Справа № 2а-5058/12/1370
Суддя: Макарик В.Я.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 березня 2014 року
Справа
№ 168692/12

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого судді -
Макарика В.Я.

суддів -
Глушка І.В. Большакової О.О.

за участю секретаря судового засідання
- Ливак М.М.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_1 міського центру
зайнятості на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
14.09.2012р. по справі № 2а-5058/12/1370 за
позовом ОСОБА_1 міського центру
зайнятості до ОСОБА_2 про
стягнення коштів з виплати за участь в
оплачуваних громадських роботах,

В С Т А Н О В
И В:

11.06.2012 року ОСОБА_1 міський центр
зайнятості звернувся з
адміністративним позовом до
Львівського окружного
адміністративного суду про стягнення
коштів з відповідача ОСОБА_2 в сумі
3212,43 грн., в т.ч. отриманої допомоги по
безробіттю в сумі 1840,13 грн. та 1372,30 грн.
-виплати за участь в оплачуваних
громадських роботах.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 14.09.2012р., у
задоволенні позову відмовлено
повністю.

Не погодившись із постановою суду
першої інстанції, позивач ОСОБА_1
міський центр зайнятості оскаржив її
в апеляційному порядку та просить
скасувати постанову суду першої
інстанції та ухвалити нове рішення про
задоволення позовних вимог. Апелянт
свої вимоги мотивує тим, що судом 1
інстанції неповно з'ясовано обставини
справи, висновки суду не відповідають
обставинам справи, висновки суду
вважає необґрунтованими з підстав
викладених в апеляційній скарзі, та
порушено норми матеріального та
процесуального права. Зокрема апелянт
покликається на те, що відповідно до
Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування на випадок
безробіття»відповідачу - ОСОБА_2, було
надано статус безробітного та
призначено допомогу по безробіттю.
Однак після надання йому такого
статусу відповідач отримував інші
доходи, оскільки перебував у трудових
відносинах як найманий працівник з
Фермерським господарством «Аделаїда»з
07.05.2011 р. по 21.10.2011р. Вважає, що
нарахована та виплачена відповідачу
сума допомоги по безробіттю за період з
11.07.2011 р. по 01.12.2011 р. в розмірі 1840,13 грн.
та 1372,30 грн. за участь в оплачуваних
громадських роботах підлягає
поверненню.

Представник відповідача ОСОБА_2 в
судове засідання на виклик суду не
з'явився, що не перешкоджає розгляду
справи у його відсутності згідно із ч.4
ст. 196 КАС України.

Перевіривши матеріали справи,
правильність застосування судом
першої інстанції норм матеріального і
процесуального права, правової оцінки
обставин у справі, обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційна
скарга задоволенню не підлягає
виходячи з наступного.

Як стверджується матеріалами справи та
встановлено у судовому засіданні ,що
відповідач ОСОБА_2, 07.05.2011 року
звернувся з заявою до Фермерського
господарства «Аделаїда»про прийняття
на роботу для виконання сезонних робіт.
Відповідач стверджує, що разом із
заявою про прийняття на роботу, ним, на
вимогу роботодавця було написано заяву
на звільнення без зазначення дати і
підпису. Цього ж дня було видано
розпорядження № 55-К про прийняття його
на роботу. Запис у трудову книжку
відповідача про виконання сезонних
робіт не здійснювався, адже відповідач
не надав трудової книжки. Відповідно до
письмових пояснень, наданих
Фермерським господарством «Аделаїда»,
ОСОБА_2, фактично числився працівником
господарства, але за період з 07.05.2011
року по 21.10.2011 року він не відпрацював
ні одного дня і заробітна плата йому не
нараховувалась.

11 липня 2011р. ОСОБА_2, звернувся до ОСОБА_1
міського центру зайнятості та подав
заяву про надання статусу
безробітного. Текст заяви
формалізований, відповідає
встановленому зразку і містить,
зокрема, інформацію про те, що заявник
не працює на умовах повного або
неповного робочого дня (а.с. 7).
Аналогічне твердження наведене у
повідомленні щодо не зайняття шукачем
роботи окремим видами трудової
діяльності (а.с. 8).

Як видно з матеріалів справи ,що
відповідач визнав, що не повідомив
працівника центру зайнятості про те, що
був прийнятий на виконання сезонних
робіт до Фермерського господарства
«Аделаїда», оскільки вважав, що такий
договір вже припинився, адже на роботу
він не вийшов і заробітної плати не
отримував.

Згідно з даними ОСОБА_1 міського центру
зайнятості за період з 11 липня 2011 р. по 01
грудня 2011 р. відповідачу нараховано та
виплачено 1840,13 грн. допомоги по
безробіттю. Крім цього ОСОБА_2, брав
участь в оплачуваних громадських
роботах, витрати на оплату яких
становлять 1372,30 грн., що
підтверджується довідкою про суму
виплачених коштів. Розмір та фактичне
отримання зазначеної суми відповідач
не заперечує.

Після завершення виплати допомоги
ОСОБА_1 міським центром зайнятості
отримано інформацію про отримання
доходу відповідачем в період
перебування на обліку як безробітного.
В результаті централізованого обміну
інформації ОСОБА_1 міського центру
зайнятості з відомостями Пенсійного
фонду України, шляхом звіряння
інформації виявлено факт незаконного
отримання коштів, як допомоги по
безробіттю, гр. ОСОБА_2,, що полягає в
приховуванні відомостей про те, що
ОСОБА_2 перебуваючи на обліку у ОСОБА_1
міському центрі зайнятості з 11.07.2011 р.
по 01.12.2011 р. перебував у трудових
відносинах, як найманий працівник, з
Фермерським господарством «Аделаїда»з
07.05.2011 р. по 21.10.2011 р. і отримував
допомогу по безробіттю в сумі 1840,13 грн.
Крім цього ОСОБА_2 брав участь в
оплачуваних громадських роботах,
витрати на оплату яких становлять 1372,30
грн. На підставі даних відомостей було
видано Акт №42 від 14.03.2012 року.

Наказом від 27.03.2012р. № 48 директор ОСОБА_1
міського центру зайнятості наказав
підлеглим здійснити розрахунок та
вжити заходів до повернення отриманої
допомоги з безробіття в результаті
неповідомлення про працевлаштування у
Фермерському господарстві «Аделаїда».

28 березня 2012р. відповідачу надіслано
претензію з вимогою упродовж 15 днів
повернути кошти. Однак відповідач дану
претензію проігнорував та гроші не
повернув.

Матеріалами справи стверджується, що
суд першої інстанції вирішуючи спір,
виходив з того, що відповідно до ст. 24
Кодексу законів про працю України
укладення трудового договору
оформляється наказом чи
розпорядженням власника або
уповноваженого ним органу про
зарахування працівника на роботу.
Оскільки 07.05.2011р. ОСОБА_2, написав заяву
про прийняття на роботу у ФГ
«Аделаїда»і було видано розпорядження
№ 55-К про прийняття його на сезонні
роботи робітником, між сторонами
виникли трудові правовідносини.

Проте, до роботи ОСОБА_2 так і не став.
Оскільки при прийнятті на роботу він
написав також і заяву про звільнення,
та був переконаний, що роботодавець
скористається нею і звільнить його за
власним бажанням. ОСОБА_2 фактично
числився працівником господарства до
21.10.2011 року. За цей час він не
відпрацював жодного дня і заробітна
плата йому не нараховувалась.

11 липня 2011р. ОСОБА_2, звернувся до ОСОБА_1
міського центру зайнятості та подав
заяву про надання статусу
безробітного, в якій повідомив, що не
працює на умовах повного або неповного
робочого дня. На цей час ОСОБА_2 був
переконаний, що трудові відносини між
ним та ФГ «Аделаїда»припинилися.

Колегія суддів погоджується з думкою
суду першої інстанції що у ОСОБА_2,
були для цього підстави, оскільки він
не виконував жодної роботи, не
отримував заробітної плати, не мав
запису в трудовій книжці, і колишній
роботодавець його не турбував. Відтак,
повідомляючи центр зайнятості про
відсутність роботи, ОСОБА_2, не
зазначав неправдивих відомостей та не
мав наміру отримати допомогу по
безробіттю протиправно. А тому
відсутність такого умислу дає підстави
вважати, що ОСОБА_2, не подавав
неправдивих даних державному органу що
спрямовані незаконне та безпідставне
отримання допомоги по безробіттю.

В зв'язку з вищевикладеним, колегія
суддів вважає, що суд першої інстанції,
вирішуючи даний спір, на підставі
правильно встановлених обставин
справи та визначених їм правовідносин,
прийшов до обґрунтованих і законних
висновків. Доводи апеляційної скарги
не спростовують висновків суду першої
інстанції і не свідчать про порушення
судом норм матеріального чи
процесуального права, які призвели до
неправильного вирішення справи і
відповідно до ст. 200 Кодексу
адміністративного судочинства України
не можуть бути підставою для
скасування рішення суду першої
інстанції.

Тобто, постанова суду першої інстанції
відповідає вимогам ст. 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
щодо вимог законності та
обґрунтованості судових рішень, і
підстав для її скасування і відповідно
задоволення апеляційної скарги
колегія суддів не вбачає.

Керуючись ст. ст. 160, 195, 196, ст. 198, ст. 200,
ст. 205, ст. 206, 254 КАС України, Львівський
апеляційний адміністративний суд, -

У Х В А Л И
В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 міського
центру зайнятості залишити без
задоволення, а постанову Львівського
окружного адміністративного суду від
14.09.2012р. у справі № 2а-5058/12/1370 - без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
її проголошення та може бути оскаржена
до Вищого адміністративного суду
України протягом двадцяти днів шляхом
подання касаційної скарги
безпосередньо до суду касаційної
інстанції.

Головуючий суддя:
В.Я.Макарик

Судді:
І.В.Глушко

О.О.Большакова

Повний текст ухвали складений 25
березня 2014 року.