оспорюється.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону № 168/97-ВР податковий
кредит звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно з підпунктом 7.5.1 пункту 7.5 статті
7 цього Закону датою виникнення права
платника податку на податковий кредит
вважається дата здійснення першої з
подій: або дата списання коштів з
банківського рахунку платника податку
в оплату товарів (робіт, послуг), дата
виписки відповідного рахунку
(товарного чека) - в разі розрахунків з
використанням кредитних дебетових
карток або комерційних чеків; або дата
отримання податкової накладної, що
засвідчує факт придбання платником
податку товарів (робіт, послуг);.

Якщо платник не скористався правом
подачі заяви, передбаченим підпунктом
7.2.6 пункту 7.2 статті 7 Закону № 168/97-ВР, і
не звернувся до податкової інспекції
зі скаргою, то він не має права включати
до податкового кредиту суму ПДВ, не
підтверджену податковою накладною.

У випадку, коли право платника на
податковий кредит підтверджується
податковими накладними, отриманими
після закінчення податкових періодів,
в яких фактично відбулись господарські
операції, суми ПДВ, вказані у таких
податкових накладних, можуть бути
включені до складу податкового кредиту
в податковому періоді, в якому такі
податкові накладні отримані, в межах
строку давності, встановленого пунктом
15.1 ст. 15 Закону України «Про порядок
погашення податкових зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами». Це
узгоджується із положеннями пункту 5.1
ст. 5 цього Закону щодо права платника
податків на виправлення самостійно
виявленої помилки в податковій
звітності, безвідносно до того, до
зменшення чи збільшення суми
податкових зобов'язань призвела така
помилка.

Таке правозастосування відповідає
правовій позиції Верховного Суду
України, висловленій в постанові від
05.12.2011 у справі за позовом ТОВ
«Акцентбуд» до ДПІ у Шевченківському
районі м. Києва про визнання недійсним
податкового повідомлення-рішення.

Згідно зі статтею 244-2 КАС України
рішення Верховного Суду України,
прийняте за результатами розгляду
заяви про перегляд судового рішення з
мотивів неоднакового застосування
судом (судами) касаційної інстанції
одних і тих самих норм матеріального
права у подібних правовідносинах, є
обов'язковим для всіх суб'єктів владних
повноважень, які застосовують у своїй
діяльності нормативно-правовий акт, що
містить зазначені норми права, та для
всіх судів України. Суди зобов'язані
привести свою судову практику у
відповідність з рішенням Верховного
Суду України.

Висновки суду першої інстанції, на
відміну від апеляційного суду,
відповідають вказаній позиції
Верховного Суду України.

Відповідно до статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись ст.ст. 220, 222, 223, 226, 230, 231
Кодексу адміністративного судочинства
України, Вищий адміністративний суд
України,

УХВАЛИВ:

Касаційну скаргу Товариства з
обмеженою відповідальністю
«Торговельна мережа «Славутич»»
задовольнити, скасувати постанову
Дніпропетровського апеляційного
адміністративного суду від 09.03.2011, а
постанову Запорізького окружного
адміністративного суду від 22.06.2010
залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення їх копій
особам, які беруть участь у справі, але
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав та в порядку,
передбачених статтями 236-2391 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:Є.А. Усенко Судді:
Н.Є. Блажівська М.В. Сірош