Справа № 826/15668/13-а
Суддя: Безименна Н.В.
Дата ухвалення: 2014-03-11 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Добрянська Я.І.
Суддя-доповідач: Безименна Н.В.
ПОСТАНОВА

Іменем України

11 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду в
складі:

головуючого судді: Безименної
Н.В.,

суддів: Аліменка В.О.
та Бєлової Л.В.,

при секретарі Проценко А.О.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні справу за апеляційною
скаргою Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 на постанову Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 листопада 2013 року у справі за позовом
Фізичної особи-підприємця ОСОБА_3 до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м. Києва
Державної податкової служби про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року позивач звернулася в
Окружний адміністративний суд м. Києва
звернулася в Окружний
адміністративний суд з позовом до
Державної податкової інспекції у
Святошинському районі м. Києва
Державної податкової служби, в якому
просила визнати протиправним та
скасувати у повному обсязі податкове
повідомлення - рішення № від
14.06.2013 року.

Постановою Окружного
адміністративного суду міста Києва від
21 листопада 2013 року позов задоволено
частково, а саме: визнано протиправним
та скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві від 14.06.2013 р. №
в частині донарахованого
зобов'язання з податку на додану
вартість за основним платежем в сумі 3
143,03 грн., та в частині застосованих
штрафних (фінансових) санкцій в сумі
785,76 грн.; стягнуто з Державного бюджету
України на користь Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 судові витрати у
відсотковому співвідношенні,
пропорційно до задоволених позовних
вимог, в розмірі 39,29 грн. за рахунок
бюджетних асигнувань Державної
податкової інспекції у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві; в іншій
частині позовних вимог відмовлено.

Задовольняючи частково позов, суд
першої інстанції послався на те, що
відповідачем в оскаржуваному
податковому повідомленні-рішенні від
14.06.2013 р. № було необґрунтовано, а
відповідно протиправно визначено
позивачу суму грошового зобов'язання з
податку на додану вартість в частині
основного платежу - 3 143,03 грн., та в
частині штрафних (фінансових) санкцій -
785,76 грн., з урахуванням невідомої
податкової накладної № 436 від 31.01.2013
року на суму 18 858,19 грн. в т.ч. ПДВ - 3 143,03
грн., яку контрагент позивача ТОВ
«Метабо Україна» на ім'я позивача
взагалі не виписував, а товар на
вказану суму позивачем у ТОВ «Метабо
Україна» не придбавався.

В частині відмови в задоволенні позову,
Окружний адміністративний суд м. Києва
мотивував своє рішення тим, що
позивачем, ні до перевірки, ні до
матеріалів справи не було надано
передбачених чинним законодавством
документів (доказів) на підтвердження
фактичності (реальності здійснення)
господарських операцій з контрагентом
ТОВ «Метабо Україна» ()
щодо надання останнім на користь ФОП
ОСОБА_3 послуг з поставки-продажу
товару (станків, комплектуючих та
іншого), зокрема: товарно-транспортних
накладних, дорожніх листів,
довіреностей на одержання товару.

Не погоджуючись із судовим рішенням,
позивач звернулася із апеляційною
скаргою, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції в
частині відмови у задоволенні позовних
вимог та прийняти в цій частині нову
постанову, якою позов задовольнити
повністю. В обґрунтування вимог
апеляційної скарги апелянт
посилається на те, що постанова суду
першої інстанції є незаконною,
висновки, що були зроблені судом не
відповідають обставинам справи,
зокрема, судом не враховано надані
докази та не зазначено мотивів їх
неврахування.

Відповідно до ч. 1 ст. 195 КАС України суд
апеляційної інстанції переглядає
судові рішення суду першої інстанції в
межах апеляційної скарги.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши матеріали справи, доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає необхідним апеляційну скаргу
задовольнити, постанову скасувати та
постановити нову постанову, якою
позовні вимоги задовольнити в повному
обсязі, виходячи з наступного.

У відповідності до п.п. 3, 4 ч. 1 ст. 202 КАС
України суд апеляційної інстанції
скасовує рішення суду першої інстанції
та ухвалює нове якщо встановить
невідповідність висновків суду
обставинам справи та порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

З матеріалів справи вбачається, що
Державною податковою інспекцією у
Святошинському районі м. Києва ДПС
(правонаступником якої є Державна
податкова інспекція у Святошинському
районі Головного управління
Міндоходів у м. Києві) було проведено
документальну позапланову виїзну
перевірку позивача Фізичної особи -
підприємця ОСОБА_3 (реєстраційний
номер облікової картки платника
податків НОМЕР_2) з питань правильності
нарахування податкових зобов'язань та
податкового кредиту з податку на
додану вартість за період з 01.01.2013 р. по
31.01.2013 р.

За результатами зазначеної перевірки
відповідачем було складено Акт
перевірки від 27.04.2013 р. № 237/384/17-20/НОМЕР_2,
в якому встановлені порушення
позивачем вимог п. 198.3 ст. 198 Податкового
кодексу України щодо завищення
податкового кредиту на загальну суму 32
573,76 грн., сформованого за наслідками
правовідносин із контрагентом ТОВ
«Метабо Україна» ().

На підставі висновків Акта перевірки,
відповідачем було винесено податкове
повідомлення-рішення: від 14.06.2013 р. №
, яким позивачу донараховано суму
грошового зобов'язання з податку на
додану вартість у загальному розмірі 40
717,20 грн., з яких: за основним платежем - 32
573,76 грн., та за штрафними (фінансовими)
санкціями - 8 143,44 грн.

За наслідками оскарження позивачем
зазначеного податкового
повідомлення-рішення в
адміністративному порядку до
податкових органів вищих інстанцій,
скарги позивача були залишені без
задоволення, а оскаржуване рішення -
без змін.

На думку колегії суддів,
відмовляючи в задоволенні частини
позовних вимог, суд першої інстанції
неправомірно погодився з висновком
податкового органу про те, що оскільки
позивачем не було надано до перевірки
передбачені чинним законодавством
документів на підтвердження
фактичності (реальності здійснення)
господарських операцій з контрагентом
ТОВ «Метабо Україна» ()
щодо надання останнім на користь ФОП
ОСОБА_3 послуг з поставки-продажу
товару, оскаржуване податкове
повідомлення - рішення є обґрунтованим,
виходячи з наступного.

Відповідно до пп.139.1.9 п.139.1 ст.139
Податкового кодексу України не
включаються до складу витрат витрати,
не підтверджені відповідними
розрахунковими, платіжними та іншими
первинними документами, обов'язковість
ведення і зберігання яких передбачена
правилами ведення бухгалтерського
обліку та нарахування податку.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до підпункту абз. 1
п. 201.10 ст. 201 Податкового кодексу
України є податкова накладна, яка
видається платником податку, який
поставляє товари (послуги), на вимогу їх
отримувача.

На думку колегії суду, податковий
орган, а також і суд першої інстанції
необґрунтовано не прийняв до уваги
надані позивачем первинні документи,
якими підтверджується реальне
здійснення господарської діяльності
за взаємовідносинами позивача з ТОВ
«Метабо Україна», оскільки надані
позивачем первинні документи
відповідають вимогам Закону України
«Про бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні» та відповідно до
ст. 9 зазначеного закону є підставою для
бухгалтерського обліку господарських
операцій та фіксують факти здійснення
господарських операцій.

Так, на підтвердження факту здійснення
господарської операції між позивачем
та ТОВ «Метабо Україна» були надані
наступні первинні документи: договір
поставки, укладений між позивачем та
контрагентом ТС «Метабо Україна» №
13573-050908 від 05.09.2008 року; видаткові та
податкові накладні за період з 09.01.2013
року до 30.01.2013 року; податкову
декларацію з ПДВ позивача за січень 2013
року та додаток № 5 до декларації;
реєстр виданих та отриманих податкових
накладних позивача за січень 2013 року;
виписки із банківського рахунку
позивача, відкритого у ПАТ КБ
«Правекс-Банк» № 8694 за січень 2013
року, лютий 2013 року, березень 2013 року,
квітень 2013 року; договір оренди
нежитлового приміщення № 649 від 13.12.2012
року, укладеного між TOB «Євростиль»
(орендодавець) та позивачем (орендар);
Акт прийняття-здачі приміщень (додаток
Б до договору); план розміщення
орендованого приміщення (додаток А до
договору); Акт звірки розрахунків між
позивачем та контрагентом за період з
01.01.2013 року по 30.06.2013 року.

При цьому, колегія суддів не
погоджується з висновками суду першої
інстанції про обов'язковість наявності
товарно-транспортної накладної,
подорожніх листів чи транспортних
накладних, оскільки відповідно до
законодавства України наявність
товарно-транспортної накладної є
обов'язковою для водія юридичної особи
або фізичної особи-підприємця, що
здійснює вантажні перевезення на
договірних умовах. У випадку якщо
юридична особа здійснює вантажні
перевезення для власних потреб,
обов'язкова наявність
товарно-транспортної накладної не
вимагається, а достатньо наявності
видаткової накладної або іншого
документу, що підтверджує право
власності на вантаж.

Колегія суддів звертає увагу на те, що
позивачем не раз було наголошено, що
вивіз товару здійснювався ним
самостійно на власному транспорті, а
тому товарно-транспортна накладна чи
подорожніх листів чи транспортних
накладних для нього не є обов'язковою.

До того ж, як вбачається з матеріалів
справи позивач має посвідчення водія
серія НОМЕР_3 категорії В, а також
починаючи з 23.08.2011 року до 30.10.2013 року
позивач був власником автомобіля марки
FIAT (фіат) модель Doblo, тим - вантажний
малотоннажний фургон - В, що
підтверджується копією свідоцтва про
реєстрацію транспортного засобу серія
НОМЕР_4, виданого ВРЕВ-1 УДАІ в м. Києві
23.08.2011 року на ім'я позивача.

Крім того, судом першої інстанції не
враховано, що статтею 18 Закону України
«Про державну реєстрацію юридичних
осіб та фізичних осіб - підприємців»
встановлено що, якщо відомості, які
підлягають внесенню до Єдиного
державного реєстру юридичних осіб та
фізичних осіб - підприємців, були
внесені до нього, то вони вважаються
достовірними і можуть бути використані
у спорі з третьою особою, доки до них не
внесено відповідних змін. Якщо
відомості, які підлягають внесенню до
цього реєстру, є недостовірними і були
внесені до нього, то третя особа може
посилатися на них у спорі як на
достовірні, за винятком випадків, коли
вона знала або могла знати про те, що
такі відомості є недостовірними.

На момент складання податкових
накладних контрагент позивача був
зареєстрований як юридична особа та
платник ПДВ у встановленому законом
порядку (свідоцтво про реєстрацію
платника ПДВ контрагента TOB «Метабо
Україна» № 200017888 (бланк НБ № 467322) від
11.01.2012 року, видане ДПІ у
Києво-Святошинському районі).

Також, колегія суддів звертає увагу на
те, що чинне законодавство України не
ставить в залежність виникнення у
платника ПДВ права на податковий
кредит від дотримання вимог
податкового законодавства іншим
суб'єктом господарювання.

При цьому, у постановах Верховного Суду
України від 9 вересня 2008 року у справі №
21-500во08, від 1 червня 2010 року у справі №
21-573во10 Судова палата в
адміністративних справах Верховного
Суду України дійшла висновку, що якщо
контрагент не виконав свого
зобов'язання щодо сплати податку до
бюджету, то це тягне відповідальність
та негативні наслідки саме для цієї
особи. Зазначені обставини не є
підставою для позбавлення платника
податку права на відшкодування ПДВ у
випадку, коли останній виконав усі
передбачені законом умови стосовно
отримання такого відшкодування та має
необхідні документальні підтвердження
розміру свого податкового кредиту.

Крім того, наведена позиція
узгоджується із практикою
Європейського Суду з прав людини. Так, у
справі «БУЛВЕС» АД проти Болгарії»
(заява № 3991/03) Європейський Суд з прав
людини у своєму рішенні від 22 січня 2009
року зазначив, що платник податку не
повинен нести наслідків невиконання
постачальником його зобов'язань зі
сплати податку і в результаті
сплачувати ПДВ другий раз, а також
сплачувати пеню. На думку Суду, такі
вимоги стали надмірним тягарем для
платника податку, що порушило
справедливий баланс, який повинен
підтримуватися між вимогами
суспільного інтересу та вимогами
захисту права власності.

Враховуючи вищевикладене, а також те,
що відповідачем, всупереч ч. 2 ст. 71 КАС
України, не надано суду будь-яких
доказів, які покладено в основу
висновків акту перевірки на
підтвердження відсутності факту
реальності господарських операцій,
вчинених позивачем із вказаним
контрагентом, суд першої інстанції
дійшов до помилкового висновку про
часткове задоволення позову.

Керуючись ст. ст. 195, 196, 198, 202, 205, 206, 212, 254
КАС України, колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу Фізичної
особи-підприємця ОСОБА_3 - задовольнити.

Постанову Окружного адміністративного
суду міста Києва від 21 листопада 2013
року - скасувати та постановити нову,
якою позов Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 до Державної податкової
інспекції у Святошинському районі
м. Києва Державної
податкової служби про визнання
протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення -
задовольнити.

Визнати протиправним та скасувати у
повному обсязі податкове повідомлення
- рішення від 14.06.2013 року № .

Стягнути з Державного бюджету України
на користь Фізичної особи-підприємця
ОСОБА_3 судовий збір у розмірі 367. 89 грн.
(триста шістдесят сім грн.. вісімдесят
дев'ять коп.).

Постанова набирає законної сили з
моменту проголошення та може бути
оскаржена протягом двадцяти днів в
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України.

Повний текст постанови виготовлено 17
березня 2014 року.

Головуючий суддя:
Н.В. Безименна

Судді:
В.О. Аліменко

Л.В. Бєлова

Головуючий суддя

Безименна Н.В.

Судді:

Бєлова Л.В.

Аліменко В.О.