Справа № 826/15081/13-а
Суддя: Земляна Г.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Амельохін В.В.
Суддя-доповідач: Земляна Г.В.
У Х В А Л А

Іменем України

13 березня 2014 року
м. Київ

колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

головуючого -
судді Земляної Г.В.

суддів
Горбань Н.І., Межевич М.В.

за участю
секретаря Рижкової Ю.О.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в залі суду в м. Києві
апеляційну скаргу ОСОБА_2 на постанову
Окружного адміністративного суду
міста Києва від 27 листопада 2013 року у
справі за адміністративним позовом
ОСОБА_2 до Державної служби України з
надзвичайних ситуацій про зобов'язання
вчинити дії,-

В С Т А Н О В И Л А :

Позивач, ОСОБА_2, звернувся до суду з
позовом до Державної служби України з
надзвичайних ситуацій (далі по тексту -
відповідач) про визнання незаконним та
таким, що не відповідає статті 102
Кодексу цивільного захисту України
підпункт 1.5 наказу від 28.03.2013р. №99 «Про
кадрові питання».

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
27 листопада 2013 року у задоволенні
позову відмовлено.

Не погоджуючись з прийнятою постановою
ОСОБА_2 подав апеляційну скаргу, в якій
просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення, яким задовольнити позовні
вимоги в повному обсязі. В своїй
апеляційній скарзі апелянт
посилається на незаконність,
необґрунтованість та необ'єктивність
рішення суду, неповне з'ясування всіх
обставин, що мають значення для
вирішення справи, порушення судом норм
процесуального права, що є підставою
для скасування судового рішення

Заслухавши суддю-доповідача, осіб, що
з'явились в судове засідання,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню, а постанова суду
залишенню без змін, з наступних
підстав.

Згідно зі п.1 ч.1 ст. 198, ст.200 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд апеляційної інстанції
залишає апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ч. 1 статі 9 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд при вирішенні справи
керується принципом законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Суд першої інстанції всебічно, повно та
об'єктивно розглянув справу, правильно
встановив обставини справи, наданим
доказам дав правильну правову оцінку і
прийшов до обґрунтованого висновку про
відмову в задоволенні позовних вимог.

Як вбачається з матеріалів справи та
встановлено судом першої інстанції,
Наказом Територіального управління
МНС України у Чернігівській області
від 03.05.2012р. №27 о/с позивача згідно з
Положенням про порядок проходження
служби особами рядового та
начальницького складу органів і
підрозділів цивільного захисту
виключено з кадрів МНС та звільнено в
запас Збройних Сил України (з
постановкою на військовий облік) за п.п.
5.п. 102 (за службовою невідповідністю).

Відповідачем 28.03.2013р. прийнятий наказ
№99 про кадрові питання, в п. 1.5 якого
зазначено: не допускати прийняття на
службу в ДСНС України осіб, яких раніше
було звільнено зі служби за
негативними мотивами.

Вважаючи, що саме оскаржуваним пунктом
даного наказу порушується право
позивача на працю, так як в майбутньому
йому може бути відмовлено в прийнятті
на службу.

Суд першої інстанції відмовляючи в
задоволенні позовних вимог прийшов до
висновку, що оскаржуваний Наказ ДСНС
України від 28.03.2013 № 99 «Про кадрові
питання», не порушує права позивача,
оскільки є актом індивідуальної дії,
який поширюється на певне коло осіб, а
саме: керівників органів і підрозділів
цивільного захисту та Департаменту
персоналу.

Колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції,
оскільки вони знайшли своє
підтвердження під час апеляційного
розгляду справи виходячи з наступного.

Відповідно до пункту 1 Положення про
Державну службу України з надзвичайних
ситуацій, затвердженого Указом
Президента України від 16 січня 2013 року
№ 20/2013 (далі - Положення), ДСНС України
входить до системи органів виконавчої
влади і забезпечує реалізацію
державної політики (на відміну від,
наприклад, МНС України, яке ще й
виконувало функцію формування такої
державної політики) у сферах
цивільного захисту, захисту населення
і територій від надзвичайних ситуацій
та запобігання їх виникненню,
ліквідації надзвичайних ситуацій,
рятувальної справи, гасіння пожеж,
пожежної та техногенної безпеки,
діяльності аварійно-рятувальних служб,
профілактики травматизму
невиробничого характеру, а також
гідрометеорологічної діяльності.

Пунктом 8 Положення визначено, що ДСНС
України у межах своїх повноважень, на
основі і на виконання Конституції та
законів України, актів і доручень
Президента України, актів Кабінету
Міністрів України та наказів
Міністерства оборони України видає
накази організаційно-розпорядчого
характеру, організовує та контролює їх
виконання.

Що стосується нормативно-правових
актів, то ДСНС України в межах своїх
повноважень має право лише
узагальнювати, погоджувати видавати
методичні рекомендації та
обліковувати нормативно-правові акти,
які відносяться до сфери пожежної і
техногенної безпеки, а також
цивільного захисту.

Таким чином колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що наказ ДСНС України від
28.03.2013 № 99 «Про кадрові питання», є
внутрівідомчий актом
організаційно-розпорядчого характеру
що регулює порядок роботи внутрішніх
підрозділів кадрової служби ДСНС
України та не містить норм права. А тому
не може бути оскаржений відповідно до
порядку, встановленому статтею 171 КАС
України.

Суд першої інстанції обґрунтовано не
прийняв до уваги посилання апелянта на
правову позицію Конституційного суду
України, що була викладена у рішенні
від 16.10.2007 у справі 1-16/2007, оскільки
апелянт був особою начальницького
складу служби цивільного захисту із
спеціальним званням капітану
цивільного захисту України, а не
державним службовцем.

Також, судом першої інстанції
встановлено, що позивач перебував на
посаді начальника караулу 32-ї
самостійної пожежної частини,
відповідно до статті 25 Закону України
«Про державну службу» не входить до
класифікації посад державних
службовців, йому не було присвоєно ранг
державного службовця відповідно до
переліку в статті 26 Закону України «Про
державну службу» тощо.

Частиною 2 статті 171 КАС України
передбачено, що право оскаржити
нормативно-правовий акт мають особи,
щодо яких його застосовано, а також
особи, які є суб'єктом правовідносин, у
яких буде застосовано цей акт.

Оскільки апелянта було звільнено зі
служби цивільного захисту 03.05.2012, то
колегія суддів погоджується з
висновком суду першої інстанції, що
наказ ДСНС України від 28.03.2013 № 99 «Про
кадрові питання» щодо нього не було
застосовано.

Судом першої інстанції встановлено, що
причиною звільнення апелянта зі служби
цивільного захисту, відповідно до
наказу ТУ МНС України у Чернігівській
області від 03.05.2012 № 27 «Про звільнення
із служби ОСОБА_2», була службова
невідповідність, а тому суд першої
інстанції обґрунтовано прийняв до
уваги доводи відповідача, що навіть у
разі виявлення бажання позивачем знову
бути залученим до проходження служби
цивільного захисту щодо нього буде
застосована частина 1 статті 102 Кодексу
цивільного захисту України.

Відповідно до якої, на службу
цивільного захисту приймаються на
конкурсній та контрактній основі
громадяни України з повною загальною
середньою освітою, які відповідають
кваліфікаційним вимогам і здатні за
своїми особистими, діловими та
моральними якостями, освітнім і
професійним рівнем, станом здоров'я
виконувати свій службовий обов'язок.

Разом з тим, нездатність позивача
виконувати свій службовий обов'язок
визначена у наказі ГУ МНС України у
Чернігівській області від 03.05.2012 № 27
«Про звільнення із служби ОСОБА_2», який
позивачем не оскаржувався.

Таким чином, суд першої інстанції
прийшов до обґрунтованого висновку, що
права апелянта не порушено
оскаржуваним Наказом ДСНС України від
28.03.2013 № 99 «Про кадрові питання»,
оскільки щодо нього не був та не буде
застосований цей акт. Крім того
вищевказане доводить, що пункт 1.5.
вищевказаного наказу у повному обсязі
відповідає вимогам чинного
законодавства України, а саме частині 1
статті 102 Кодексу цивільного захисту
України.

Крім того, відповідно до листа
Міністерства юстиції України від
08.11.2013р. №14431-0-26-13/10.2, який наявний в
матеріалах даної справи, Наказ ДСНС
України від 28.03.2013 № 99 «Про кадрові
питання» у Мінюсті не зареєстрований
та, відповідно, в «Офіційному віснику
України» не опублікований і не повинен
був публікуватися, оскільки згідно з
абзацом 7 частини 1 статті 1 Указу
Президента України від 13.12.1996р. №1207
«Про опублікування актів
законодавства України в
інформаційному бюлетені «Офіційний
вісник України» в «Офіційному віснику
України» публікуються державною мовою
нормативно - правові акти міністерств,
інших центральних органів виконавчої
влади, зареєстровані в Мінюсті.

Таким чином, колегія суддів
погоджується з висновком суду першої
інстанції, що оскаржуваний Наказ ДСНС
України від 28.03.2013 № 99 «Про кадрові
питання», не порушує права позивача,
оскільки є актом індивідуальної дії,
який поширюється на певне коло осіб, а
саме: керівників органів і підрозділів
цивільного захисту та Департаменту
персоналу, крім того оскаржуваний
наказ не є нормативно-правовим актом в
розумінні статті 171 КАС України.

Статтею 86 КАС України встановлено, що
суд оцінює докази, які є у справі, за
своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні. Ніякі докази не мають для
суду наперед встановленої сили. Суд
оцінює належність, допустимість,
достовірність кожного доказу окремо, а
також достатність і взаємний зв'язок
доказів у їх сукупності.

Згідно ст. 19 Конституції України,
органи державної влади та органи
місцевого самоврядування, їх посадові
особи зобов'язані діяти лише на
підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Відповідно до ч. 3 ст. 2 КАС України, у
справах щодо оскарження дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень суд перевіряє чи вчинені
вони на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, визначений Конституцією і
законами України.

З огляду на вищезазначене, суд першої
інстанції прийшов до обґрунтованого
висновку, що позовні вимоги не
підлягають задоволенню.

При цьому апеляційна скарга не містить
інших посилання на обставини,
передбачені статтями 202 - 204 Кодексу
адміністративного судочинства
України, за яких рішення суду підлягає
скасуванню.

Доводи, викладені заявником в
апеляційній скарзі були предметом
дослідження суду першої інстанції і не
знайшли свого належного підтвердження.

Вказані в апеляційній скарзі
процесуальні порушення не призвели до
неправильного вирішення справи і не є
підставою для скасування судового
рішення.

Зважаючи на вищевикладене, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції
вірно встановив фактичні обставини
справи, дослідив наявні докази, дав їм
належну оцінку та прийняв законне та
обґрунтоване рішення у відповідності з
вимогами матеріального та
процесуального права, в зв'язку з чим
апеляційна скарга залишається без
задоволення, а постанова суду першої
інстанції -без змін.

На підставі викладеного, керуючись
ст.ст.4, 8-11, 160, 196, 198, 200, 205, 207, 212, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів,

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_2 - залишити без
задоволення.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 листопада 2013
року - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення та може бути оскаржена
протягом двадцяти днів із дня
складання у повному обсязі, тобто з 18
березня 2014 року шляхом подачі
касаційної скарги до Вищого
адміністративного суду України у
порядку ст.212 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя:
Г.В.Земляна

Судді:
Н.І. Горбань

М.В. Межевич

Головуючий суддя
Земляна Г.В.

Судді:
Горбань Н.І.

Межевич М.В.