Справа № 2а-7159/11/2670
Суддя: Вівдиченко Т.Р.
Дата ухвалення: 2014-02-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
Головуючий у 1-й інстанції: Клочкова
Суддя-доповідач: Вівдиченко Т.Р.
У Х В А Л А

Іменем України

27 лютого 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

Головуючого судді:
Вівдиченко Т.Р.

Суддів:
Бєлової Л.В.

Міщука М.С.

За участю секретаря:
Свириди Н.П.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні адміністративну справу за
апеляційною скаргою Державної
податкової інспекції у м. Полтаві на
постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 08 липня 2011 року у
справі за адміністративним позовом
Державної податкової інспекції у
м.Полтаві до Публічного акціонерного
товариства "Банк "Фінанси та Кредит",
третя особа: Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інопт-04" про
зобов'язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В :

Позивач - Державна податкова інспекція
у м.Полтаві звернувся до суду з позовом
до Публічного акціонерного товариства
"Банк "Фінанси та Кредит", третя особа:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інопт-04" про
зобов'язання здійснити оплату
векселів.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
08 липня 2011 року у задоволенні позову
відмовлено.

Не погодившись з постановою суду,
позивач - Державна податкова інспекція
у м.Полтаві звернувся з апеляційною
скаргою, просить скасувати постанову
суду першої інстанції та прийняти нове
рішення, яким адміністративний позов
задовольнити.

Сторони, будучи належним чином
повідомлені про дату, час та місце
апеляційного розгляду справи, в судове
засідання не з'явилися. Про причини
своєї неявки суд не повідомили.

Враховуючи, що в матеріалах справи
достатньо письмових доказів для
правильного вирішення апеляційної
скарги, а особиста участь сторін в
судовому засіданні - не обов'язкова,
колегія суддів у відповідності до ч. 4
ст. 196 КАС України визнала можливим
проводити апеляційний розгляд справи
за відсутності представників сторін.

Згідно ст. 41 КАС України фіксування
судового засідання за допомогою
звукозаписувального технічного засобу
не здійснювалося.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга
задоволенню не підлягає, з наступних
підстав.

Відповідно до ч. 1 ст. 2 КАС України,
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних осіб, прав та
інтересів юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Інопт-04" в процесі
імпорту товарів на митну територію
України при оформленні митних
декларацій було надано органам митного
контролю 21 податковий вексель за
податковими зобов'язаннями
підприємства на загальну суму 700 226, 71
грн.

Вказані векселі були авальовані
Публічним акціонерним товариством
"Банк "Фінанси та Кредит".

Обласною Полтавською філією
відповідача було здійснено гарантійні
написи на 21 податковому векселі.

Так, ТОВ "Інопт-04" було зобов'язане
погасити відповідні векселі на
тридцятий календарний день дня його
поставки органу митного контролю.

У зв'язку з невиконанням ТОВ «Інопт-04»
своїх зобов'язань, позивач звернувся до
суду з позовом.

Надаючи правову оцінку встановленим
обставинам справи та висновкам суду
першої інстанції, колегія суддів
зазначає наступне.

Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Пунктом 2 Порядку випуску, обігу та
погашення векселів, які видаються на
суму податку на додану вартість при
імпорті товарів на митну територію
України, затвердженого Постановою
Кабінету Міністрів України № 1104 від 01
жовтня 1997 року, визначено, що аваль -
вексельне поручительство, згідно з
яким комерційний банк бере на себе
відповідальність за оплату
податкового векселя перед
векселедержателем і яке оформляється
гарантійним написом банку на векселі
чи на спеціальному додатковому аркуші
(алонж) окремо для кожного окремого
примірника кожного векселя.

Відповідно до статті 546 Цивільного
кодексу України, поручительство
(порука) є одним із видів забезпечення
виконання зобов'язань.

Згідно пункту 4 статті 12 Закону України
«Про відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом»
від 14 травня 1992 року № 2343-ХІІ,
одночасно з порушенням провадження у
справі про банкрутство вводиться
мораторій на задоволення вимог
кредиторів.

В силу ст. 1 вищевказаного Закону,
мораторій на задоволення вимог
кредиторів - це зупинення виконання
боржником грошових зобов'язань і
зобов'язань щодо сплати податків і
зборів (обов'язкових платежів), термін
виконання яких настав до дня введення
мораторію, і припинення заходів,
спрямованих на забезпечення виконання
цих зобов'язань та зобов'язань щодо
сплати податків і зборів (обов'язкових
платежів), застосованих до прийняття
рішення про введення мораторію.

Пунктом 5 розділу І Порядку випуску,
обігу та погашення векселів, які
видаються на суму податку на додану
вартість при імпорті товарів на митну
територію України, протест податкового
векселя не здійснюється, сума,
зазначена у непогашеному векселі,
розглядається як податкова
заборгованість, яка погашається у
порядку, передбаченому законодавством
для погашення податкового боргу.

Відповідно до п. 1.16. статті 1 Закону "Про
порядок погашення зобов'язань
платників податків перед бюджетами та
державними цільовими фондами" від 21
грудня 2000 року № 2181-ІІІ, податковий
вексель - це письмове безумовне грошове
зобов'язання платника податку сплатити
до бюджету відповідну суму коштів у
порядку та терміни, визначені цим
Законом, що підтверджене комерційними
банками шляхом авалю, який видається
платником на відстрочення сплати
податку на додану вартість, що
справляється при імпорті товарів на
митну територію України

Пунктом 11.5 статті 11 Закону України "Про
податок на додану вартість" від 03
квітня 1997 року № 168/97-ВР встановлено, що
якщо платник податку на дату поставки
податкового векселя органу митного
контролю має підтверджену податковим
органом суму бюджетного відшкодування,
яка дорівнює або більша ніж сума
зобов'язання по такому векселю, платник
податку має право включити суму
зобов'язань по податковому векселю до
складу податкових зобов'язань за
звітний (податковий) період, в якому
відбулася його поставка органу митного
контролю. При цьому податковий вексель
вважається погашеним та платник
податку має право на включення до
складу податкового кредиту суми
зобов'язань по податковому векселю у
наступному звітному (податковому)
періоді.

Пунктом 1.16. статті 1 вищевказаного
Закону визначено, що податковий
вексель - це письмове безумовне грошове
зобов'язання платника податку сплатити
до бюджету відповідну суму коштів у
порядку та терміни, визначені цим
Законом, що підтверджене комерційними
банками шляхом авалю, який видається
платником на відстрочення сплати
податку на додану вартість, що
справляється при імпорті товарів на
митну територію України.

В силу статті 72 Кодексу
адміністративного судочинства
України, обставини, встановлені
судовим рішенням в адміністративній,
що набрало законної сили, не
доказуються при розгляді інших справ, у
яких беруть участь ті самі особи або
особа, щодо якої встановлено ці
обставини.

Як вбачається з матеріалів справи, ТОВ
"Інопт-04" було зобов'язане погасити
відповідні векселі на тридцятий
календарний день дня його поставки
органу митного контролю.

Водночас, ухвалою Господарського суду
Полтавської області від 23 лютого 2007
року було порушено провадження у
справі № 4/7 про банкрутство ТОВ
"Інопт-04".

Далі, постановою Господарського суду
Полтавської області від 01 березня 2007
року у справі № 4/7, ТОВ "Інопт-04" було
визнано банкрутом та відкрито
ліквідаційну процедуру.

Судом встановлено, що 04 квітня 2007 року
Державна податкова інспекція у м.
Полтаві звернулась до ліквідатора ТОВ
"Інопт-04" з заявою № 5974/9/10-044 про
приєднання в якості кредитора, в якій
просила визнати кредиторські вимоги
Державної податкової інспекції у м.
Полтаві до ТОВ "Інопт-04" в сумі 3308 831,06
грн., що включають в себе суму боргу по
непогашених податкових векселях, які є
предметом спору у справі № 4/7.

Разом з тим, ліквідатор ТОВ "Інопт-04"
відмовив позивачу у визнанні та
включенні до реєстру вимог кредиторів
ТОВ "Інопт-04" грошових вимог в розмірі
3308 831,06 грн.

Так, вказана відмова була оскаржена
Державною податковою інспекціїю у м.
Полтаві до Господарського суду
Полтавської області в межах справи про
банкрутство.

Після розгляду скарги Державної
податкової інспекції у м. Полтаві
Господарський суд Полтавської області
включив зазначені вимоги до реєстру
вимог кредиторів, що викладено в ухвалі
від 10 липня 2007 року у справі № 4/7.

Судом встановлено, що ухвалою
Господарського суду Полтавської
області від 10 липня 2007 року у справі №
4/7 затверджено звіт ліквідатора ТОВ
"Інопт-04" та ліквідовано платника ПДВ -
ТОВ "Інопт-04", що випустив податкові
векселі, які були авальовані
відповідачем.

Також, факт ліквідації ТОВ "Інопт-04" та
обставина, що в силу ліквідації даного
підприємства його обов'язок щодо
сплати спірних сум податку на додану
вартість є погашеними з моменту
ухвалення Господарським судом
Полтавської області рішення від 10липня
2007 року, підтверджується крім того
постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 02
лютого 2010 року у справі № 2а-12789/09/2670,
залишеною без змін ухвалою Київського
апеляційного адміністративного суду
від 14 квітня 2011 року у справі №
2а-12789/09/2670.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
на підставі п. 11.5 ст. 11 Закону України
"Про податок на додану вартість", ТОВ
"Інопт-04" мало право в односторонньому
порядку погасити податкові векселі.

Водночас, в матеріалах справи
містяться акти звірки розрахунків з
бюджетом станом на 27 липня 2006 року та 02
листопада 2006 року, які свідчать, що на
момент видачі спірних векселів ТОВ
"Інопт-04" мало підтверджену податковим
органом суму бюджетного відшкодування
більшу, ніж сума зобов'язань по виданих
ним векселях.

Так, в період з 01 по 31 серпня 2006 року, ТОВ
"Інопт-04" видало 45 векселів на суму 1810
280,63 грн., із них авальовано
відповідачем 38 штук на загальну суму 1410
140,70 грн., а сума підтвердженого
бюджетного відшкодування становила 2 000
001,00 грн.

Крім того, у листопаді 2006 року ТОВ
"Інопт-04" видало 44 векселі на суму 1782 227,45
грн., із них авальовано відповідачем 29
шт. на суму 116 635,92 грн., сума
підтвердженого бюджетного
відшкодування становила 2696 334,74 грн.

Також, у грудні 2006 року ТОВ "Інопт-04"
видало 38 векселів на загальну суму 1569
245,80 грн., із них авальовано
відповідачем 4 шт. на суму 119 724,00 грн.,
сума підтвердженого бюджетного
відшкодування становила 4298 521,94 грн.

З наявних у матеріалах справи копій
податкових декларацій за серпень,
вересень та грудень 2006 року вбачається,
що ТОВ "Інопт-04" погасило всі видані ним
у зазначені місяці векселі, включаючи
спірні податкові векселі, шляхом
включення податкових зобов'язань до
декларацій.

Судом також встановлено, що ТОВ
"Інопт-04" заявами № 2 від 17 серпня 2006
року, № 3 від 28 серпня 2006 року, № 23 від 29
вересня 2006 року, № 29 від 27 жовтня 2006
року, № 30 від 01 листопада 2006 року, № 31
від 28 листопада 2006 року, № 32 від 01
грудня 2006 року, № 33 від 12 грудня 2006 року,
№ 34 від 27 грудня 2006 року та № 36 від 10
січня 2007 року зверталось до позивача
щодо зарахування в рахунок податкових
векселів переплати до бюджету з
податку на додану вартість.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції про те,
що підтвердження наявності бюджетного
відшкодування шляхом складання акта
звірки між платником податку і
податковим органом не суперечить
пункту 11.5 статті 11 Закону України «Про
податок на додану вартість», з аналізу
якого вбачається, що за своєю правовою
природою податковий вексель має
похідний характер від основного
зобов'язання сплати податку на додану
вартість, а тому із припиненням
обов'язку платника податку щодо сплати
податку на додану вартість погашаються
і податкові векселя.

Крім того, вказана обставина
підтверджена також і позивачем у листі
від 19 липня 2007 року № 3831/Б/24-163 на ім'я
арбітражного керуючого Бородія О.В.

Враховуючи вищенаведене, колегія
суддів вважає вірним висновок суду
першої інстанції про те, що вимога
Державної податкової інспекції в м.
Полтаві до відповідача про виконання
зобов'язання, яке вже не існує,
суперечить нормам чинного
законодавства, а саме частині 6 ст. 31
Закону України «Про відновлення
платоспроможності боржника або
визнання його банкрутом», якою
встановлено, що вимоги, не задоволені
за недостатністю майна боржника,
вважаються погашеними, та частині 3
статті 9 Закону України «Про систему
оподаткування», якою передбачено, що
обов'язок юридичної особи щодо сплати
податків і зборів (обов'язкових
платежів) припиняється із сплатою
податку, збору (обов'язкового платежу)
або повним його скасуванням або
списанням податкової заборгованості
відповідно до Закону України "Про
відновлення платоспроможності
боржника або визнання його банкрутом".

Аналізуючи обставини справи та норми
чинного законодавства, колегія
погоджується з висновком суду першої
інстанції про відсутність підстав для
задоволення позову Державної
податкової інспекції у м. Полтаві,
оскільки зобов'язання ТОВ "Інопт-04"
погасити відповідні векселі на час
розгляду справи відсутнє.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України,
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

При цьому, доводи апеляційної скарги не
спростовують висновків суду першої
інстанції та не знайшли свого
належного підтвердження в суді
апеляційної інстанції.

Відповідно до ст. 159 КАС України,
обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин у адміністративній
справі, підтверджених такими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

З підстав вищенаведеного, колегія
суддів дійшла висновку, що суд першої
інстанції вірно встановив фактичні
обставини справи, дослідив наявні
докази, надав їм належну оцінку та
прийняв рішення, з дотриманням норм
матеріального і процесуального права,
а тому підстав для його скасування не
вбачається.

Відповідно до ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову або ухвалу суду - без змін,
якщо визнає, що суд першої інстанції
правильно встановив обставини справи
та ухвалив судове рішення з
додержанням норм матеріального і
процесуального права.

Керуючись ст. ст. 160, 167, 198, 200, 205, 206, 212, 254
КАС України, суд, -

У Х В А Л И В:

Апеляційну скаргу Державної
податкової інспекції у м. Полтаві -
залишити без задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 08 липня 2011 року -
залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів з дня складення
в повному обсязі шляхом подання
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Головуючий суддя:
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.

Міщук М.С.

Повний текст ухвали виготовлено 05.03.2014
року.

Головуючий суддя
Вівдиченко Т.Р.

Судді:
Бєлова Л.В.