Справа № 21205/10
Суддя: Добродняк І.Ю.
Дата ухвалення: 2012-06-19 00:00:00+03
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
У Х В А Л А

і м е н е м У к р а ї н и

19 червня 2012 рокусправа № 2а-9774/09/0470

Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді:
Добродняк І.Ю

суддів:
Бишевської Н.А. Семененка Я.В.

за участю секретаря судового
засідання: Шкуропадська В.М.

за участю представників:

позивача: - Снітько Е. В. (дов.
від 01.01.11)

відповідача: - не з'явився

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Дніпропетровську

апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Дніпродзержинську

на постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від 19
березня 2010 року

у справі № 2-а-9774/09/0470

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «Промдорсервіс»

до Державної податкової інспекції у м.
Дніпродзержинську

про скасування податкових
повідомлень-рішень,-

встановила:

Товариство з обмеженою
відповідальністю «Промдорсервіс»
звернулося до суду з позовом до
Державної податкової інспекції в м.
Дніпродзержинську, в якому просило
скасувати податкові
повідомлення-рішення №/0 від
05.06.2009, № /0 від 05.06.2009, № /0 від
05.06.2009 та податкової вимоги від 07.07.2009
№1/610.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що
висновки податкового органу, викладені
в акті перевірки та відповіді на
заперечення позивача є такими, що не
відповідають фактичним обставинам
справи, а саме: відповідачем
безпідставно визнано укладені
договори з контрагентами нікчемними,
зважаючи на відсутність повноважень у
податкових органів на визнання
правочинів недійсними. Загальна сума
податкових зобов'язань, визначених в
акті перевірки, не відповідає сумі,
вказаній в оскаржуваних податкових
повідомлення-рішеннях. До того ж, в акті
перевірки не встановлено порушень
правильності визначення повноти
нарахування та своєчасності сплати
комунального податку, в той час як
оскаржуване повідомлення-рішення
№/0 від 05.06.2009 та податкова вимога
містять і недоїмку і штрафні санкції з
комунального податку. Крім того,
відповідачем порушено порядок
визначення звичайної ціни при
встановленні в якості такої ціни, ціни
придбання або ж вартості утримання
обладнання, яке здається в оренду, з
урахуванням чого не доведено, що
позивач проводив реалізацію продукції
та надання послуг за цінами, нижчими за
звичайні.

Постановою Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.03.2010 позов задоволено частково.
Визнано протиправним та скасовано
податкові повідомлення-рішення
№/0 від 05.06.2009; №/0 від 05.06.2009.
Визнано протиправною та скасовано
податкову вимогу від 07.07.2009 №1/610 в
частині визначення позивачу
податкового боргу з податку на
прибуток приватних підприємств на суму
496 531,00 грн. та податку на додану
вартість на суму 386 741,54 грн. У
задоволенні решти позовних вимог
відмовлено.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, відповідач подав
апеляційну скаргу (т.2 а.с.76), в якій
просить скасувати постанову суду та
прийняти нову постанову, якою повністю
відмовити в задоволенні позову.

Апеляційна скарга мотивована тим, що
позивач надавав послуги з оренди
асфальтобетонної установки марки ДС 158
ПП «Меттехнобілдінг» та ПП
«Інтеркор-Плюс» за цінами, що нижчі за
витрати, які поніс позивач на утримання
вказаної установки, оскільки фактичні
затрати на електроенергію значно
перевищують суму одержаного доходу від
надання послуг, що призвело до
заниження валового доходу за рахунок
здійснення надання послуг оренди
основних засобів за цінами нижчі ніж
звичайні. Відповідач також вказує, що
матеріалами перевірки підтверджено
відсутність фактичного отримання
товару позивачем від ПП
«Меттехнобілдінг», що свідчить про
відсутність мети настання реальних
правових наслідків та свідчить про
заниження позивачем об'єкту
оподаткування податком на прибуток,
несплату податків у зв'язку з чим
вказані договори є нікчемними, такими,
укладення яких призвело до втрат
дохідної частини Державного бюджету
України.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, про час та місце
розгляду справи повідомлений судом
належним чином.

Представник позивача проти
задоволення апеляційної скарги
заперечує, зазначає, що рішення судом
першої інстанції прийнято законно та
обґрунтовано.

Перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
дійшла висновку, що апеляційна скарга
не підлягає задоволенню з огляду на
наступне.

Як встановлено судом, підтверджено
матеріалами справи, Державною
податковою інспекцією у м.
Дніпродзержинську проведено планову
виїзну перевірку ТОВ «Промдорсервіс» з
питань дотримання вимог податкового
законодавства за період з 01.01.2006 по
31.12.2008, валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2006 по
31.12.2008, за результатами якої складений
акт №2575/32/23-206/32540394 від 26.05.2009.

Перевіркою встановлено порушення
позивачем:

- п.п.1.19, 1.32 ст.1, п. 1.32 ст. 1, п. п. 7.1.1 п.7.1
ст.7, п. п. 4.1.1 п.4.1 ст.4 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств», в
результаті чого занижено податок на
прибуток у сумі 10 044,00 грн., у тому числі:
І квартал 2006 р.- 797 грн.; ІІ квартал 2006 р. -
1111 грн.; ІV квартал 2006 р. - 829 грн.; ІІ
квартал 2007 р. - 449 грн.; ІV квартал 2007 р. - 951
грн.; І квартал 2008 р. -1515 грн.; ІІ квартал
2008 р. - 1240 грн.; ІІІ квартал 2008 р. - 1421 грн.;
ІV квартал 2008 р. - 1731 грн.;

- п.4.1 ст.4 Закону України «Про податок
на додану вартість», в результаті чого
занижено податок на додану вартість у
сумі 359 грн., у тому числі за: квітень 2006
року - 300,00 грн., травень 2006 року - 59,00 грн.;

- пп. 7.3.1 п. 7.3 ст. 7 Закону України «Про
податок на додану вартість», в
результаті чого несвоєчасно віднесено
податок на додану вартість до складу
податкових зобов'язань у сумі 250 грн.

На підставі акту перевірки
відповідачем прийняті податкові
повідомлення-рішення:

- №/0 від 05.06.2009, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем комунальний
податок на загальну суму 190,40 грн., в т. ч.
за основним платежем - 20,40 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями - 170,00
грн.;

- №/0 від 05.06.2009, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
додану вартість на загальну суму 386846,00
грн., в т.ч. за основним платежем - 257784,00
грн., за штрафними (фінансовими)
санкціями - 129062,00 грн.;

- №/0 від 05.06.2009, яким позивачу
визначено суму податкового
зобов'язання за платежем податок на
прибуток приватних підприємств на
загальну суму 496542,00 грн., в т. ч. за
основним платежем - 331028,00 грн., за
штрафними (фінансовими) санкціями -
165514,00 грн.

Позивач подав заперечення на акт
перевірки, за результатами розгляду
яких 24.07.2009 позивачем отримано
відповідь, в якій відповідачем
зазначено про наступні порушення:

- ч. 1 ст. 203, ст. 215, п.1 ст. 216, ст. 228 ЦК
України в частині недодержання вимог
зазначених статей в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними, по правочинах,
здійснених ПП «Меттехнобілдінг» по
договору №1404-6/01 від 04.04.2006;

- пп.5.2.1 п.5.2 п.5.6. ст. 5 Закону України «Про
оподаткування прибутку підприємств»,
внаслідок чого позивачем завищено
валові витрати в декларації з податку
на прибуток підприємства за 2006 рік на
суму 1 228 920,00 грн., в т. ч.: за ІІ квартал 2006
р. в сумі 318 921,00 грн., за ІІІ квартал 2006 р.
в сумі 967 503 грн., ІV квартал 2006 р. - 2496 грн.

- пп. 7.4.1 п.7.4 ст. 7 Закону України від
03.04.1997 р. №168/97 - ВР «Про податок на
додану вартість», внаслідок чого
позивачем завищено податковий кредит в
деклараціях з податку на додану
вартість на суму 257 784 грн., в т. ч.
травень 2006 р. - 24 321 грн., червень 2006 р. - 39
553 грн., липень 2006 р. - 66 503 грн., серпень 2006
р. - 52 833 грн., вересень 2006 р. - 74 165 грн.,
жовтень 2006 р. - 499 грн.

07.07.2009 відповідачем складено першу
податкову вимогу №1/610, відповідно до
якої станом на 07.07.2009 загальна сума
податкового боргу за узгодженими
податковими зобов'язаннями становить
883429,14 грн.

З огляду на фактичні обставини справи,
норми законодавства, що регулюють
спірні правовідносини, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про протиправність висновків
податкового органу.

Як вбачається з матеріалів справи, між
позивачем та ПП «Меттехнобілдінг»
укладений договір №0704-06/1 від 03.04.2006,
предметом якого є оренда
асфальтобетонної установки марки ДС 158.
Термін оренди: з травня 2006 по жовтень 2006
року. Розмір доходу, отриманий
позивачем за вказаним договором, - 7500,00
грн.

Також, матеріалами справи
підтверджено, що між позивачем та ПП
«Інтеркор-Плюс» укладено договори від
29.03.2007 за №3 та від 20.03.2008 за №2 оренди
асфальтобетонної установки марки ДС 158.
Термін оренди: з квітня по листопад 2007
року. Розмір доходу, отриманий
позивачем за вказаними договорами, -
24677,00 грн.

Відповідач, вказуючи на надання
позивачем послуг з оренди за цінами,
які нижчі за витрати, що поніс позивач
на утримання асфальтобетонної
установки, посилається на розмір
фактичних затрат на електроенергію,
понесених позивачем, з чим колегія
суддів не погоджується з огляду на
наступне.

Згідно з підпунктом 1.20.1. пункту 1.20.
Закону України від 28.12.1994 №334/94-ВР «Про
оподаткування прибутку підприємств»
звичайною вважається ціна товарів
(робіт, послуг), визначена сторонами
договору. Якщо не доведене зворотне,
вважається, що така звичайна ціна
відповідає рівню справедливих
ринкових цін.

Підпунктом 1.20.2 пункту 1.20 статті 1
Закону №334/94-ВР передбачено, що для
визначення звичайної ціни товару
(робіт, послуг) використовується
інформація про укладені на момент
продажу такого товару (роботи, послуги)
договори з ідентичними (однорідними)
товарами (роботами, послугами) у
співставних умовах. Зокрема,
враховуються такі умови договорів, як
кількість (обсяг) товарів (наприклад,
обсяг товарної партії), строки
виконання зобов'язань, умови платежів,
звичайних для такої операції, а також
інші об'єктивні умови, що можуть
вплинути на ціну.

У разі коли на відповідному ринку
товарів (робіт, послуг) не здійснюються
операції з ідентичними (у разі їх
відсутності - однорідними) товарами
(роботами, послугами), або якщо
неможливо визначити їх ціну через
відсутність або недоступність
відповідної інформації, звичайною
ціною вважається ціна договору (пп.1.20.16
п.1.20. ст.1 Закону №334/94-ВР)

Отже, відповідач повинен був визначити
звичайну ціну послуг шляхом
використання інформації про договори з
ідентичними (однорідними) роботами,
послугами у співставних умовах.

Обов'язок доведення того, що ціна
договору не відповідає рівню звичайної
ціни у випадках, визначених цим
Законом, покладається на податковий
орган у порядку, встановленому законом.
При проведенні перевірки платника
податку податковий орган має право
надати запит, а платник податку
зобов'язаний обґрунтувати рівень
договірних цін або послатися на норми
абзацу першого підпункту 1.20.1 цього
пункту (підпункт 1.20.8 пункту 1.20 статті 1
Закону №334/94-ВР).

Підпунктом 1.20.10 пункту 1.20 статі 1 Закону
№334/94-ВР передбачено, що донарахування
податкових зобов'язань платника
податку податковим органом внаслідок
визначення звичайних цін здійснюється
за процедурою, встановленою законом
для нарахування податкових зобов'язань
за непрямими методами, а для платників
податку, визнаних природними
монополістами згідно із законом, також
відповідно до принципів регулювання
цін, встановлених таким законом.

Однак, відповідачем, всупереч
вказаному, не доведено, що рівень цін
наданих позивачем послуг не відповідає
рівню звичайних цін на дані види
послуг, а в матеріалах справи відсутня
інформація про рівень цін надання
послуг, ідентичних тим, що надавались
позивачем на користь контрагентів.

Крім того, в матеріалах справи наявний
договір оренди земельної ділянки від
10.08.2007, укладений між
Дніпродзержинською міською радою
(Орендодавець) та Позивачем (Орендар),
відповідно до якого в оренду
передається земельна ділянка
загальною площею 0,4149 га для фактичного
розміщення асфальтобетонного
комплексу, в тому числі під будівлями
та спорудами - 0,0879 га, під проходами,
проїздами, площадками - 0,3252 га та
договір оренди нерухомого майна, що
належить до комунальної власності
міста №7 від 20.03.2006, який укладений між
КП «Дорожник» (Орендодавець) та
Позивачем (Орендар), предметом якого є
оренда приміщення по провул. 3-й
Баглійський, 15, загальною площею 1052 м2,
які свідчать, що споживана
електроенергія, обрахована
відповідачем, використовувалась не
лише на потреби асфальтобетонної
установки, а й на утримання
господарських приміщень позивача. До
того ж, розрахунок витрат
електроенергії на утримання
асфальтобетонної установки
обрахований відповідачем за весь рік, в
той час як терміни оренди
асфальтобетонної установки складали: у
2006 році - 7 місяців, у 2007 році - 8 місяців,
у 2008 році - 8 місяців.

Також, як вбачається з матеріалів
справи, 29.03.2007 позивачем укладений
договір №23/03-07 з ПП «Інтеркор-Плюс», за
умовами якого реалізовано бітум: а
саме: згідно видаткової накладної №11
від 30.04.2007 в кількості 158,08 тон за ціною
1522,00 грн./т; згідно видаткової накладної
№21 від 31.05.2007 в кількості 197,07 тон за
ціною 1565,0 грн./т. За результатами
вказаної операції у квітні-травні 2007
року позивач отримав прибуток у сумі
1645,36 грн. та сплатив податок на прибуток
у сумі 411,34 грн.

Посилання відповідача на реалізацію
бітуму за ціною, нижче цін придбання,
також не знаходить свого
підтвердження, оскільки з матеріалів
справи вбачається, що реалізація
придбаного бітуму здійснювалась по
середньозваженій ціні, а саме: згідно
даних видаткової накладної №11 від
30.04.2007 середньозважена ціна бітуму
станом на 30.04.2007 складала 1518,33 грн./т, а
не 1575,0 грн./т., як визначено в акті
перевірки; згідно видаткової накладної
№21 від 31.05.2007 середньозважена ціна
бітуму станом на 31.05.2007 складала 1559,59
грн./т, а не 1575,0 грн./т., як зазначено в
акті перевірки. Вказане
підтверджується наказами позивача №1
від 02.01.2007 та №1 від 02.01.2008, відповідно до
яких оцінка вибуття сировини,
матеріалів, напівфабрикатів, МШБ, інших
запасів і готової продукції
здійснюється за методом
середньозваженої собівартості.

Таким чином, колегія суддів приходить
до висновку про недоведеність
відповідачем отримання позивачем
збитків під час проведення
господарської діяльності, оскільки
факт надання позивачем послуг
контрагентам за цінами, які нижче від
фактично понесених, як і факт отримання
ним збитків від такого надання послуг,
документально не підтверджено.

Висновки відповідача, викладені у
відповіді на заперечення, в частині
недодержання вимог ч. 1 ст. 203, ст. 215, п.1
ст. 216, ст. 228 ЦК України в момент
вчинення правочинів, які не спрямовані
на реальне настання правових
наслідків, що обумовлені ними, по
правочинах з ПП «Меттехнобілдінг» по
договору №1404-6/01 від 04.04.2006, не
відповідають фактичним обставинам, з
огляду на наступне.

Відповідно до п.1.3 Порядку оформлення
результатів невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок з питань дотримання
податкового, валютного та іншого
законодавства, затвердженого наказом
Державної податкової адміністрації
№327 від 10.08.2005, за результатами
проведення невиїзних документальних,
виїзних планових та позапланових
перевірок фінансово-господарської
діяльності суб'єктів господарювання
оформляється акт, а в разі відсутності
порушень податкового, валютного та
іншого законодавства - довідка.

Акт - службовий документ, який
стверджує факт проведення невиїзної
документальної або виїзної планової чи
позапланової перевірки
фінансово-господарської діяльності
суб'єкта господарювання і є носієм
доказової інформації про виявлені
порушення вимог податкового, валютного
та іншого законодавства суб'єктами
господарювання.

Пункт 1.7 вказаного Порядку встановлює,
що факти виявлених порушень
податкового, валютного та іншого
законодавства викладаються в акті
невиїзної документальної, виїзної
планової чи позапланової перевірок
чітко, об'єктивно та в повній мірі, із
посиланням на первинні або інші
документи, які зафіксовані в
бухгалтерському та податковому обліку,
що підтверджують наявність зазначених
фактів.

Отже, саме в акті перевірки податковий
орган викладає порушення, виявлені під
час перевірки платника податків, проте
обов'язковою умовою встановлення
фактів порушень є дослідження
первинних документів, які ведуться
таким платником податків.

Як вбачається з акту перевірки,
відповідачем жодним чином не
досліджувався договір купівлі-продажу
№1404-6/01 від 04.04.2006, укладений між
позивачем та ПП «Меттехнобілдінг», що,
як наслідок, свідчить про
безпідставність посилань відповідача
у відповіді на заперечення до акту
перевірки про відсутність
спрямованості вказаного правочину на
реальне настання правових наслідків,
обумовлених ним.

Разом з тим, податковим органом
встановлено, що на виконання вказаного
договору ПП «Меттехнобілдінг»
поставило на адресу позивача товар на
загальну суму 1546703,00 грн., що
підтверджено належним чином
складеними видатковими накладними.
Податок на додану вартість у складі
вартості придбаного позивачем товару
віднесена до складу податкового
кредиту відповідних податкових
періодів на підставі виданих ПП
«Меттехнобілдінг» податкових
накладних. Придбаний позивачем товар
оприбуткований в установленому
порядку, використаний у власній
господарській діяльності.

На момент укладення та реалізації
вказаного договору купівлі-продажу
№1404-6/01 від 04.04.2006, а також інших
укладених договорів між позивачем та
вказаним підприємством в період, що
перевірявся, ПП «Меттехнобілдінг»
мало зареєстровані у встановленому
порядку установчі документи та
цивільну дієздатність згідно з чинним
законодавством, було зареєстровано як
платник податку на додану вартість.

Законодавчо встановлені вимоги,
необхідні для чинності правочину (ст.203
ЦК України), під час укладення договору
купівлі-продажу між позивачем та ПП
«Меттехнобілдінг» дотримані. Вказаний
договір не містить ознак фіктивності
(вчинених без наміру створення
правових наслідків, які обумовлювалися
цими правочинами). Крім того,
відповідно до ст.234 Цивільного кодексу
України фіктивний правочин визнається
судом недійсним.

Відповідачем вказана норма
законодавства не врахована, належні
докази на підтвердження викладених в
акті перевірки доводів щодо укладення
договору поставки без наміру
створення правових наслідків,
обумовлених цим договором, або
нікчемного договору відповідачем не
зазначені, суду не подані.

Дії позивача та його контрагента ПП
«Меттехнобілдінг», вчинені на
виконання умов договору
купівлі-продажу, направленні саме на
створення наслідків, які обумовлені
правовою природою договорів такого
виду.

З огляду на викладене, колегія судів
вважає, що оскільки на момент
здійснення господарських операцій з
поставки товару контрагент позивача ПП
«Меттехнобілдінг» цивільної
дієздатності та статусу платника
податку на додану вартість
позбавлений не був, валові витрати та
податковий кредит у спірні періоди
сформований позивачем на підставі
належним чином оформлених первинних
документів, податкових накладних,
отриманих від особи, яка на момент їх
видачі була належним чином
зареєстрована платником податку на
додану вартість, висновки відповідача
щодо порушення позивачем правил
податкового обліку є безпідставним.

Зважаючи на викладене, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень від 05.06.2009 №/0
та №/0, податкової вимоги №1/610 від
07.07.2009 в частині визначення позивачу
податкового боргу з податку на
прибуток приватних підприємств на суму
496 531,00 грн. та податку на додану
вартість на суму 386 741,54 грн.

Щодо перевірки правильності
нарахування, повноти та своєчасності
сплати до бюджету комунального
податку, колегія суддів зазначає
наступне.

Відповідно до пункту 3.1 Положення про
механізм справляння та порядок сплати
комунального податку, затвердженого
рішенням Дніпродзержинської міської
ради від 06.08.1997 №82-9/ХХІІ «Про місцеві
податки і збори», з урахуванням змін, що
вносились рішенням сесії міської ради
від 25.03.2003 №128-05/ХХІV та від 06.07.2001
№316-18/ХХІІІ «Про впорядкування
механізму сплати і звітності по
місцевих податках і зборів» (надалі -
Положення), об'єктом оподаткування є
фонд оплати праці, обчислений, виходячи
із офіційно встановленого
неоподаткованого мінімуму доходів
громадян і середньооблікованої
чисельності штатних працівників
облікового складу, працюючих у
звітному місяці.

З матеріалів справи вбачається, що за
штатним розписом з 08.09.2003 на
підприємстві позивача працює ОСОБА_2,
який є директором підприємства
відповідно до протоколу про №1 від
08.09.2003, а відтак середньооблікова
чисельність працюючих на підприємстві
за 2006 року складає 1 особа. Також,
матеріалами справи підтверджено, що
позивачем не надавався відповідачу
податковий розрахунок комунального
податку за 2006 рік.

Згідно з пунктом 3.2 статті 3 Положення
обчислення комунального податку
проводиться за ставкою 10 відсотків від
офіційно встановленого
неоподатковуваного мінімуму доходів
громадян, виходячи із
середньооблікової чисельності штатних
працівників спискового складу.
Отже, зважаючи на той факт, що розмір
неоподатковуваного мінімуму становить
17,00 грн., сума комунального податку за
один місяць складає 1,70 грн., отже сума
комунального податку за 2006 рік
становить 20,40 грн. Вказане доведено
відповідачем та позивачем не
заперечується.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з судом першої інстанції
про правомірність прийняття
податкового повідомлення-рішення
№/0 від 05.06.2009, яким визначено
податкове зобов'язання з комунального
податку у сумі 190,40 грн. (у т. ч. основний
платіж - 20,40 грн., штрафна (фінансова)
санкція -170,00 грн.).

З огляду на викладене, колегія суддів
вважає, що суд першої інстанції під час
розгляду даної справи дослідив
обставини, які мають значення для
справи, дав їм правильну юридичну
оцінку, застосував до правовідносин, як
виникли між сторонами по справі норми
права, які регулюють саме ці
правовідносини і зробив обґрунтований
висновок про часткове задоволення
позовних вимог.

Передбачених статтею 202 Кодексу
адміністративного судочинства України
підстав для скасування постанови суду
першої інстанції та ухвалення нового
судового рішення не вбачається, у
зв'язку з чим колегія суддів вважає за
необхідне апеляційну скаргу залишити
без задоволення, а постанову суду
першої інстанції без змін.

Керуючись ст.ст.198, 200, 205, 206 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м.
Дніпродзержинську залишити без
задоволення.

Постанову Дніпропетровського
окружного адміністративного суду від
19.03.2010 у справі № 2-а-9774/09/0470 залишити без
змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена до
Вищого адміністративного суду України
в порядку, встановленому ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий:
І.Ю. Добродняк

Суддя:
Н.А. Бишевська

Суддя:
Я.В. Семененко