Справа № 810/2949/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
810/2949/13-а Головуючий у
1-й інстанції: Леонтович А.М.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

при секретарі: Анапріюк С.П.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду апеляційну
скаргу Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Добродій» на
постанову Київського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року у справі за адміністративним
позовом Сільськогосподарського
товариства з обмеженою
відповідальністю «Добродій» до
Броварської районної державної
адміністрації Київської області, третя
особа: Мокрецька сільська рада
Броварського району Київської області
про визнання протиправними та
скасування розпоряджень, -

В С Т
А Н О В И Л А:

У
червні 2013 року Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Добродій»
звернулося до Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Броварської районної державної
адміністрації Київської області, третя
особа: Мокрецька сільська рада
Броварського району Київської області
про визнання протиправними та
скасування розпоряджень. Свої вимоги
обгрунтовує тим, що
Сільськогосподарське товариство з
обмеженою відповідальністю «Добродій»
є правонаступником Колективного
сільськогосподарського підприємства
«Заплавний», а отже, до нього
переходять усі майнові та немайнові
права та обов'язки останнього, зокрема
права власності на нерухоме майно, у
тому числі споруди, земельні ділянки.
Враховуючи, що КСП «Заплавний» не
відмовлялось від права власності на
земельні ділянки та не давало згоди
щодо передачі таких земельних ділянок
до Мокрецької сільської ради позивач
вважає розпорядження Броварської
державної адміністрації від 06 жовтня
2008 року № 1892 та № 393 від 24 березня 2009
року протиправними та такими, що
підлягають скасуванню.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року у задоволенні вказаного позову
відмовлено.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням Сільськогосподарське
товариство з обмеженою
відповідальністю «Добродій» подало
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
про задоволення даного позову.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено наступне.

Відповідно до Державного акту на право
користування землею І-КВ № 002769 за
рішенням 7 сесії 23 скликання Мокрецької
сільської ради від 27 серпня 1999 року
КСП «Заплавний» надано у постійне
користування для
товарно-сільськогосподарського
виробництва 4873 гектарів землі(т. 1 а.с.
35).

Згідно з Державним актом на право
власності на землю КСП «Заплавний» за
рішенням 7 сесії 23 скликання Мокрецької
сільської ради від 27 серпня 1999 року № 80
передано у колективну власність 24675
гектарів землі для здійснення
товарно-сільськогосподарського
виробництва.

Ухвалою господарського суду від 29
жовтня 2002 року у справі № 136/1б-99 КСП
«Заплавний» було замінено
правонаступником СТОВ «Добродій» та
зобов'язано СТОВ «Добродій» та
Броварську райдержадміністрацію
привести установчі документі СТОВ
«Добродій» у відповідності з чинним
законодавством в частині
правонаступництва (т.1 а.с. 41)

Розпорядженням Броварської районної
державної адміністрації Київської
області від 06 жовтня 2008 року № 1892 було
надано дозвіл на розробку проекту
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок для ведення індивідуального
садівництва 207 громадянам в адмінмежах
Мокрецької сільської ради за межами
населеного пункту (т. 1 а.с. 50-55).

Розпорядженням Броварської районної
державної адміністрації Київської
області від 24 березня 2009 року № 393 було
затверджено проект землеустрою щодо
відведення земельних ділянок для
ведення індивідуального садівництва у
власність 167 громадянам України в
адміністративних межах Мокрецької
сільської ради за межами населеного
пункту, Броварського району Київської
області, розроблений ТОВ «СОТ-КА».
Зазначеним розпорядженням передано у
власність земельні ділянки для ведення
індивідуального садівництва 166
громадянам загальною площею 16,6000 га
рілля, за рахунок державних земель
запасу в адмінмежах Мокрецької
сільської ради за межами населеного
пункту (т.1 а.с. 56-60)

Державною інспекцією сільського
господарства в Київській області
відповідно до вимог частини першої
статті 5, статей 6, 10 Закону України «Про
державний контроль за використанням та
охороною земель» частини першої статті
19 Закону України «Про охорону земель»,
пунктів 4 та 5 Положення про Державну
інспекцію сільського господарства
України, затвердженого Указом
Президента України від 13 квітня 2011 року
№ 459, проведена перевірка з питань
дотримання вимог земельного
законодавства при передачі у власність
земель КСП «Заплавний» на території
Мокрецької сільської ради.

За результатами перевірки складено Акт
від 06 листопада 2012 року № А 291/05, з
висновків якого вбачається, що обмін
земельних ділянок згідно
розпорядження Броварської РДА № 300 від
15 липня 2002 року було проведено
безпідставно; із земельної ділянки
площею 487,3 га наданої КСП «Заплавний»
для товарно-сільськогосподарського
виробництва рішенням Мокрецької
сільської ради ввід 27 серпня 1999 року №
80 було безпідставно вилучено 487,3 га.; із
земельної ділянки площею 2467,5 га,
наданої КСП «Заплавний» для
товарно-сільськогосподарського
виробництва відповідно до рішення
Мокрецької сільської ради від 27 серпня
1999 року було безпідставно вилучено 2434,
96 га (т. 1 а.с. 61-84)

Не погоджуючись з зазначеними
розпорядженнями, позивач звернувся з
даним позовом до суду.

Відмовляючи у задоволенні даного
позову суд першої інстанції виходив з
того, що вимоги позивача є
неправомірними та необгрунтованими, а
тому не підлягають задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Основним законодавчим актом, який
регулює відносини щодо володіння,
користування і розпорядження землею є
Земельний кодекс України.

Відповідно до статті 116 Земельного
кодексу України, громадяни та юридичні
особи набувають права власності та
права користування земельними
ділянками із земель державної або
комунальної власності за рішенням
органів виконавчої влади або органів
місцевого самоврядування в межах їх
повноважень, визначених цим
Кодексом (частина перша); набуття права
на землю громадянами та юридичними
особами здійснюється шляхом передачі
земельних ділянок у власність або
надання їх у користування (частина
друга).

Згідно частини 3 статті 122 Земельного
кодексу України районні державні
адміністрації на їх території
передають земельні ділянки із земель
державної власності (крім випадків,
визначених частиною сьомою цієї
статті) у власність або у користування
у межах сіл, селищ, міст районного
значення для всіх потреб та за межами
населених пунктів для: а)
сільськогосподарського використання;
б) ведення водного господарства; в)
будівництва об'єктів, пов'язаних з
обслуговуванням жителів
територіальної громади району (шкіл,
закладів культури, лікарень,
підприємств торгівлі тощо), з
урахуванням вимог частини шостої цієї
статті.

Відповідно до статті 43 Закону України
«Про місцеві державні адміністрації»
розпорядження голови державної
адміністрації, що суперечать
Конституції України, законам України,
рішенням Конституційного Суду України,
іншим актам законодавства або є
недоцільними, неекономними,
неефективними за очікуваними чи
фактичними результатами, скасовуються
Президентом України, головою місцевої
державної адміністрації вищого рівня
або в судовому порядку.

Положеннями пункту «в» статті 17
Земельного кодексу України до
повноважень місцевих державних
адміністрацій у галузі земельних
відносин належить: координація
здійснення землеустрою та державного
контролю за використанням та охороною
земель.

Судом першої інстанції було
встановлено, що раніше оспорюванні
землі, що знаходяться в
адміністративних межах Мокрецької
сільської ради за межами населеного
пункту належали КСП «Заплавний», у тому
числі 487,3 га на праві постійного
користування відповідно до Державного
акту на право постійного користування
КВ-1 № 002769 (т. 1 а.с. 35) та 2467,5 га на праві
колективної власності відповідно до
Державного акту на право колективної
власності серії КВ (т.1 а.с. 37).

Відповідно до ухвали Господарського
суду Київської області від 29 жовтня 2002
року у справі № 136/1б-99 КСП «Заплавний»
було замінено на правонаступника СТОВ
«Добродій» та зобов'язано СТОВ
«Добродій та Броварську
райдержадміністрацію привести
установчі документи СТОВ «Добродій» у
відповідність з чинним законодавством
в частині правонаступництва (т. 1 а.с.
39-40).

СТОВ «Добродій» продовжив
використання названих вище земель на
підставі виданих КСП «Заплавний»
Державного акту на право постійного
користування та Державного акту на
право колективної власності.

Проте, СТОВ «Добродій» не привело у
відповідність до чинного
законодавства України документи на
оформлення права власності та
користування земельними ділянками, що
належали КСП «Заплавний»

Статтею 92 Земельного кодексу
передбачено, що право постійного
користування земельною ділянкою - це
право володіння і користування
земельною ділянкою, яка перебуває у
державній або комунальній власності,
без встановлення строку.

Права постійного користування
земельною ділянкою із земель державної
та комунальної власності набувають: а)
підприємства, установи та організації,
що належать до державної та
комунальної власності; б) громадські
організації інвалідів України, їх
підприємства (об'єднання), установи та
організації; в) релігійні організації
України, статути (положення) яких
зареєстровано у встановленому законом
порядку, виключно для будівництва і
обслуговування культових та інших
будівель, необхідних для забезпечення
їх діяльності; г) публічне акціонерне
товариство залізничного транспорту
загального користування, утворене
відповідно до Закону України "Про
особливості утворення публічного
акціонерного товариства залізничного
транспорту загального користування".

Згідно статті 125 Земельного кодексу
право власності та право постійного
користування на земельну ділянку
виникає після одержання її власником
або користувачем документа, що
посвідчує право власності чи право
постійного користування земельною
ділянкою, та його державної
реєстрації.

Статтею 126 Земельного кодексу
України передбачено, що
документом, що посвідчує право
постійного користування земельною
ділянкою є Державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою.

Форми державних актів затверджуються
Кабінетом Міністрів України (стаття 126
Земельного кодексу України).

Порядок оформлення та видачі
державних актів регулюється
Інструкцією про порядок
складання, видачі, реєстрації і
зберігання державних актів на право
власності на земельну ділянку і
право постійного користування
земельною ділянкою та договорів
оренди землі, затвердженої наказом
Держкомзему від 04.05.1999 року № 43,
системний аналіз положень якої дає
право для висновку, що у разі
перетворення підприємства державний
акт на право постійного користування
земельною ділянкою у разі перетворення
підприємства державний акт на
право постійного користування
земельною ділянкою підлягає
переоформленню.

Відповідно до статті 140 Земельного
кодексу підставами припинення права
власності на земельну ділянку є: а)
добровільна відмова власника від права
на земельну ділянку; б) смерть власника
земельної ділянки за відсутності
спадкоємця; в) відчуження земельної
ділянки за рішенням власника; г)
звернення стягнення на земельну
ділянку на вимогу кредитора; ґ)
відчуження земельної ділянки з мотивів
суспільної необхідності та для
суспільних потреб; д) конфіскація за
рішенням суду; е) невідчуження
земельної ділянки іноземними особами
та особами без громадянства у
встановлений строк у випадках,
визначених цим Кодексом.

Статтею 141 Земельного кодексу України
підставами припинення права
користування земельною ділянкою є: а)
добровільна відмова від права
користування земельною ділянкою; б)
вилучення земельної ділянки у
випадках, передбачених цим Кодексом; в)
припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій; г)
використання земельної ділянки
способами, які суперечать екологічним
вимогам; ґ) використання земельної
ділянки не за цільовим призначенням; д)
систематична несплата земельного
податку або орендної плати; е) набуття
іншою особою права власності на жилий
будинок, будівлю або споруду, які
розташовані на земельній ділянці; є)
використання земельної ділянки у
спосіб, що суперечить вимогам охорони
культурної спадщини.

Положеннями пункту «в» статті 141
Земельного кодексу України
передбачено, що право користування
земельною ділянкою припиняється, в
разі припинення діяльності релігійних
організацій, державних чи комунальних
підприємств, установ та організацій.

Відповідно до листа Державного
комітету України по земельним
ресурсам від 16.05.2006 року № 6-7-726/409 право
постійного користуавння земельною
ділянкою припиняється і в порядку
правонаступництва не переходить у
зв'язку зі зміною
організаційно-правової форми.

В силу приписів пункту 2 частини 1
статті 21 Закону України «Про місцеві
державні адміністрації» місцева
державна адміністрація
розпоряджається землями державної
власності відповідно до закону.

Відповідно до пункту 12 розділу X
Перехідних положень Земельного
кодексу України в редакції чинній на
момент винесення оскаржуваних
розпоряджень, до розмежування
земель державної та комунальної
власності повноваження щодо
розпорядження землями (крім
земель, переданих у приватну
власність, та земель, зазначених в
абзаці третьому цього пункту в абзаці
третьому цього пункту) в межах
населених пунктів здійснюють
відповідні сільські, селищні,
міські ради, а за межами населених
пунктів - відповідні органи виконавчої
влади.

Враховуючи положення статті 141
Земельного кодексу України вбачається,
що існуючий державний акт на право
постійного користування земельною
ділянкою є дійсним до прийняття
рішення відповідним органом
виконавчої влади або місцевого
самоврядування про переоформлення
права постійного користування
земельною ділянкою та укладення
договору оренди землі.

При цьому, для переоформлення
Державного акта на право
постійного користування земельною
ділянкою є суб'єктивним правом
суб'єкта господарювання і не
може ініціюватись органами
виконавчої влади або місцевого
самоврядування.

Відповідно до роз'яснення Держкомзему
України від 02.08.2004 року № 14-22-6/6835
переоформлення правовстановлюючих
документів на землю при реорганізації
підприємства має здійснюватися
одночасно з реорганізацією. Після
прийняття рішення відповідного органу
щодо надання ділянки в користування
правонаступнику, земельна ділянка не
може бути передана іншій особі. В разі,
якщо правонаступник не звернувся до
ради із заявою про надання ділянки і не
оформив право користування (власності)
землею, то правонаступник
реорганізованої юридичної особи не
набув права на землю. Отже, при
реорганізації юридичної особи,
правонаступник повинен звернутися до
ради (адміністрації) із заявою про
надання земельної ділянки у
користування і на підставі рішення
оформити правовстановлюючий документ
на земельну ділянку для
реорганізованої юридичної особи.

Суб'єктами права колективної власності
на землю є колективні
сільськогосподарські підприємства,
сільськогосподарські кооперативи,
садівницькі товариства,
сільськогосподарські акціонерні то
вариства, у тому числі створені на базі
радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств. У
колективну власність можуть бути
передані землі колек тивних
сільськогосподарських підприємств,
сільськогоспо дарських кооперативів,
сільськогосподарських акціонерних
товариств, в тому числі створених на
базі радгоспів та інших державних
сільськогосподарських підприємств,
землі садів ничих товариств - за
рішенням загальних зборів цих
підприємств, кооперативів, товариств.

Державний акт на право колективної
власності на землю виданий КСП
«Заплавний» (правонаступником якого є
СТОВ «Добродій»), засвідчує право
колективної власності, тоді як згідно з
Указом Президента України "Про порядок
паювання земель, переданих в
колективну власність" № 720/95 від 08.08.1995
року землі КСП, які є
сільськогосподарськими угіддями, були
поділені на паї.

За правилами пункту 1 зазначеного
Указу, паювання земель передбачає
визначення розміру земельної частки
(паю) у колективній власності на землю
кожного члена колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства без виділення земельних
ділянок в натурі (на місцевості).

Відповідно до пункту 2 Указу
Президента України від 8 серпня 1995 року
№ 720/95 "Про порядок паювання земель,
переданих у колективну власність
сільськогосподарським підприємствам і
організаціям" право на земельну частку
(пай) мають члени колективного
сільськогосподарського підприємства,
сільськогосподарського кооперативу,
сільськогосподарського акціонерного
товариства, в тому числі пенсіонери,
які раніше працювали в ньому і
залишаються членами зазначеного
підприємства, кооперативу, товариства
відповідно до списку, що додається до
державного акта на право колективної
власності на землю.

Так, відповідно до листа Держкомзему
України від 23 серпня 2012 року № 1944,
станом на 23 серпня 2012 року переважна
кількість земель колективної
власності КСП «Заплавний» передана у
власність власникам земельних часток
(паїв) - у відповідності до схеми поділу
земель колективної власності на
земельні частки (паї) та рахується за
КСП «Заплавний» 32,5400 га господарських
дворів(т. 1 а.с. 141).

Враховуючи вищезазначене, колегія
суддів вважає правильним висновок суду
першої інстанції про те, що позивачем
та КСП «Заплавний» не було здійснено
належних заходів щодо переоформлення
державних актів на право постійного
користування та права колективної
власності.

Також, надання дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення
земельних ділянок для ведення
індивідуального садівництва не є
тотожним виділенню земельної
ділянки і передачі у власність чи
користування.

Проект землеустрою щодо відведення
земельної ділянки розробляється в
порядку, встановленому законом.

Механізм розроблення проектів
землеустрою щодо відведення земельних
ділянок визначається Порядком
розроблення проектів землеустрою щодо
відведення земельних ділянок,
затвердженим постановою Кабінету
Міністрів України від 26 травня 2004 року
№677.

За правилами зазначеного порядку
встановлено, що вимоги до складу,
змісту та оформлення проекту
відведення земельної ділянки
встановлюються нормативно-технічною
документацією із землеустрою. Правову
основу землеустрою становлять
Конституція України, Земельний кодекс
України, Закони України "Про
топографо-геодезичну і картографічну
діяльність", Про планування і забудову
територій", Закон України «Про
землеустрій» та інші
нормативно-правові акти.

Пунктом 3 вказаного Порядку зазначено,
що проект відведення земельної ділянки
розробляється на підставі: рішення
сільської, селищної, міської ради,
районної, Київської або
Севастопольської міської
держадміністрації, до повноважень яких
належить надання у користування або
передача у власність земельних
ділянок; укладених договорів між
землевласниками і землекористувачами
та розробником проекту відведення
земельної ділянки; судового рішення.

Відповідно до пункту 4 Порядку
розробником проекту відведення
земельної ділянки є фізична або
юридична особа, яка має ліцензію на
проведення робіт із землеустрою
відповідно до закону. Замовником
проекту відведення земельної ділянки
можуть бути сільська, селищна, міська
рада, районна, Київська або
Севастопольська міська
держадміністрація, землевласник або
землекористувач, інші особи відповідно
до закону.

Розроблений проект відведення
земельної ділянки виконавець подає у
випадках, установлених статтями 118 і 123
Земельного кодексу України, на
погодження відповідній комісії з
розгляду питань, пов'язаних з
погодженням документації із
землеустрою, за місцем розташування
земельної ділянки.

Пунктом 10 Порядку передбачено, що
погоджений проект відведення
земельної ділянки підлягає державній
експертизі, яка проводиться органом
земельних ресурсів відповідно до
законодавства.

Відповідно до пункту 11 Порядку після
одержання позитивного висновку
державної експертизи проект
відведення земельної ділянки
розглядається сільською, селищною,
міською радою, районною, Київською та
Севастопольською міською
держадміністрацією, затверджується
ними або в установленому порядку
подається до інших органів, до
повноважень яких належить надання у
користування або передача у власність
земельних ділянок.

Тобто, в процесі виготовлення проекту
землеустрою, буде встановлено чи не
порушуються виділенням земельної
ділянки право власності на цю ж
земельну ділянку інших осіб.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що спірним
розпорядженням про надання дозволу на
розробку проекту землеустрою не було
порушено прав та охоронюваних законом
інтересів позивача, оскільки таким
розпорядженням не було відчужено чи у
будь-який інший спосіб порушено право
власності на земельну ділянку
позивача.

Відповідно статті 6 Закону України «Про
місцеві державні адміністрації»,
розпорядження голів місцевих
державних адміністрацій,
прийняті в межах їх компетенції, є
обов'язковими для виконання на
відповідній території всіма органами,
підприємствами, установами та
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

Відповідно частини 1 статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна
довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем не надано
суду належних та допустимих доказів
щодо неправомірності оскаржуваних
розпоряджень , а тому охоронювані
законом права та інтереси позивача не
були порушені.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції про те, що Броварською
районною державною адміністрацією
Київської області прийнято
розпорядження від 6 жовтня 2008 року № 1892
та від 24 березня 2009 року № 393 на
підставі, в межах та у спосіб, що
передбачені Конституцією України та
законами України та не порушено прав та
охоронюваних законом інтересів
позивача.

При цьому, колегія суддів зазначає про
критичне сприйняття доводів позивача в
обгрунтування апеляційної скарги про
застосування до спірних правовідносин
п. 5.3 Рішення Конституційного Суду
України від 22.09.2005 року № 5-рп/2005, за яким
ст. 92 Земельного кодексу України не
обмежує і не скасовує діюче право
постійного користування земельними
ділянками, набуте в установленому
законодавством порядку станом на 1
січня 2002 року до його переоформлення з
огляду на наступне.

Судом першої інстанції було
встановлено, що позивачем не було
переоформлено право на користування
спірною земельною ділянкою у
встановленому законодавством порядку
та строки, а зазначене вище рішення
Конституційного Суду України за своїм
змістом стосується земельних ділянок,
набуте в установленому законодавством
порядку.

З урахуванням зазначеного колегія
суддів погоджується з висновком суду
першої інстанції про те, що спірні
розпорядження прийнято відповідачем
правомірно, а тому вимоги позивача є
необгрунтованими та такими, що не
підлягають задоволенню.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 196, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу
Сільськогосподарського товариства з
обмеженою відповідальністю «Добродій»
- залишити без задоволення, а постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 17 жовтня 2013
року - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складання
в повному обсязі шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

.

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.