Справа № 821/716/14
Суддя: Ковбій О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ХЕРСОНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
___________________________________________________________________
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 березня 2014 р.м. Херсон Справа №
821/716/14 Херсонський окружний
адміністративний суд у складі
головуючої судді Ковбій О.В.,
розглянувши в порядку письмового
провадження адміністративну справу за
позовом Херсонського міжрайонного
прокурора з нагляду за додержанням
законів у природоохоронній сфері в
інтересах держави до Лазурненської
селищної ради Скадовського району
Херсонської області, третя особа, яка
не заявляє самостійні вимоги на
предмет спору фізична особа -
підприємець ОСОБА_1 про скасування п.1.7
рішення сесії п"ятого скликання № 602
від 10.09.2009 року та п.1, п. п. 1.1-1.5 рішення
сесії шостого скликання № 538 від 20.12.2013
року,

встановив:

Херсонський міжрайонний прокурор з
нагляду за додержанням законів у
природоохоронній сфері в інтересах
держави (далі - позивач, Прокурор)
звернувся до суду з адміністративним
позовом до Лазурненської селищної ради
Скадовського району Херсонської
області (далі - відповідач, селищна
рада), третя особа, яка не заявляє
самостійні вимоги на предмет спору
фізична особа - підприємець ОСОБА_1
(далі - ФОП ОСОБА_1.) про скасування п.1.7
рішення сесії Лазурненської селищної
ради п'ятого скликання №602 від 10.09.2009
року та п.1, п. п. 1.1-1.5 рішення сесії
Лазурненської селищної ради шостого
скликання №538 від 20.12.2013 року.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що за
наслідками проведеної прокурорської
перевірки встановлено надання
оскаржуваним рішенням ФОП ОСОБА_1
дозволу на виготовлення проекту
землеустрою щодо відведення в оренду
земельної ділянки орієнтовною площею
0,020 га для розширення території кафе
"ІНФОРМАЦІЯ_1", яка розташована по
АДРЕСА_1 Рішення відповідача
суперечить приписам ст. 19 Конституції
України, ст. 24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні", ст. 6
Закону України "Про оренду землі", ст.ст.
124, 134 Земельного кодексу України,
оскільки передача в оренду земельних
ділянок комунальної власності повинна
відбуватись виключно на земельних
торгах, а в даному випадку відсутні
передбачені законодавством підстави
для не проведення земельних торгів.

Представник позивача до суду надала
заяву про розгляд справи в порядку
письмового провадження, позовні вимоги
підтримала в повному обсязі.

Відповідач та третя особа ФОП ОСОБА_1
судове засідання не з'явилися,
письмових заперечень на позов не
надали, про дату, час та місце розгляду
справи були належним чином
повідомлені.

Відповідно до вимог ч. 4 ст. 128 КАС
України, у разі неприбуття відповідача,
належним чином повідомленого про дату,
час і місце судового розгляду, без
поважних причин розгляд справи може не
відкладатися і справу може бути
вирішено на підставі наявних у ній
доказів.

Згідно ч.6 ст.128 КАС України, якщо немає
перешкод для розгляду справи у
судовому засіданні, визначених цією
статтею, але прибули не всі особи, які
беруть участь у справі, хоча і були
належним чином повідомлені про дату,
час і місце судового розгляду, суд має
право розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Отже, згідно вимог ч.6 ст. 128 КАС України,
справа розглянута в порядку письмового
провадження.

Розглянувши надані сторонами
документи, зваживши доводи позивача
викладені в адміністративному позові
та доводи відповідача викладені в
письмових запереченнях, з'ясувавши
фактичні обставини справи, оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду спору по суті,
проаналізувавши норми законодавства
які регулюють спірні відносини та їх
застосування сторонами, суд приходить
до висновку про наявність підстав для
задоволення позовних вимог.

Судом встановлено, що фізична
особа-підприємець ОСОБА_1 є власником
кафе "ІНФОРМАЦІЯ_1", яке розташоване в
АДРЕСА_1 без номеру.

За наслідками проведеної прокурором
перевірки ним зроблено висновки про
протиправність вказаного рішення, у
зв'язку з чим подано до суду даний
позов.

Визначаючись щодо позовних вимог, суд
виходив з наступного.

Відповідно до ст.6 Закону України "Про
оренду землі", орендарі набувають права
оренди земельної ділянки на підставах
і в порядку, передбачених Земельним
кодексом України, Цивільним кодексом
України, цим та іншими законами України
і договором оренди землі.

У разі набуття права оренди земельної
ділянки на конкурентних засадах
підставою для укладення договору
оренди є результати аукціону.

Згідно із ч.ч.1, 2, 3 ст. 124 Земельного
кодексу України, передача в оренду
земельних ділянок, що перебувають у
державній або комунальній власності,
здійснюється на підставі рішення
відповідного органу виконавчої влади
або органу місцевого самоврядування
згідно з їх повноваженнями,
визначеними статтею 122 цього Кодексу,
чи договору купівлі-продажу права
оренди земельної ділянки (у разі
продажу права оренди) шляхом укладення
договору оренди земельної ділянки чи
договору купівлі-продажу права оренди
земельної ділянки.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, здійснюється за
результатами проведення земельних
торгів, крім випадків, встановлених
частинами другою, третьою статті 134
цього Кодексу.

Передача в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, громадянам,
юридичним особам, визначеним частинами
другою, третьою статті 134 цього Кодексу,
здійснюється в порядку, встановленому
статтею 123 цього Кодексу.

Тобто, цією правовою нормою
встановлено імперативний припис про
надання в оренду земельних ділянок
державної або комунальної власності
виключно за результатами проведення
земельних торгів.

При цьому із вказаного правила ч.ч.2, 3
ст. 134 Земельного кодексу України
встановлені винятки, коли передача
земельних ділянок державної або
комунальної власності здійснюється не
на земельних торгах.

Так, відповідно до ч.ч.2, 3 ст. 134
Земельного кодексу України не
підлягають продажу на конкурентних
засадах (земельних торгах) земельні
ділянки державної чи комунальної
власності або права на них у разі:

розташування на земельних ділянках
об'єктів нерухомого майна (будівель,
споруд), що перебувають у власності
фізичних або юридичних осіб;

використання земельних ділянок для
потреб, пов'язаних з користуванням
надрами, та спеціального
водокористування відповідно до
отриманих спеціальних дозволів
(ліцензій);

використання релігійними
організаціями, які легалізовані в
Україні, земельних ділянок під
культовими будівлями;

будівництва об'єктів, що в повному
обсязі здійснюється за кошти
державного та місцевих бюджетів;

надання земельних ділянок державним та
комунальним підприємствам, бюджетним
установам, а також господарським
товариствам, у статутному капіталі
яких державна або комунальна частка
акцій (часток, паїв) перевищує 60
відсотків;

надання земельних ділянок
підприємствам, установам і громадським
організаціям у сфері культури і
мистецтв (у тому числі національним
творчим спілкам та їх членам) під
творчі майстерні;

надання земельних ділянок в оренду для
реконструкції кварталів застарілої
забудови, для будівництва соціального
та доступного житла, якщо конкурс на
його будівництво вже проведено;

розміщення іноземних дипломатичних
представництв та консульських установ,
представництв міжнародних організацій
згідно з міжнародними договорами
України;

надання земельної ділянки, викупленої
для суспільних потреб чи примусово
відчуженої з мотивів суспільної
необхідності для забезпечення таких
потреб;

надання земельних ділянок державної
або комунальної власності для потреб
приватного партнера в рамках
державно-приватного партнерства
відповідно до закону;

надання земельної ділянки замість
викупленої для суспільних потреб чи
примусово відчуженої з мотивів
суспільної необхідності та повернення
такої земельної ділянки колишньому
власнику чи його спадкоємцю
(правонаступнику), у разі якщо така
потреба відпала;

будівництва, обслуговування та ремонту
об'єктів інженерної, транспортної,
енергетичної інфраструктури, об'єктів
зв'язку та дорожнього господарства
(крім об'єктів дорожнього сервісу);

створення озеленених територій
загального користування;

будівництва об'єктів забезпечення
життєдіяльності населених пунктів
(сміттєпереробних об'єктів, очисних
споруд, котелень, кладовищ,
протиерозійних, протизсувних і
протиселевих споруд);

передачі громадянам земельних ділянок
для ведення фермерського господарства,
ведення особистого селянського
господарства, ведення садівництва,
будівництва та обслуговування жилого
будинку, господарських будівель і
споруд (присадибна ділянка),
індивідуального дачного будівництва,
будівництва індивідуальних гаражів,
для сінокосіння і випасання худоби, для
городництва;

надання земельних ділянок особам
взамін тих, що були викуплені
(примусово відчужені) для суспільних
потреб чи з мотивів суспільної
необхідності за рішенням органів
державної влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим та органів
місцевого самоврядування;

розміщення інфраструктури оптових
ринків сільськогосподарської
продукції;

надання земельних ділянок суб'єктам
господарювання, що реалізують
відповідно до Закону України "Про
особливості провадження інвестиційної
діяльності на території Автономної
Республіки Крим" зареєстровані в
установленому порядку інвестиційні
проекти. Надання такої земельної
ділянки у власність здійснюється
згідно із законодавством після
завершення строку реалізації
інвестиційного проекту за умови
виконання суб'єктом господарювання
договору про умови реалізації цього
інвестиційного проекту на території
Автономної Республіки Крим;

надання земельної ділянки, викупленої
для суспільних потреб чи примусово
відчуженої з мотивів суспільної
необхідності для забезпечення таких
потреб;

надання земельної ділянки взамін
викупленої для суспільних потреб чи
примусово відчуженої з мотивів
суспільної необхідності та повернення
такої земельної ділянки колишньому
власнику або його спадкоємцю
(правонаступнику) у разі, якщо така
потреба відпала;

поновлення договорів оренди землі;

використання земельних ділянок для
здійснення концесійної діяльності;

передачі в оренду, концесію майнових
комплексів або нерухомого майна,
розташованого на земельних ділянках
державної, комунальної власності;

надання в оренду земельних ділянок
індустріальних парків керуючим
компаніям цих індустріальних парків;

надання земельних ділянок в інших
випадках, визначених законом.

Земельні торги не проводяться при
наданні (передачі) земельних ділянок
громадянам у випадках, передбачених
статтями 34, 36 та 121 цього Кодексу, а
також передачі земель загального
користування садівницькому товариству
та дачному кооперативу.

Відповідачем не надано доказів
наявності визначених ч.ч.2, 3 ст. 134
Земельного кодексу України підстав для
передачі третій особі земельної
ділянки в оренду не за результатами
земельних торгів.

У зв'язку з цим суд звертає увагу на те,
що норми ч.ч.1, 2, 3 ст. 124, ч.ч.2, 3 ст. 134
Земельного кодексу України є
спеціальними відносно до норм ст.ст. 122,
123 цього ж Кодексу, оскільки
встановлюють особливі правила
передачі в оренду земельних ділянок, що
перебувають у державній або
комунальній власності, в залежності
від визначених ними критеріїв.

Відповідно до вимог частини 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Згідно із ст.24 Закону України "Про
місцеве самоврядування в Україні"
органи місцевого самоврядування та їх
посадові особи діють лише на підставі,
в межах повноважень та у спосіб,
передбачені Конституцією і законами
України, та керуються у своїй
діяльності Конституцією і законами
України, актами Президента України,
Кабінету Міністрів України, а в
Автономній Республіці Крим - також
нормативно-правовими актами Верховної
Ради і Ради міністрів Автономної
Республіки Крим, прийнятими у межах
їхньої компетенції.

Так, відповідно до ч.3 ст.2 КАС України у
справах щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Суд вважає, що відповідач при наданні
третій особі дозволу на виготовлення
проекту землеустрою щодо відведення в
оренду земельної ділянки діяв не у
відповідності із зазначеними
критеріями та усупереч приписам ст. 19
Конституції України, ст. 24 Закону
України "Про місцеве самоврядування в
Україні", ст. 6 Закону України "Про
оренду землі", ст.ст. 124, 134 Земельного
кодексу України.

Зазначені критерії, хоч і адресовані
суду, але одночасно вони є і вимогами
для суб'єкта владних повноважень, який
приймає відповідне рішення, вчиняє дії.

Оцінка судом обставин справи базується
на наданих доказах, їх належності та
переконливості, в поєднанні з
принципами КАС України.

Як передбачає ч.2 ст.8 КАС України, суд
застосовує принцип верховенства права
з урахуванням судової практики
Європейського Суду з прав людини.

Обов'язковою для застосування в
Україні є практика Європейського суду
з прав людини, яка статтею 17 Закону
України "Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини" визнана джерелом
права.

Згідно статті 1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод (ратифіковано
Україною 17.07.1997 року, набув чинності для
України 11.09.1997 року) кожна фізична або
юридична особа має право мирно
володіти своїм майном. Ніхто не може
бути позбавлений своєї власності
інакше як в інтересах суспільства і на
умовах, передбачених законом і
загальними принципами міжнародного
права.

Вирішуючи питання стосовно
застосування ст.1 Протоколу №1 до
Конвенції про захист прав людини і
основоположних свобод, суд бере до
уваги, що в рішенні Європейського суду
з прав людини по справі "Рисовський
проти України" (заява №29979/04 §68,70) суд в
параграфі 68 зазначає, що "дія, яка
фактично анулювала юридичну підставу,
на якій виникло первісне право
заявника на землю, становила втручання
в зазначене право. У будь-якому випадку,
в контексті цієї справи застосовуються
ті самі принципи, незалежно від того, чи
становило відповідне втручання
"позбавлення власності", чи ні. Зокрема,
щоб відповідати Конвенції, цей захід
повинен бути законним і спрямованим на
досягнення справедливого балансу між
інтересами суспільства та інтересами
заявника" далі в параграфі 70 суд
"підкреслює особливу важливість
принципу "належного урядування". Він
передбачає, що у разі, коли йдеться про
питання загального інтересу, зокрема,
якщо справа впливає на такі
основоположні права людини, як майнові
права, державні органи повинні діяти
вчасно та в належний і якомога
послідовніший спосіб".

При винесенні спірного рішення
відповідач діяв не в порядок та спосіб
передбачений спеціальним
законодавством, а тому рішення не можна
вважати правомірними. Доказів, що
спростовують цей факт селищна рада
суду не надала.

Положення ст. 9 КАС України передбачає,
що суди при вирішенні справи керуються
принципом законності, відповідно до
якого органи державної влади, органи
місцевого самоврядування, їхні
посадові і службові особи зобов'язані
діяти лише на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Відповідно до ст. 86 КАС України, суд
оцінює докази, які є у справі, за своїм
внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Частиною 2 ст. 71 КАС України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Частиною 1 ст. 71 Кодексу
адміністративного судочинства
України, передбачено, що кожна сторона
повинна довести ті обставини, на яких
ґрунтуються її вимоги та заперечення.

Позивач належними доказами підтвердив
правомірність своїх вимог, натомість
наявні в матеріалах справи докази не
дають суду підстав для висновку про
правомірність дій відповідача.

Враховуючи вищевикладене та оцінюючи
наявні у матеріалах справи докази в
сукупності, суд дійшов висновку, що
позовні вимоги належить задовольнити.

Крім того, суд вважає поважними причини
пропуску прокурором строку для
звернення до суду, оскільки,
матеріалами справи підтверджено
наявність підстав для звернення до
суду із даним позовом, якими є висновки
прокурорської перевірки про
протиправність оскарженого рішення
відповідача, прокурор дізнався лише за
наслідками такої перевірки.

Керуючись ст. ст. 8, 9, 12, 19, 128, 158-163, 167 КАС
України, суд -

постановив:

Адміністративний позов задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати п. 1.7
рішення LII сесії Лазурненської
селищної ради п'ятого скликання №602 від
10.09.2009 року "Про надання дозволу на
виготовлення проектів землеустрою
щодо відведення в оренду земельних
ділянок та робочих проектів для
будівництва об'єктів архітектури";

Визнати протиправним та скасувати п. 1,
п. 1.1 - 1.5 рішення LVI сесії Лазурненської
селищної ради шостого скликання №538
від 20.12.2013 року "Про затвердження
проектів землеустрою, технічної
документації щодо відведення в оренду
земельних ділянок з складанням
договору оренди".

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку до Одеського
апеляційного адміністративного суду
через суд першої інстанції шляхом
подачі апеляційної скарги в 10-денний
строк з дня її проголошення.

В разі складення постанови у повному
обсязі відповідно до ст. 160 КАС України,
а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

Копія апеляційної скарги одночасно
надсилається особою, яка її подає, до
суду апеляційної інстанції.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку подання апеляційної
скарги, якщо вона не була подана у
встановлений строк.

У разі подання апеляційної скарги
постанова, якщо її не скасовано,
набирає законної сили після
закінчення апеляційного розгляду
справи.

Суддя
Ковбій
О.В.

кат. 6.2.1