Справа № 1323/6959/2012
Суддя: Кузьмич С.М.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ЛЬВІВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

18 березня 2014 року
Справа № 876/11934/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд в складі:

головуючого-судді Кузьмича
С. М.,

суддів Улицького
В. З., Гулида Р. М.,

за участю секретаря
Корнієнко О. А.

третьої особи ОСОБА_1

третьої особи ОСОБА_2

третьої особи ОСОБА_3

розглянувши в відкритому судовому
засіданні в місті Львові апеляційну
скаргу ОСОБА_4 на постанову Стрийського
міськрайонного суду Львівської
області від 3 вересня 2013року у справі №
1323/6959/2012 за позовом ОСОБА_5 до
Виконавчого комітету Моршинської
міської ради, за участю третіх осіб
третіх осіб: ОСОБА_4,ОСОБА_6 про
скасування рішення виконавчого
комітету селищної ради,

в с т а н о в и в :

В грудні 2012 позивач звернувся з позовом
до Виконавчого комітету Моршинської
міської ради, за участю третіх осіб
третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_6 про
скасування рішення виконавчого
комітету селищної ради №174 від 20
листопада 1990 року.

3 вересня 2012 року постановою
Стрийського міськрайонного суду
Львівської області позов задоволено.

Вказане рішення оскаржила третя особа
ОСОБА_4, яка вважає, що суд ухвалив
необґрунтоване рішення. Вважає, що має
місце неповне з'ясування обставин
справи та порушення норм матеріального
і процесуального права. Просить
скасувати постанову суду та прийняти
нову якою в позові відмовити.

Зокрема вказує на те, що виходячи з
підстав і предмету заявленого позову,
між позивачем та ОСОБА_4 виник
цивільний спір, а правовідносини, що
склалися між сторонами, є
цивільно-правовими та не можуть бути
предметом спору у адміністративному
процесі, оскільки, в даному випадку
наявний спір про право, зокрема про
цивільне право права власності на
реконструйований об'єкт - мансарду.

Згідно з матеріалами справи, позивач
оскаржив рішення виконавчого комітету
Моршинської селищної Ради народних
депутатів Львівської області від 20
листопада 1990 року № 174 «Про
затвердження акта про закінчення
будівництва мансарди в будинку по
АДРЕСА_1». Дане рішення є підставою для
реєстрації права власності та
отримання свідоцтва про право
власності.

Вважає, що позивач пропустила строк
звернення до суду. Позивачем не надано
суду будь-яких належних доказів та
обґрунтованих пояснень щодо
поважності причин пропуску строку
звернення до суду. Більш того, позивач
жодних клопотань про визнання
поважності таких причин пропуску перед
судом не заявляла, а відтак, в
матеріалах відсутня ухвала суду про
визнання причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду
поважними.

Оскаржуване рішення «Про затвердження
акта про закінчення будівництва
мансарди в будинку по АДРЕСА_1» № 174 від
20 листопада 1990 року прийнято
виконавчим комітетом Моршинської
селищної ради народних депутатів
Львівської області, а позов пред'явлено
до відповідача - виконавчого комітету
Моршинської міської ради Львівської
області.

Предметом оскарження є рішення
виконавчого комітету Моршинської
селищної ради народних депутатів від 20
листопада 1990 року № 174 «Про
затвердження акту про закінчення
будівництва мансарди в будинку по
АДРЕСА_1».

Станом на прийняття рішення існував
наступний порядок прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів.

Згідно положень постанови Ради
Міністрів УРСР від 12 березня 1981 року №
125 "Про приймання в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів" (далі
по тексту - Постанова), об'єкти,
закінчені будівництвом
(реконструкцією, розширенням)
пред'являються замовником
(забудовником) до приймання державним
приймальним комісіям. Відповідно до
пункту 2 Постанови, приймання в
експлуатацію жилих будинків
проводиться державними приймальними
комісіями.

На підставі вищевикладених положень,
та преамбули оскаржуваного рішення
такому рішенню передував акт про
закінчення будівництва і введення в
експлуатацію індивідуального
домоволодіння.

Датою введення об'єкта в експлуатацію
вважається дата підписання акта
державною приймальною комісією. Дані
положення закріплені в пункті 8
Постанови. Аналогічні вимоги щодо
порядку прийняття в експлуатації
закінчених будівництвом об'єктів
визначені в СНиП 3.01.04-87, що діяв на
момент прийняття оскаржуваного
рішення виконкому.

Згідно з матеріалами справи, поданий
державною приймальною комісією
вищевказаний акт по формі, змісту і
складу самої комісії відповідає
чинному на той час законодавству,
підписаний головою та усіма членами
комісії, будь-яких заперечень членів
державної приймальної комісії щодо
прийняття в експлуатацію об'єкту в
цілому або в частині не отримав, а тому
був затверджений рішенням виконкому і
підстав для відмови в його
затвердженні не було.

Відтак, з вищенаведеного зрозуміло, що
при прийнятті оскаржуваного рішення,
виконавчим комітетом Моршинської
селищної Ради народних депутатів було
дотримано порядок прийняття такого
роду рішень, вчинено дії у межах
наданих йому повноважень та у спосіб,
що передбачений чинним на той час
законодавством, а тому доводи позивача
щодо неправомірності прийнятого
рішення є необґрунтованими та
безпідставними, а висновки не
відповідають обставинам справи.

Представник апелянта в судовому
засіданні підтримав апеляційну скаргу
та дав пояснення аналогічні
викладеному в такій.

Представник позивача, в судовому
засіданні 11 лютого 2014 року, заперечив
щодо задоволення апеляційної скарги та
пояснив, що суд постановив законне
рішення.

В судове засідання 18 березня 2014 року
представник позивача не з'явився, хоча
належним чином був повідомлений про
дату час та місце розгляду справи,
позивач направила суду телеграму в
якій просила розгляд справи відкласти
у зв'язку із її хворобою. Суд, з
врахуванням наданих представником
пояснень щодо апеляційної скарги,
вирішив закінчити розгляд справи у
відсутності позивача та її
представника, які довели свою позицію
до суду.

Представники третіх осіб, в судовому
засіданні, підтримали подану
апеляційну скаргу.

Представник відповідача в судове
засідання не з'явився, хоча належним
чином був повідомлений про дату час та
місце розгляду справи, тому суд
розглянув справу у його відсутності.

Заслухавши доповідь судді Львівського
апеляційного адміністративного суду,
пояснення позивача та представників
третіх осіб, дослідивши матеріали
справи та обговоривши доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що апеляційну
скаргу слід задовольнити частково,
постанову суду скасувати, а позовну
заяву залишити без розгляду.

З матеріалів справи зрозуміло, що суд
першої інстанції ухвалою від 15 лютого
2013 року поновив позивачу строк
звернення до суду. Приймаючи таке
рішення суду першої інстанції виходив
з того, що позивач дізналася про
порушення своїх прав 20 лютого 2009 року
отримавши рішення виконавчого
комітету, а після того 22 квітня 2009 року
звернулася до суду з позовом про
визнання його незаконним. Справа
розглядалася Стрийським міськрайонним
судом за правилами цивільного
судочинства і ухвалою від 29 грудня 2012
року провадження, в частині, що
стосується оскарження згаданого
рішення закрито, оскільки дані вимоги
слід розглядати в порядку
адміністративного судочинства.

Аналізуючи заяву позивача про
поновлення строків звернення до суду
від 9 грудня 2013 року колегія суддів
звертає увагу на те, що позивач вважає,
що вона дізналася про порушення своїх
прав 20 лютого 2009 року, отримавши
рішення виконкому №174 від 20 листопада
1990 року, а 22 квітня 2009 року звернулася
до суду з позовом про визнання його
незаконним. Ухвалою від 29 грудня 2012
року провадження, в частині, що
стосується оскарження згаданого
рішення закрито.

Колегія суддів звертає увагу на ту
обставину, що суд першої інстанції не
дослідив належним чином поважність
пропуску звернення позивача до суду із
позовом.

На думку суду першої
інстанції,звернення позивача у 2009 році
в порядку цивільного судочинства до
суду про оскарження рішення №174 від 20
листопада 1990 року та перебування спору
на розгляді в суді до 29 грудня 2012 року
може бути визнано судом поважною
причиною для поновлення строку для
звернення до суду.

Однак суд першої інстанції не дослідив
питання, чи могла позивач раніше
дізнатися про порушення своїх прав.

Матеріалами справи та поясненнями
представників позивача та третіх осіб
стверджується, що позивач проживає в
АДРЕСА_1.

Суд апеляційної інстанції зауважує, що
рішення виконкому Моршинської
селищної ради №174 від 20 листопада 1990
року стосується затвердження акту про
закінчення будівництва мансарди в
будинку АДРЕСА_1

З врахуванням того, що позивач
безпосередньо проживає за вказаною
вище адресою та є співвласником
зазначеного будинку з 1977 року, вона
мала можливість дізнатися про рішення
№174 від 20 листопада 1990 року значно
раніше.

Нехтування позивачем своїми правами,
як співвласника будинку, суд
апеляційної інстанції, не може
розцінювати, як поважну причину для
поновлення строку звернення до суду.

Колегія суддів прийшла до переконання,
що позивач мала достатньо можливостей
дізнатися про порушення своїх прав
значно раніше ніж у 2009 році. Суд звертає
увагу на те, що на момент звернення
позивачем до суду вперше минуло майже 19
років, що є досить великим періодом, для
виявлення порушень своїх прав.

Відповідно до частини 1 статті 100 КАС
України адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд на підставі позовної
заяви та доданих до неї матеріалів не
знайде підстав для визнання причин
пропуску строку звернення до
адміністративного суду поважними, про
що постановляється ухвала.

Статтею 100 КАС України передбачено
можливість поновлення строку,
пропущеного з поважних причин. Таким
чином, закон пов'язує поновлення строку
з поважністю причин його пропуску.

Суд звертає увагу, що поважними
причинами визнаються лише такі
обставини, які є об'єктивно
непереборними та не залежать від
волевиявлення сторони і пов'язані з
дійсними істотними перешкодами чи
труднощами для своєчасного вчинення
сторонами процесуальних дій та
підтверджені належними доказами.

Обставини, на які покликається позивач,
не є поважними причинами пропуску
строку звернення до суду, оскільки не
перешкоджали зверненню до суду у
встановлений строк. Строк звернення до
суду пропущено з причин, які виникли з
волі позивача, а, отже, не є поважними.

Жодних належних та допустимих доказів
поважності причин пропуску строку
звернення до адміністративного суду,
які б унеможливлювали і не залежали б
від волі позивача своєчасно звернутись
за судовим захистом позивачем не
надано та судом не знайдено.

Згідно з пунктом 5 частини 1 статті 107
КАС України, суддя після одержання
позовної заяви з'ясовує чи подано
адміністративний позов у строк,
установлений законом (якщо подано
заяву про поновлення цього строку, та
чи є підстави для її задоволення).

Відповідно до частин 1, 2 статті 99 КАС
України, адміністративний позов може
бути подано в межах строку звернення до
адміністративного суду, встановленого
цим Кодексом або іншими законами. Для
звернення до адміністративного суду за
захистом прав, свобод та інтересів
особи встановлюється шестимісячний
строк, який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Під строком звернення до
адміністративного суду розуміється
строк, протягом якого особа має право
звернутися з адміністративним позовом
і розраховувати на одержання судового
захисту.

Дотримання цього строку є однією з умов
для реалізації права на позов у
публічно-правових відносинах. Вона
дисциплінує учасників цих відносин у
випадку, якщо вони стали спірними,
запобігає зловживанням, сприяє
стабільності діяльності суб'єктів
владних повноважень щодо виконання
своїх функцій та посиленню
громадського контролю за владою зі
сторони громадян. Відсутність цієї
умови приводила б до постійного
збереження стану невизначеності у
відносинах.

У відповідності до пункту 4 частини 1
статті 202 КАС України, суд апеляційної
інстанції скасовує рішення суду першої
інстанції та ухвалює нове якщо
встановить порушення норм
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи або питання.

Враховуючи викладене, колегія суддів
приходить до переконання, що доводи
апеляційної скарги є суттєвими та
наявні підстави для скасування рішення
суду першої інстанції

Керуючись статтями 99, 102, 160, 195, 196, 199, 205,
206, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_4 задовольнити
частково.

Постанову Стрийського міськрайонного
суду Львівської області від 3 вересня
2013року у справі № 1323/6959/2012 скасувати, а
позов ОСОБА_5 до Виконавчого комітету
Моршинської міської ради, за участю
третіх осіб третіх осіб: ОСОБА_4, ОСОБА_6
про скасування рішення виконавчого
комітету селищної ради - залишити без
розгляду.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили негайно після
проголошення та може бути оскаржена в
касаційному порядку безпосередньо до
Вищого адміністративного суду України
протягом 20-ти днів з дати складення в
повному обсязі.

Головуючий
Кузьмич С. М.

Судді
Улицький В. З.

Гулид Р. М.

Повний текст ухвали складений 21
березня 2014 року