Справа № 826/8480/13-а
Суддя: Епель О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Епель О.В.
У Х В А Л А

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25 березня 2014 року
Справа: № 826/8480/13-а

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі:

Головуючого судді:
Епель О.В.,

суддів:
Федотова І.В.,
Ісаєнко Ю.А.,

за участю секретаря

Бабенка Д.В.,

розглянувши у
відкритому судовому засіданні в
приміщенні суду апеляційну скаргу
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Тарасівська, 21А» на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 21 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Тарасівська,21А» до Київської міської
ради, Регіонального відділення Фонду
державного майна України по місту
Києву, Департаменту комунальної
власності міста Києва виконавчого
органу Київради (КМДА), треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідачів:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Ун Моменто»,
комунальне підприємство «Генеральна
дирекція Київради з обслуговування
іноземних представництв» про визнання
нечинним та скасування в частині
рішення від 12 липня 2007 року № 1138/1179,
скасування наказів від 11 жовтня 2007 року
№ 402, від 14 листопада 2007 року № 1480-в,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності серії САВ № 553991 від 14
листопада 2007 року,

В С Т А Н О В И В :

Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Тарасівська, 21А» (далі - позивач)
звернулося до Окружного
адміністративного суду міста Києва з
адміністративним позовом до Київської
міської ради, Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
місту Києву, Департаменту комунальної
власності міста Києва виконавчого
органу Київради (КМДА), треті особи, які
не заявляють самостійних вимог на
предмет спору, на стороні відповідачів:
товариство з обмеженою
відповідальністю «Ун Моменто»,
комунальне підприємство «Генеральна
дирекція Київради з обслуговування
іноземних представництв» про визнання
нечинним та скасування в частині
рішення від 12 липня 2007 року № 1138/1179,
скасування наказів від 11 жовтня 2007 року
№ 402, від 14 листопада 2007 року № 1480-в,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності серії САВ № 553991 від 14
листопада 2007 року.

Окружний адміністративний суд міста
Києва своєю постановою від 21 листопада
2013 року у задоволенні
адміністративного позову відмовив.

Не погоджуючись з таким судовим
рішенням, позивач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 листопада
2013 року та ухвалити нову, якою
задовольнити позовні вимоги в повному
обсязі, так як, на його думку, зазначену
постанову суду прийнято з порушенням
норм матеріального та процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши повноту встановлення
судом першої інстанції фактичних
обставин справи та правильність
застосування ним норм матеріального і
процесуального права, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
залишенню без задоволення, а постанова
суду - без змін, з наступних підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи,
Розпорядженням Ради Міністрів
Української РСР від 17 серпня 1984 року №
438-р житловий будинок по вул.
Тарасівській 21-А, споруджений для
співробітників генеральних консульств
у місті Києві, було передано на баланс
управління по обслуговуванню
консульського корпусу Київського
міськвиконкому.

На виконання постанови Ради Міністрів
УРСР від 05 листопада 1991 року № 311 «Про
розмежування державного майна України
між загальнодержавною
(республіканською власністю і
власністю
адміністративно-територіальних
одиниць (комунальною) власністю» було
прийнято рішення виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів від 13 січня 1992 року № 26 «Про
формування комунального майна міста та
районів», на підставі якого у
комунальну власність передано
виробничо-комерційне підприємство по
обслуговуванню консульського корпусу.

Відповідно до договору оренди від 15
квітня 1996 року № 310 підприємству з
іноземним капіталом «Ун Моменто»
передано в оренду нежилі приміщення у
будинку № 21А по вулиці Тарасівській у
місті Києві на строк до 15 квітня 2011
року.

Рішенням Київської міської ради від 12
липня 2007 року № 1138/1179 «Про внесення
змін до рішення Київради від 08 лютого
2007 року № 62/723 «Про програму
приватизації комунального майна
територіальної громади міста Києва на
2007-2010 роки» було включено до переліку
об'єктів, що перебувають у комунальній
власності територіальної громади
міста Києва та підлягають
приватизації, позицію №33 щодо
приватизації шляхом викупу
підприємством з іноземним капіталом
«Ун Моменто» вказаного нежилого
приміщення загальною площею 164,3 кв.м. за
адресою: місто Київ, вул. Тарасівська,
21А.

Наказом Регіонального відділення
Фонду державного майна України по
місту Києву від 11 жовтня 2007 року № 402
наказано здійснити приватизацію
об'єкта групи «А» комунальної
власності (нежилі приміщення за
адресою: місто Київ вулиця Тарасівська,
21А) шляхом їх викупу заявником -
підприємством з іноземним капіталом
«Ун Моменто».

Наказом Головного управління
комунальної власності міста Києва
виконавчого органу Київської міської
ради (Київської міської державної
адміністрації) від 14 листопада 2007 року
№ 1480-В «Про оформлення права власності
на об'єкт нерухомого майна» наказано
оформити право комунальної власності
на об'єкт нерухомого майна -нежилі
приміщення з №1 по №11 (групи приміщень
№49) загальною площею 164,30 кв.м, що
вбудовані в жилий будинок № 21А по вул.
Тарасівській у місті Києві.

На підставі та на виконання
зазначеного наказу було видано
свідоцтво про право власності серії
САВ № 553991 від 14 листопада 2007 року, яким
посвідчено право комунальної
власності територіальної громади
міста Києва на нежилі приміщення, що
вбудовані в жилий будинок № 21А по вул.
Тарасівській у місті Києві.

Спірні правовідносин
врегульовані Конституцією України,
Житловим кодексом Української РСР
(далі - ЖК), нормами Законів України «Про
приватизацію державного житлового
фонду» (далі - Закон № 2482-XII), «Про
обєднання співлвісників
багатоквартирного будинку» (далі -
Закон № 2866-III), «Про місцеве
самоврядування в Україні» (далі - Закон
№ 280/97-ВР), «Про столицю України
місто-герой Київ» (далі - Закон № 401-XIV),
«Про приватизацію невеликих державних
підприємств (малу приватизацію)» (далі -
Закон № 2171-XII).

Досліджуючи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального права при ухваленні
рішення у частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання нечинним рішення Київської
міської ради «Про внесення змін до
рішення Київради від 08.02.2007 №62/723 «Про
програму приватизації комунального
майна територіальної громади міста
Києва на 2007-2010 роки» від 12 липня 2007 року
№ 1138/1179, колегія суддів
встановила наступне.

Так, у статті 60 Закону № 280/97-ВР
закріплено, що територіальним громадам
сіл, селищ, міст, районів у містах
належить право комунальної власності,
зокрема, на нерухоме майно та нежитлові
приміщення.Підставою для набуття права
комунальної власності є передача майна
територіальним громадам безоплатно
державою, іншими суб'єктами права
власності, а також майнових прав,
створення, придбання майна органами
місцевого самоврядування в порядку,
встановленому законом.

Згідно з частиною 2 статті 140
Конституції України, особливості
здійснення місцевого самоврядування в
містах Києві та Севастополі
визначаються окремими законами
України.

Відповідно до статті 6 Закону № 401-XIV,
місцеве самоврядування у м. Києві
здійснюється територіальною громадою
міста як безпосередньо так і через
Київську міську раду, районні в м. Києві
ради та їх виконавчі органи.

Частиною 1 статті 59 Закону № 280/97-ВР
регламентовано, що рада в межах своїх
повноважень приймає нормативні та інші
акти у формі рішень.

Отже, з викладених правових
положень вбачається, що законодавством
легітимована правомочність міських
рад здійснювати розпорядження
нерухомим майном, яке складається з
нежитлових приміщень та є комунальною
власністю територіальної громади
міста, зокрема, шляхом здійснення його
відчуження.

При цьому, колегія суддів звертає
увагу на те, що відповідно до
проектно-технічної документації, яка
наявна в матеріалах справи, спірні
приміщення у багатоквартирному
житловому будинку № 21А по вулиці
Тарасівській у місті Києві є об'єктами
нежитлового фонду комерційного
призначення та, згідно із зазначеним
вище рішенням виконавчого комітету
Київської міської ради народних
депутатів від 13 січня 1992 року № 26, у 1992
році були передані у комунальну
власність територіальної громади
міста Києва.

Тож, з урахуванням викладеної
аргументації, суд апеляційної
інстанції вважає, що у даному випадку,
приймаючи оскаржуване рішення «Про
внесення змін до рішення Київради від
08.02.2007 №62/723 «Про програму приватизації
комунального майна територіальної
громади міста Києва на 2007-2010 роки» від 12
липня 2007 року № 1138/1179,
Київська міська рада діяла на підставі,
в межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України, а тому колегія суддів
погоджується з висновками суду першої
інстанції щодо відсутності правових
підстав для задоволення позовних вимог
в частині визнання нечинним вказаного
рішення.

Визначаючи правильність
застосування судом першої інстанції
норм матеріального та процесуального
права при ухваленні рішення у частині
відмови в задоволенні позовних вимог
щодо визнання нечинним та скасування
наказу Регіонального відділення Фонду
державного майна України по місту
Києву від 11 жовтня 2007 року № 402, судова
колегія встановила наступне.

Згідно зі статтею 4 Закону № 2171-XII,
продавцями об'єктів малої
приватизації, що перебувають у
державній та комунальній власності є
Фонд державного майна України, його
регіональні відділення та
представництва.

Пунктом 2.1 Положення про регіональне
відділення Фонду державного майна
України по місту Києву, чинного на час
виникнення спірних правовідносин, яке
затверджено наказом Фонду державного
майна України від 23 січня 2006 року,
основним завданням регіонального
відділення є організація та проведення
приватизації майна, яке перебуває у
державній та комунальній власності,
здійснення повноваження власника щодо
майна, яке приватизуються відповідно
до прийнятих ним рішень.

Таким чином, з наведених правових
приписів вбачається, що на момент
виникнення спірних правовідносин
Регіональне відділення Фонду
державного майна України по місту
Києву було наділено повноваженнями
щодо проведення приватизації
комунального майна.

При цьому, колегія суддів звертає увагу
на те, що спірне нежиле приміщення
належить до нежитлового фонду та на час
винесення оскаржуваного наказу
Регіонального відділення Фонду
державного майна України по місту
Києву від 11 жовтня 2007 року № 402
перебувало у комунальній власності
територіальної громади міста Києва, що
обумовлює відсутність будь-яких
правових підстав для визнання його
нечинним та скасування, а тому судова
колегія погоджується з висновками суду
першої інстанції щодо необхідності
відмови у задоволенні позовних вимог в
цій частині.

Досліджуючи правильність застосування
судом першої інстанції норм
матеріального права при ухваленні
рішення у частині відмови в
задоволенні позовних вимог щодо
визнання протиправним та скасування
наказу Головного управління
комунальної власності м. Києва
виконавчого органу Київської міської
ради від 14 листопада 2007 року №1480-В,
визнання недійсним свідоцтва про право
власності серії САВ №553991 від 14
листопада 2007 року, колегія суддів
встановила наступне.

Рішенням Київської міської ради «Про
затвердження положень про головні
управління та інші структурні
підрозділи виконавчого органу
Київської міської ради (Київської
міської державної адміністрації)» від
10 липня 2003 року № 584/744, яке було чинним
на час виникнення спірних
правовідносин, передбачено можливість
здійснення Головним управлінням у
встановленому порядку оформлення
права власності на об'єкти нерухомого
майна (нежилі будинки, споруди,
приміщення) з видачею свідоцтв про
право власності на них.

Пунктом 11.9 Положення про порядок
оформлення права власності на об'єкти
нерухомого майна, яке затверджено
розпорядженням Київської
міськдержадміністрації від 31 серпня 2001
року № 1820 (далі - Положення) визначено,
що видача свідоцтв про право власності
на об'єкти нерухомого майна
проводиться на ті об'єкти комунальної
власності, які в установленому порядку
включені до переліків об'єктів, що
підлягають приватизації.

Згідно з пунктом 19 Положення, за
результатами розгляду наданих
замовником документів орган, який
здійснює оформлення права власності,
видає наказ (розпорядження) про
оформлення права власності та видачу
свідоцтва про право власності на об'єкт
нерухомого майна або надсилає
обґрунтоване письмове повідомлення
заявнику про відмову в оформленні
права власності.

Отже, з наведених правових норм
вбачається, що правою підставою для
видачі свідоцтва про право власності
на об'єкт нерухомого майна є сукупність
наступних умов: 1) перебування
нерухомого майна у комунальній
власності територіальної громади
міста; 2) включення його до переліків
об'єктів, що підлягають приватизації.

При цьому, як було правильно
встановлено судом першої інстанції та
вбачається з матеріалів справи,
оформлення права комунальної
власності територіальної громади
міста Києва було здійснено на підставі
звернення Київської міської ради та
документів, передбачених Положенням.

Тож, враховуючи викладене,
колегія суддів погоджується з
висновками суду першої інстанції про
те, що наказ Головного управління
комунальної власності міста Києва
виконавчого органу Київської міської
ради від 14 листопада 2007 року № 1480-В та
свідоцтво про право власності серії
САВ №553991 від 14 листопада 2007 року видані
уповноваженою особою у межах наданої
їй компетенції з дотриманням Положення
про порядок оформлення права власності
на об'єкти нерухомого майна, а відтак
позовні вимоги у вказаній визнання
протиправним та скасування
зазначеного наказу та скасування
спірного свідоцтва є необґрунтованими
та задоволенню не підлягають.

Доводи апелянта стосовно того, що
спірні приміщення у будинку № 21А по
вулиці Тарасівській в місті Києві
мають статус допоміжних приміщень
багатоквартирного будинку та є
спільною власністю його мешканців,
колегія суддів вважає
необґрунтованими, безпідставними і
такими, що спростовуються матеріалами
справи та не можуть бути прийняті до
уваги, з огляду на наступне.

Як вбачається з матеріалів
справи, а саме: технічного паспорту на
нежитловий будинок (приміщення),
інвентарної картки обліку основних
засобів, довідки Київського міського
бюро технічної інвентаризації та
реєстрації права власності на об'єкти
нерухомого майна про показники об'єкта
нерухомого майна, паспорту-сертифікату
експертної оцінки нерухомості та іншої
документації, спірні приміщення мають
статус нежилих.

Статтею 1 Закону № 2866-III визначено, що
допоміжні приміщення
багатоквартирного будинку -
приміщення, призначені для
забезпечення експлуатації будинку та
побутового обслуговування мешканців
будинку (сходові клітини, вестибюлі,
перехідні шлюзи, позаквартирні
коридори, колясочні, кладові,
сміттєкамери, горища, підвали, шахти і
машинні відділення ліфтів,
вентиляційні камери та інші технічні
приміщення); нежиле приміщення -
приміщення, яке належить до житлового
комплексу, але не відноситься до
житлового фонду і є самостійним
об'єктом цивільно-правових відносин.

Відповідно до частини 2 статті 10 Закону
№ 2482-XII, власники квартир
багатоквартирних будинків та житлових
приміщень у гуртожитку є
співвласниками допоміжних приміщень у
будинку чи гуртожитку, технічного
обладнання, елементів зовнішнього
благоустрою і зобов'язані брати участь
у загальних витратах, пов'язаних з
утриманням будинку і прибудинкової
території відповідно до своєї частки у
майні будинку чи гуртожитках.
Допоміжні приміщення ( кладовки, сараї
і т. ін.) передаються у власність
квартиронаймачів безоплатно і окремо
приватизації не підлягають.

При цьому, відповідно до ст. 4 ЖК, до
житлового фонду не входять нежилі
приміщення в жилих будинках,
призначені для торгівельних, побутових
та інших потреб непромислового
характеру.

Згідно зі статтею 8 Закону № 2482-XII,
нежилі приміщення житлового фонду, які
використовуються підприємствами
торгівлі, громадського харчування,
житлово-комунального та побутового
обслуговування населення на умовах
оренди, передаються у комунальну
власність відповідних міських,
селищних, сільських Рад народних
депутатів.

Тож, з огляду на викладене, судова
колегія вважає, що правові категорії
«допоміжне приміщення» та «нежиле
приміщення» не є тотожними та мають
різні правові титули, а саме: нежилі
приміщення, на відміну від допоміжних,
є самостійним об'єктом цивільних
правовідносин та не належать до
спільної власності мешканців квартир
багатоквартирного житлового будинку.

Оскільки, з матеріалів справи
вбачається, що спірні приміщення у
будинку № 21А по вулиці Тарасівській у
місті Києві мають статус саме нежилих,
а не є допоміжними приміщеннями, як про
це зазначає апелянт, то суд апеляційної
інстанції не знаходить жодних правових
підстав для визнання їх спільною
власністю мешканців будинку.

Крім того, слід звернути увагу на те, що
в Рішенні Конституційного Суду України
від 02 березня 2004 року № 4-рп/2004 чітко
визначено, що факт створення об'єднання
співвласників квартир
багатоквартирного будинку не може бути
підставою для збільшення або зменшення
обсягу їхніх прав щодо володіння,
користування та розпорядження власним
майном. Допоміжні приміщення стають
об'єктами права спільної власності
співвласників багатоквартирного
будинку, тобто їх спільним майном,
одночасно з приватизацією громадянами
квартир, що засвідчується єдиним
документом - свідоцтвом про право
власності на квартиру і для
підтвердження набуття в такий спосіб
права не потребується вчинення
будь-яких інших додаткових юридичних
дій.

Враховуючи все вищевикладене, колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції стосовно того, що у
даному випадку відсутні правові
підстави для задоволенні
адміністративного позову та приходить
до висновку про те, що судом першої
інстанції було повно встановлено
фактичні обставини справи, правильно
визначено норми матеріального та
процесуального права, які підлягають
застосуванню, із дотриманням вимог
статті 159 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Відповідно до статті 200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову або ухвалу
суду - без змін, якщо визнає, що суд
першої інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

З огляду на це, колегія суддів вважає
необхідним апеляційну скаргу
Об'єднання співвласників
багатоквартирного будинку
«Тарасівська,21А» - залишити без
задоволення, а постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 листопада 2013 року - без змін.

Керуючись ст. ст. 159, 160, 195, 196, 198, 200,
205, 206, 212, 254 КАС України, суд,

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу Об'єднання
співвласників багатоквартирного
будинку «Тарасівська,21А» - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 листопада 2013 року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя:

Судді:

Повний текст рішення виготовлено
31 березня 2014 року.

Головуючий суддя
Епель О.В.

Судді:
Федотов І.В.

Ісаєнко Ю.А.