Справа № 805/1875/14
Суддя: Хохленков О.В.
Дата ухвалення: 2014-03-13 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

13 березня 2014 р.
Справа №805/1875/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

час прийняття постанови: 15:55

Донецький окружний адміністративний
суд в складі :

головуючого судді Хохленкова О.В.

за участю секретаря судового засідання
Проніна Д.С.

розглянувши у відкритому судовому
засіданні позовну заяву
Красноармійської об'єднаної Державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області до Головного управління
юстиції в Донецькій області про
визнання дій державного виконавця
незаконними, скасування постанови від
16.12.2013 року про повернення виконавчого
документа та зобов'язання вчинити
певні дії,

за участю:

представника позивача: Міщанин А.В.

представника відповідача: Балдинюка
М.Ю., -

ВСТАНОВИВ :

Красноармійська об'єднана Державна
податкова інспекція Головного
управління Міндоходів у Донецькій
області (далі по тексту - позивач, або
ДПІ) звернулася до Донецького
окружного адміністративного суду з
позовною заявою до відділу примусового
виконання рішень управління державної
виконавчої служби про визнання дій
державного виконавця незаконними,
скасування постанови від 16.12.2013 року
про повернення виконавчого документа
та зобов'язання вчинити певні дії.

В обґрунтування позовних вимог позивач
зазначає, що постановою Донецького
окружного адміністративного суду від
06.04.2010 року по справі № 2а-5702/10/0570
задоволено позов Красноармійської ДПІ
про стягнення податкового боргу з
державного підприємства
«Селидіввугілля» у сумі 7012610,47 грн.

ДПІ був спрямований виконавчий лист №
2а-5702/10/0570 від 05.10.2010 р. до ВДВС.

Відповідачем було відкрите виконавче
провадження.

16.12.2013 року відповідачем було прийнято
постанову ВП № 22358936 про повернення
виконавчого документа стягувачеві на
підставі п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження», яку позивач
отримав 25.12.2013 року.

Позивачем була оскаржена вказана
постанова начальнику відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби.

31.01.2014 року до позивача надійшла
відповідь за результатом розгляду
скарги, відповідно до якої йому в
скарги було відмовлено.

Позивач вважає дії державного
виконавця незаконними, тому що, як на
підставу винесення оскаржуваної
постанови, відповідач посилається на
п.9 ч.1 ст.47 Закону України «Про
виконавче провадження», тоді як цією
нормою передбачено повернення
виконавчого документа стягувачу на
підставі встановленої, безпосередньо у
Законі, заборони звертати стягнення на
окреме майно чи кошти боржника

Позивач вважає, що заборони звертати
стягнення на окреме майно чи кошти
боржника Законом не встановлено, а тому
оскаржувана постанова винесена
безпідставно.

Також, звертає увагу на те, що як на
момент прийняття рішення судом про
стягнення з боржника податкового
боргу, так і на момент пред'явлення
виконавчого листа до стягнення 25.10.2010
року, норми Податкового кодексу
України на які посилається відповідач,
ще не діяли.

Просить скасувати постанову від 16.12.2013
року про повернення виконавчого
документа та зобов'язати відповідача
вчинити певні дії.

В судове засідання представник
позивача з'явився. Позовні вимоги
підтримав та просив їх задовольнити.

Представник відповідача у судове
засідання з'явився. Проти позову
заперечував та надав суду письмові
заперечення.

В позові просив відмовити.

Заслухавши представників сторін,
дослідивши подані документи і
матеріали виконавчого провадження,
всебічно і повно з'ясувавши фактичні
обставини, на яких ґрунтується позов,
об'єктивно оцінивши докази, які мають
юридичне значення для розгляду справи
і вирішення спору по суті, суд
встановив наступне.

Позивач - Красноармійська об'єднана
Державна податкова інспекція
Головного управління Міндоходів у
Донецькій області, є юридичною особою,
та суб'єктом владних
повноважень (а.с. 70-72).

Позов було висунуто до відділу
примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби.

Статтею 3 Закону України "Про державну
виконавчу службу" передбачено, що
органами державної виконавчої служби є
: Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
до складу якого входить відділ
примусового виконання рішень;
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень; районні, районні у містах,
міські (міст обласного значення),
міськрайонні відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції.

Тому, ухвалою суду від 13.03.2014 року в
якості належного відповідача було
притягнуто до справи Головне
управління юстиції в Донецькій області
(а.с.76).

Відповідач - Головне управління
юстиції в Донецькій області, є
юридичною особою, та
суб'єктом владних повноважень (а.с.69).

Відповідно до статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
завданням адміністративного
судочинства є захист прав, свобод та
інтересів фізичних та юридичних осіб у
сфері публічно-правових відносин від
порушень з боку, у тому числі, органів
державної влади. У справах щодо
оскарження рішень суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України.

Умови і порядок виконання рішень судів
та інших органів (посадових осіб), що
відповідно до закону підлягають
примусовому виконанню у разі
невиконання їх у добровільному порядку
визначає Закон України "Про виконавче
провадження".

Згідно статтею 1 зазначеного Закону
виконавче провадження, як завершальна
стадія судового провадження та
примусове виконання рішень інших
органів (посадових осіб) - це сукупність
дій органів і посадових осіб,
зазначених у цьому Законі, спрямованих
на примусове виконання рішень судів та
інших органів (посадових осіб), які
здійснюються на підставах, у спосіб та
в межах повноважень, визначених цим
Законом, іншими нормативно-правовими
актами, виданими відповідно до цього
Закону та інших законів, а також
рішеннями, що відповідно до цього
Закону підлягають примусовому
виконанню (далі - рішення).

Відповідно до статті 2 Закону України
"Про виконавче провадження" примусове
виконання рішень в Україні
покладається на Державну виконавчу
службу, яка входить до системи органів
Міністерства юстиції України.

Згідно із ч.1 ст.3 Закону України «Про
виконавче провадження», у випадках,
передбачених законом, рішення судів та
інших органів щодо стягнення коштів
виконуються податковими органами,
банками та іншими фінансовими
установами. Рішення зазначених органів
можуть виконуватися відповідно до
закону також іншими органами,
установами, організаціями, посадовими
особами та громадянами.

Статтею 3 Закону України "Про державну
виконавчу службу" передбачено, що
органами державної виконавчої служби є
: Департамент державної виконавчої
служби Міністерства юстиції України,
до складу якого входить відділ
примусового виконання рішень;
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції
Міністерства юстиції України в
Автономній Республіці Крим, головних
управлінь юстиції в областях, містах
Києві та Севастополі, до складу яких
входять відділи примусового виконання
рішень; районні, районні у містах,
міські (міст обласного значення),
міськрайонні відділи державної
виконавчої служби відповідних
управлінь юстиції.

Відповідно до ст. 5 Закону України №
606-Х1V державний виконавець зобов'язаний
вживати заходів примусового виконання
рішень, встановлених цим Законом.

Таким чином, відповідач у справі -
суб'єкт владних повноважень, на якого
чинним законодавством України
покладений обов'язок по примусовому
виконанню рішень.

Виконавчий лист № 2а-5702/10/0570 про
стягнення з боржника ДП
«Селидіввугілля» на користь
Красноармійської ДПІ грошових коштів
був виданий Донецьким окружним
адміністративним судом 05.10.2010 року
(а.с.5).

Відділом примусового виконання рішень
управління державної виконавчої
служби Головного управління юстиції у
Донецькій області 16.12.2013 р. прийнято
постанову ВП № 22358936 про повернення
виконавчого документа стягувачеві,
відповідно до якого виконавчий лист №
2а-5702/10/0570 виданий 05.10.2010 р. Донецьким
окружним адміністративним судом про
стягнення заборгованості з податку у
розмірі 7012610,47 грн. з ДП
«Селідіввугілля» на користь держави
повернуто стягувачу.

Дану постанову відповідач прийняв
керуючись п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону України
«Про виконавче провадження» та на
підставі листу Вищого
адміністративного суду України від
24.10.2013 р. № 1484/1243-13 (а.с. 4).

Відповідно до ч. 1 ст. 3 Закону України
«Про виконавче провадження» у
випадках, передбачених законом,
рішення судів та інших органів щодо
стягнення коштів виконуються органами
доходів і зборів, банками та іншими
фінансовими установами. Рішення
зазначених органів можуть
виконуватися відповідно до закону
також іншими органами, установами,
організаціями, посадовими особами та
громадянами.

Відповідно до п. 9 ч. 1 ст. 47 Закону
України «Про виконавче провадження»
виконавчий документ, на підставі якого
відкрито виконавче провадження, за
яким виконання не здійснювалося або
здійснено частково, повертається
стягувачу у разі, якщо наявна
встановлена законом заборона щодо
звернення стягнення на майно чи кошти
боржника, якщо у нього відсутнє інше
майно чи кошти, на які можливо звернути
стягнення, а також щодо проведення
інших виконавчих дій стосовно
боржника, що виключає можливість
виконання відповідного рішення.

Листом ВАСУ від 24.10.2013 року № 1484/12/13-13,
яким керувався відповідач при
прийнятті оскаржуваного рішення,
роз'яснюється особливий порядок,
встановлений Податковим кодексом
України, виконання судових рішень про
стягнення коштів з платника податків у
рахунок погашення податкового боргу,
та що за цим порядком органами
стягнення є контролюючи органи в
розумінні Податкового кодексу.

Як вже вказувалося вище, постанова
Донецького окружного
адміністративного суду № 2а-5702/10/0570
була прийнята 06.04.2010 року, а виконавчий
лист був виданий 05.10.2010 р. Донецьким
окружним адміністративним судом про
стягнення заборгованості з податку у
розмірі 7012610,47 грн. з ДП
«Селідіввугілля» на користь держави.

Тобто, як на момент прийняття постанови
так і на момент пред'явлення
виконавчого листа до стягнення,
Податковий кодекс України ще не набрав
чинності.

Відповідно до ст..58 Конституції
України, закони та інші нормативно -
правові акти не мають зворотної дії в
часі.

Таким чином, суд зазначає, що
правовідносини що виникли до набрання
чинності Податковим кодексом України,
повинні регулюватися тими нормативно -
правовими актами, які діяли до набрання
ним чинності.

Проаналізувавши норми Закону № 606, суд
приходить до висновку, що до набрання
чинності ПК України, примусове
виконання судових рішень по даній
категорії справ покладалося на
державну виконавчу службу.

Згідно з частиною 2 статті 19
Конституції України органи державної
влади й органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією і законами
України.

Нормами ч. 3 ст. 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
визначено, що у справах щодо оскарження
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень адміністративні
суди перевіряють, чи прийняті (вчинені)
вони: на підставі, у межах повноважень
та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України; з
використанням повноваження з метою, з
якою це повноваження надано;
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення (вчинення дії);
безсторонньо (неупереджено);
добросовісно; розсудливо; з
дотриманням принципу рівності перед
законом, запобігаючи несправедливій
дискримінації; пропорційно, зокрема з
дотриманням необхідного балансу між
будь-якими несприятливими наслідками
для прав, свобод та інтересів особи і
цілями, на досягнення яких спрямоване
це рішення (дія); з урахуванням права
особи на участь у процесі прийняття
рішення; своєчасно, тобто протягом
розумного строку.

Відповідно до ч. 1 ст. 71 КАС України
кожна сторона повинна довести ті
обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Доказів, які б спростували доводи
позивача в частині визнання дій
державного виконавця неправомірними
та скасування постанови про повернення
виконавчого документу стягувачеві,
відповідачем суду не надано, а отже
позовні вимоги в цієї частині, слід
задовольнити.

Що стосується вимоги про зобов'язання
відповідача здійснити всі необхідні
виконавчі дії, суд зазначає наступне.

Відповідно до ч.1 ст.51 Закону № 606, у разі
якщо постанова державного виконавця
про закінчення виконавчого
провадження або повернення
виконавчого документа стягувачу
визнана судом незаконною чи скасована
начальником відділу, якому
безпосередньо підпорядкований
державний виконавець, або керівником
відповідного органу державної
виконавчої служби або якщо до
державного виконавця надійшло рішення
суду про скасування заходів до
забезпечення позову, а також у разі
повернення виконавчого документа з
іншого відділу державної виконавчої
служби, виконавче провадження підлягає
відновленню протягом трьох робочих
днів з дня надходження рішення суду,
виконавчого документа чи постанови
керівника відповідного органу
державної виконавчої служби.

Оскільки дії органу Державної
виконавчої служби, які він має
здійснювати у разі визнання судом
постанови про повернення виконавчого
листа стягувачу, регламентовані
законом та відділ державної виконавчої
служби є органом державної виконавчої
влади, тому суд не має втручатися в
управлінську діяльність відповідача
та здійснювати його повноваження, так
як обов'язок щодо вирішення питання про
поновлення виконавчого провадження та
вчинення всіх дій спрямованих на
виконання судового рішення належить до
компетенції відповідача, а отже
позовні вимоги в цій частині не
підлягають задоволенню.

Таким чином, суд приходить до
висновку про необхідність задоволення
позовних вимог частково.

Питання розподілу судових витрат суд
вирішує відповідно до ст.94 КАС України.

На підставі вищевикладеного, керуючись
ст.ст.8-11, 94, 112, 158-163, 181 КАС України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позовні вимоги Красноармійської
об'єднаної Державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Донецькій області до
Головного управління юстиції в
Донецькій області про визнання дій
державного виконавця незаконними,
скасування постанови від 16.12.2013 року
про повернення виконавчого документа
та зобов'язання вчинити певні дії,
задовольнити частково.

Визнати дії державного виконавця
щодо винесення постанови про
повернення виконавчого документа
стягувачу ВП № 22358936 від 16.12.2013 року,
незаконними. ,,

Скасувати постанову про
повернення виконавчого документа
стягувачу ВП № 22358936 від 16.12.2013 року

В решті позовних вимог відмовити.

Постанова прийнята в нарадчій
кімнаті та її вступну та резолютивну
частину проголошено в судовому
засіданні 13 березня 2014 року в
присутності представників сторін.

Постанова набирає законної сили після
закінчення строку на апеляційне
оскарження. У разі подання апеляційної
скарги судове рішення, якщо його не
скасовано, набирає законної сили після
повернення апеляційної скарги, відмови
у відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішенням за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга на постанову суду
подається до Донецького апеляційного
адміністративного суду через
Донецький окружний адміністративний
суд. Копія апеляційної скарги
одночасно надсилається особою, яка її
подає, до Донецького апеляційного
адміністративного суду.

Апеляційна скарга на постанову
Донецького окружного
адміністративного суду подається
протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом частини третьої статті 160 цього
Кодексу, а також прийняття постанови у
письмовому провадженні апеляційна
скарга подається протягом десяти днів
з дня отримання копії постанови.

В повному обсязі постанова складена 17
березня 2014 року.

Суддя
Хохленков О.В.