Справа № 2а-8219/10/1470
Суддя: Рецебуринський Ю.Й.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"26" березня 2014 р. м. Київ
К/800/23902/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

Головуючого
Рецебуринського Ю.Й.,

Суддів
Ємельянової В.І.,

Олексієнка М.М.,

розглянувши в порядку письмового
провадження касаційну скаргу ОСОБА_2 на
постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 квітня 2013
року у справі за позовом ОСОБА_2 до
Територіального Управління Державної
судової адміністрації України в
Миколаївській області (далі - ТУ ДСА в
Миколаївській області), Державної
судової адміністрації України,
Головного Управління Державного
казначейства у Миколаївській області,
Державного казначейства України,
Державної податкової адміністрації
України про визнання дій
Територіального Управління Державної
судової адміністрації України в
Миколаївській області щодо утримання
податку з нарахованої вихідної
допомоги неправомірними; стягнення з
Державного казначейства України в
особі його Головного Управління у
Миколаївській області 9414 грн 60 коп.,
утриманих в якості податку з доходів
фізичних осіб з вихідної допомоги
судді у відставці,

В С Т А Н О В И В:

У листопаді 2010 року ОСОБА_2 звернувся до
суду з адміністративним позовом, в
якому просив визнати протиправними дії
ТУ ДСА в Миколаївській області щодо
утримання податку з нарахованої
вихідної допомоги та стягнути з
Державного казначейства України в
особі його Головного управління у
Миколаївській області 9414 грн 60 коп.,
утриманих в якості податку з доходів
фізичних осіб з вихідної допомоги
судді у відставці.

В обґрунтування позовних вимог
зазначав, що всупереч частині третій
статті 43 Закону України «Про статус
суддів», з виплаченої йому вихідної
допомоги був незаконно утриманий
податок.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 4 квітня 2011
року позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії ТУ ДСА
України в Миколаївській області щодо
утримання податку на нараховану
вихідну допомогу ОСОБА_2 на суму 9414 грн
60 коп. Стягнуто на користь позивача з
Державного бюджету України (з рахунків
Державного казначейства України)
надмірно сплачений податок з доходів
фізичних осіб з вихідної допомоги
судді у відставці у сумі 9414 грн 60 коп. В
решті позовних вимог відмовлено.

Постановою Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 квітня
2013 року скасовано постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 4 квітня 2011
року, прийнято нове рішення про відмову
в задоволенні позовних вимог.

У касаційній скарзі позивач,
посилаючись на порушення судом
апеляційної інстанції норм
матеріального та процесуального права,
просить скасувати ухвалене ним судове
рішення та залишити в силі рішення суду
першої інстанції.

Справа вирішується в порядку
письмового провадження за наявними у
ній матеріалами відповідно до статті 222
Кодексу адміністративного судочинства
України, оскільки відсутні клопотання
осіб, які беруть участь у справі, про
розгляд справи за їх участю.

З'ясувавши обставини справи,
перевіривши правильність застосування
судами першої та апеляційної інстанцій
норм матеріального та процесуального
права згідно статті 220 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів приходить до
наступних висновків.

Судами встановлено, що постановою
Верховної Ради України від 4 березня 2010
року ОСОБА_2 звільнено з посади судді
Заводського районного суду м.
Миколаєва у зв'язку з поданням заяви
про відставку.

У червні 2010 року ТУ ДСА України в
Миколаївській області позивачу було
нараховано вихідну допомогу у розмірі
62764 грн, з якої відраховано до бюджету
податок з доходів фізичних осіб у сумі
9494 грн 60 коп. та фактично виплачено 53349
грн 40 коп.

Частиною 3 статті 11 Закону України «Про
статус суддів» від 15 грудня 1992
року №2862-ХІІ (далі - Закон №2862-ХІІ), який
діяв на час спірних правовідносин,
передбачено, що гарантії незалежності
судді, включаючи заходи його правового
захисту матеріального та соціального
забезпечення, передбачені цим Законом,
поширюються на всіх суддів України і не
можуть бути скасовані чи знижені
іншими нормативними актами України і
Автономної Республіки Крим.

Відповідно до частини 3 статті 43 Закону
№2862-ХІІ, судді, який пішов у відставку,
виплачується вихідна допомога без
сплати податку у розмірі місячного
заробітку за останньою посадою за
кожен повний рік роботи на посаді
судді, але не менше шестимісячного
заробітку. Таким чином, розмір вихідної
допомоги є складовою частиною гарантій
незалежності суддів.

Відповідно до пункту 3.1 статті 3 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб» від 22 травня 2003 року
№889-IV із змінами та доповненнями (далі -
Закон №889-IV), об'єктом оподаткування є
загальний місячний оподаткований
дохід, до складу якого включаються
доходи у вигляді заробітної плати, інші
виплати та винагороди, нараховані
(виплачені) платнику податку.

Пункт 4.3 статті 4 Закону №889-IV
передбачає перелік доходів, які не
включаються до складу загального
місячного або річного оподатковування
доходу. Вихідна допомога суддям у цьому
переліку прямо не визначена. Однак,
згідно з підпунктом 4.3.1 пункту 4.3 статті
4 Закону №889-IV, до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу платника
податку не включається сума державної
матеріальної та соціальної допомоги у
вигляді адресних виплат коштів згідно
із законом. На відмінність від
заробітної плати, вихідна допомога не є
винагородою за конкретну виконану
роботу за певний проміжок часу за
трудовим договором. Вихідна допомога -
це особлива форма соціального
забезпечення суддів, зміст якої
полягає у гарантованій державою,
звільненій від сплати податків
грошовій виплаті, що слугує
забезпеченню належного матеріального
утримання судді, в тому числі після
звільнення від виконання обов'язків
судді. Дана виплата спрямована на
забезпечення гідного його статусу
життєвого рівня, оскільки суддя
обмежений у праві заробляти додаткові
матеріальні блага, про що зазначив
Конституційний Суд України у своїх
рішеннях від 1 грудня 2004 року та 11
жовтня 2005 року.

Враховуючи те, що виплата вихідної
допомоги є соціальною виплатою суддям,
гарантованою державою та встановленою
Законом №2862-ХІІ, яка не входить до
складу заробітної плати, то її сума не
може включатись до складу загального
місячного або річного
оподатковуваного доходу платника
податку, а тому обкладенню податком з
доходів фізичних осіб не підлягає.

За таких обставин, суд першої інстанції
дійшов до обґрунтованого висновку про
те, що з вихідної допомоги позивача, яка
відноситься до державної матеріальної
допомоги, неправомірно утримано
прибутковий податок, оскільки це
суперечить частині третій статті 43
Закону України «Про статус суддів» та
підпункту 4.3.1 пункту 4.3 статті 4 Закону
України «Про податок з доходів
фізичних осіб».

Отже, судом апеляційної інстанції були
неправильно застосовані норми
матеріального права, що призвело до
невірного вирішення справи, у зв`язку з
чим його рішення підлягає скасуванню.

За правилами статті 226 Кодексу
адміністративного судочинства України
суд касаційної інстанції скасовує
судове рішення суду апеляційної
інстанції та залишає в силі рішення
суду першої інстанції, яке ухвалено
відповідно до закону і скасоване або
змінене помилково.

Керуючись статтями 222, 223, 226, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд

У Х В А Л И В:

Касаційну скаргу ОСОБА_2 задовольнити.

Постанову Одеського апеляційного
адміністративного суду від 2 квітня
2013 року скасувати, постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 4 квітня 2011
року залишити в силі.

Ухвала набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі та
оскарженню не підлягає.

Головуючий
Ю.Й. Рецебуринський

Судді
В.І. Ємельянова

М.М. Олексієнко