Справа № 814/2671/13-а
Суддя: Коваль М.П.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ
СУД
----------------------
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 р.м.ОдесаСправа № 814/2671/13-а

Категорія: 9.5 Головуючий в 1 інстанції:
Малих О.В. Колегія суддів
Одеського апеляційного
адміністративного суду у складі:

головуючого
судді - Коваля М.П.,

суддів
- Потапчука В.О.,

- Семенюка Г.В.,

при секретарі
- Журкіній І.І.,

за участі: представник
позивача - Чеботарьов І.В. (довіреність
від 06.03.2014 р.),

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в місті Одесі апеляційну
скаргу Державної фінансової інспекції
в Миколаївській області на постанову
Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року по справі за адміністративним
позовом Міської лікарні № 3 до
Державної фінансової інспекції в
Миколаївській області про визнання
протиправним та скасування пункту 3
вимоги № 14-04-14-14/3255 від 27 травня
2013 року,-

В С Т А Н О В И Л А:

Міська лікарня № 3 звернулась до суду з
адміністративним позовом до Державної
фінансової інспекції в Миколаївській
області про визнання протиправним та
скасування п. 3 вимоги № 14-04-14-14/3255 від 27
травня 2013 року.

Постановою Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року вказані вимоги задоволено.
Визнано протиправним та скасовано
пункт 3 вимоги Державної фінансової
інспекції в Миколаївській області №
14-04-14-14/3255 від 27 травня 2013 року.

Не погоджуючись із зазначеним судовим
рішенням суду першої інстанції
відповідач подав апеляційну скаргу, в
якій просить скасувати постанову суду
першої інстанції та ухвалити нове
рішення про відмову у задоволенні
адміністративного позову, наголошуючи,
зокрема, на правомірності винесення
оскаржуваної вимоги.

В судовому засіданні представник
позивача заперечував проти
задоволення апеляційної скарги
відповідача та просив залишити останню
без задоволення, а рішення суду першої
інстанції без змін.

Представник відповідача в судове
засідання не прибув, про дату, час та
місце апеляційного розгляду справи був
повідомлений належним чином та
своєчасно, що підтверджується наявним
в матеріалах справи повідомленням про
вручення повістки про виклик до суду
(а.с.64 т.2), причини неприбуття суду не
відомі.

Згідно вимог ч. 4 ст. 196 КАС України
неприбуття у судове засідання сторін
або інших осіб, які беруть участь у
справі, належним чином повідомлених
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, не перешкоджає судовому
розгляду справи.

З огляду на викладене, колегія суддів
порадившись на місці, ухвалила слухати
справу за відсутністю представника
відповідача, сповіщеного належним
чином про час і місце апеляційного
розгляду.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та
дослідивши докази, проаналізувавши на
підставі встановлених фактичних
обставин справи правильність
застосування судом першої інстанції
норм законодавства, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга не
підлягає задоволенню з наступних
підстав.

Як встановлено судом першої інстанції
та вбачається з матеріалів справи, у
період з 21.01.2013 року по 05.04.2013 року
відповідачем було проведено планову
виїзну ревізію
фінансово-господарської діяльності
Міської лікарні № 3 за період
2010 - 2012 роки, за результатами якої
складено акт № 05-24/2 від 12.04.2013 року
(а.с.123-185 т.1).

На підставі вказаного акту, 27.05.2013 року
відповідачем складено вимогу №
14-04-14-14/3255 щодо усунення виявлених
порушень.

У пункті 3 вказаної вимоги від 27.05.2013
року № 14-04-14-14/3255 зазначено, що в
порушення середньодобового набору
продуктів для одного хворого у
лікувально-профілактичних закладах,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я СРСР від 14.06.1989 року №
369 протягом 2012 року понаднормово
списано продуктів харчування (круп в
кількості 3770,8 кг) на суму 15430,00 грн., які
не можуть заміняти будь-які інші
продукти харчування визначені
додатками 2, 3 зазначеного Наказу. На час
закінчення ревізії порушення не
усунуто, в зв'язку з чим: «стягнути з
осіб, винних у понаднормовому списанні
продуктів харчуванні на суму 15,43 тис,
грн., шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст. ст. 130, 136 Кодексу
законів про працю України та
розглянути питання доцільності
перебування на посаді дієтичної сестри
ОСОБА_3».

Не погодившись з прийнятою
відповідачем вимогою в частині
вказаного пункту 3, позивач звернувся
до суду з даним позовом.

Вирішуючи спірне питання та
задовольняючи вказані вимоги Міської
лікарні № 3, суд першої інстанції
виходив з того, що спірний пункт вимоги
ґрунтується на встановлених
фінансовою інспекцією порушень
позивачем вимог наказу Міністерства
охорони здоров'я СРСР від 14.06.1989 року №
369, яким внесені зміни та доповнення до
наказу Міністерства охорони здоров'я
СРСР № 540 від 23.04.1985 року «Об улучшении
организации лечебного питания в
лечебно-профилактических
учреждениях», проте відповідно до
наказу Міністерства охорони здоров'я
України № 242 від 21.06.2001 року
вказаний наказ Міністерства охорони
здоров'я СРСР № 540 від 23.04.1985 року
включений в перелік наказів, що не
застосовується в Україні. На підставі
викладеного, суд першої інстанції
прийшов до висновку про те, що доводи
позивача щодо визнання протиправним та
скасування п. 3 вимоги від 27.05.2013 року №
14-04-14-14/3255 є обґрунтованими та такими, що
підлягають задоволенню.

В поданій апеляційній скарзі, в
обґрунтування підстав для скасування
оскаржуваного рішення суду першої
інстанції, апелянт зазначає, що при
складанні меню-вимог
лікувально-профілактичні заклади
користуються вимогами додатку № 1
Середньодобового набору продуктів для
одного хворого у
лікувально-профілактичних закладах,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я СРСР
від 14.06.1989 року № 369. Як зазначено у
примітках до наказу «Рекомендуемые
среднесуточные наборы продуктов
являются основой для составления диет
и предназначенные для заказа продуктов
на торгово-закупочной базе в
зависимости от наличия продуктов на
пищеблоке лечебно-профилактического
учреждения возможна их замена
(приложение № 2 и № 3). Однак, в преамбулі
вказаного наказу зазначено, що мета
його прийняття є підвищення
розрахункових норм витрат на
харчування хворих в стаціонарах, при
цьому, в наказі вимагається
забезпечити суворий контроль за його
виконанням. Тому, апелянт вважає, що
заміна окремих продуктів, яка
передбачена додатками № 2 та № 3
вказаного наказу в жодному випадку не є
підставою для їх понаднормового
списання, оскільки кількісні показники
(витрати) не замінюють якісні (інші
продукти). Також, апелянт зазначив, що в
наказі головного лікаря
від 05.01.2012 року № 81 «Про заміну
продуктів харчування», вказано «в
зв'язку з недостатнім виділенням
коштів міській лікарні № 3 по КЕКВ 1133
«Продукти харчування», а також
отриманням закладом окремих продуктів
харчування в якості благодійної
допомоги, дієтичним сестрам лікарні
проводити заміну окремих продуктів
харчування іншими, виходячи з їх
наявності», при цьому, збільшення норм
споживання круп наказом не обумовлено.
Крім того, на думку апелянта, судом
першої інстанції, також, не враховано,
що заміні підлягали продукти, які не
передбачені переліком продуктів
зазначених у вищевказаному наказі.
Щодо отримання круп у якості
благодійної допомоги, апелянт
наголосив, що відповідно до ч. 4 ст. 13
Бюджетного кодексу України благодійні
внески, дарунки відносяться до власних
надходжень бюджетних установ та
включаються до спеціального фонду
бюджету, тобто на отримані у якості
благодійної допомоги продукти
харчування розповсюджуються вимоги
(норми) Середньодобового набору
продуктів для одного хворого у
лікувально-профілактичних закладах,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я СРСР від 14.06.1989 року №
369. Окрім викладеного, обґрунтовуючи
підстави для скасування оскаржуваного
рішення суду першої інстанції апелянт
зазначив, що відповідно до змісту
наказу Міністерства охорони здоров'я
України від 21.06.2001 року № 242 наказ,
порушення позивачем вимог якого стало
підставою для винесення спірної
вимоги, не входить до переліку наказів,
що не застосовується в Україні.

Однак, колегія суддів не погоджується з
вказаними доводами апелянта з огляду
на викладене.

Так, колегія суддів вважає, що
звертаючись до суду з даним позовом
позивачем було обґрунтовано
наголошено, що норми Середньодобового
набору продуктів для одного хворого у
лікувально-профілактичних закладах,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я СРСР від 14.06.1989 року №
369 мають рекомендаційний характер, про
що прямо вказано у примітках вказаного
наказу «Об изменении и дополнении
приказа Минздрава СССР от 23.04.1985 г. № 540
«Об улучшении организации лечебного
питания в лечебно-профилактических
учреждениях»: «Примечание.
Рекомендуемые среднесуточные наборы
продуктов являются основой для
составления диет и предназначены для
заказа продуктов на торгово-закупочной
базе. В зависимости от наличия
продуктов на пищеблоке
лечебно-профилактического учреждения
возможна их замена».

Окрім того, у вказаному наказі
наголошено: «Среднесуточные наборы
продуктов не могут использоваться в
качестве критерия для оценки
правильности проводимой диетотерапии,
так как фактические среднесуточные
наборы продуктов для различных диет
могут значительно отличаться как от
среднесуточного примерного набора
продуктов, так и друг от друга ввиду
сезонности фактического набора
продуктов (зима, лето, весна, осень), а
также в связи с различными показаниями
выбора продуктов на различные диеты.
Контроль правильности проводимой
диетотерапии должен осуществляться
путем проверки соответствия
получаемых больными диет (по набору
продуктов и блюд, технологии
приготовления, химическому составу и
энергетической ценности),
рекомендуемым характеристикам их и
путем проверки равномерного
использования ассигнований по
кварталам года.».

Проте, відповідач, як при проведенні
спірної перевірки, так і при подані
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, посилаючись на
додаток № 3 до вказаного наказу,
залишив поза увагою вищенаведені
положення.

На думку колегії суддів, в даному
випадку відповідачем безпідставно не
враховано, що згідно вимог
Нормативно-технологічної документації
№ 19286938.001-145-03 «Характеристика лечебных
диет. Общая характеристика пищевых
продуктов. Рецептуры, технология
приготовления блюд диетического
питания. Химический состав и
энергетическая ценность»,
затвердженою Миколаївської міською
харчовою технологічною лабораторією
(а.с.18-122 т.1), енергетична ємкість набору
продуктів, які використовуються для
харчування та дорівнює для лікарні № 3
значення у 2500 ккал на добу на одного
хворого.

Саме на виконання вказаних вимог, на
підставі наказів головного лікаря
від 05.01.2012 року № 81 та від 10.01.2012
року № 97 (а.с.16-17 т.1), з урахуванням вимог
Нормативно-технологічної документації
№ 19286938.001-145-03, для забезпечення
повноцінного трьохразового дієтичного
харчування, враховуючи виконання норми
калорійності, тобто з дотриманням
законодавчих вимог та технологічних
норм, позивачем було проведено
заміщення окремих продуктів
харчування, які були відсутні в лікарні
у зв'язку з відсутністю асигнувань на
продукти харчування, що
підтверджується Протоколом № 4-орг
засідання комітету з конкурсних торгів
щодо затвердження річного плану
закупівель по Міській лікарні № 3 на 2012
рік, річним планом закупівель Міської
лікарні № 3 на 2012 рік, планом асигнувань
(за винятком надання кредиту з бюджету)
загального фонду бюджету Міської
лікарні № 3, інформацією щодо виконання
плану ліжко-днів витрат на медикаменти
та харчування (на стаціонарну допомогу)
за грудень 2012 року по Міській лікарні №
3 (а.с.233-236 т.1).

Також, колегія суддів звертає увагу на
наявний в матеріалах справи лист
Контрольно-ревізійного управління в
Миколаївській області від 13.10.2010 року №
14-04-14/1660 (а.с.188) адресований начальнику
управління охорони здоров'я
облдержадміністрації, в якому
Контрольно-ревізійне управління в
Миколаївській області повідомило, що в
зв'язку з недостатнім виділенням
коштів закладам охорони здоров'я по КЕК
1133 «Продукти харчування», передбачених
в кошторисах доходів та видатків, а
також отримання закладами окремих
продуктів харчування, в тому числі
овочів і фруктів, в якості благодійної
допомоги, можливо проводити заміну
окремих продуктів харчування іншими,
виходячи із їх наявності, але з
врахуванням висновків дієтолога. При
цьому, розкладка, тобто заміна
продуктів харчування, повинна в
обов'язковому порядку затверджуватись
наказом керівника
лікувально-профілактичного закладу.

Крім того, колегія суддів наголошує, що
аналіз статей 2, 8 та 10 Закону України
«Про основні засади здійснення
державного фінансового контролю в
Україні» до завдань, функцій та
повноважень органів державного
фінансового контролю не відноситься
перевірка дотримання лікувальними
закладами середньодобового набору
продуктів харчування на одного хворого
та вирішення питань щодо правомірності
заміни продуктового набору.

Пунктом 19 постанови Кабінету Міністрів
України від 20 квітня 2006 року № 550 «Про
затвердження Порядку проведення
інспектування Державною фінансовою
інспекцією, її територіальними
органами» встановлено, якщо під час
ревізії виявлено факти порушення
законодавства, вжиття заходів щодо
яких не належить до компетенції
контролюючого органу (зокрема, з питань
обігу готівки, валютних операцій,
формування об'єкта та/або бази
оподаткування, ціноутворення,
дотримання антимонопольного
законодавства та інших), посадові особи
контролюючого органу невідкладно
письмово повідомляють про це керівнику
контролюючого органу чи його
заступнику, які забезпечують
інформування відповідних державних
органів про такі факти.

Однак, як встановлено у судовому
засіданні, відповідач під час ревізії
не проінформував про виявлені
порушення відповідний державний орган,
до компетенції якого входить контроль
за роботою лікувальних закладів в
галузі дієтології.

Тобто, в даному випадку відповідними
фахівцями в галузі дієтологіє не було
здійснено перевірки відповідності
одержуваних хворими Міської лікарні №
3 дієт по набору продуктів і страв,
технології приготування, хімічним
складом та енергетичної цінності та
встановлено будь-яких порушень з цих
питань.

Окрім викладене, колегія суддів вважає,
що позивачем обґрунтовано наголошено,
що пунктом 3 спірної вимоги від
позивача вимагається стягнути з осіб,
винних у понаднормовому списанні
продуктів харчування на суму 15,43 тис.
грн. шкоду у порядку та розмірі
встановленому ст.ст. 130, 136 КЗпП України
та розглянути питання доцільності
перебування на посаді дієтичної сестри
ОСОБА_3, проте у оскаржуваній вимозі
відповідачем не визначено хто саме
допустив вказане порушення. Крім того,
судом апеляційної інстанції
встановлено, що 29.04.2013 року відносно
дієтичної сестри ОСОБА_3, виконуючим
обов'язків начальника Державної
фінансової інспекції в Миколаївській
області Войченко А.І. було винесено
постанову про накладення
адміністративного стягнення серія
ДКРС № 14-201/2013, в якій зазначено, що
остання, в порушення вимог ч. 1, 8 ст. 9
Закону України «Про бухгалтерський
облік та фінансову звітність в
Україні», вимог Середньодобового
набору продуктів для одного хворого у
лікувально-профілактичних закладах,
затвердженого наказом Міністерства
охорони здоров'я СРСР від 14.06.1989 року
№ 369, вела бухгалтерський облік з
порушенням установленого порядку, в
частині внесення недостовірних даних
до меню-вимог, а саме: не дотримання
натуральних норм використання
продуктів харчування (круп), які не
можуть замінювати будь-які інші
продукти, що призвело понаднормового
списання круп в кількості 3770,8 кг.
протягом 2012 року, за що передбачене
відповідальність згідно з ч. 1 ст. 164-2
КУпАП у вигляді штрафу в розмірі 170 грн.
(а.с.67 т.2), проте постановою Ленінського
районного суду м. Миколаєва від 29.08.2013
року вказана постанова скасована та
провадження у справі про
адміністративне правопорушення
закрито, при цьому, судом встановлено
відсутність в діях ОСОБА_3 об'єктивної
сторони адміністративного
правопорушення, передбаченого ч. 1 ст.
164-2 КУпАП, а саме внесення
недостовірних відомостей, суд
зазначив, що останньою заміну
продуктів було здійснено на підставі
відповідного наказу № 81 (а.с.71-72 т.2).
Окрім цього, пред'являючи вимогу
позивачу стягнути шкоду на підставі
ст.ст. 130,136 КЗпП, відповідач вийшов за
межі, встановлені пунктами 7, 13 статті 10
Закону України «Про основні засади
здійснення державного фінансового
контролю в Україні», оскільки, а ні в
акті ревізії, а ні в самій вимозі не
зазначено на підставі якого
нормативного акту визначений розмір
шкоди, а також не визначений достій
спосіб для її відшкодування.

З огляду на викладене, оскільки заміна
продуктів харчування позивачем
здійснювалась на підставі відповідних
наказів керівника підприємства та з
метою виконання
Нормативно-технологічної документації
№ 19286938.001-145-03 «Характеристика лечебных
диет. Общая характеристика пищевых
продуктов. Рецептуры, технология
приготовления блюд диетического
питания. Химический состав и
энергетическая ценность»,
затвердженою Миколаївської міською
харчовою технологічною лабораторією в
частині забезпечення відповідного
рівня енергетичної ємкості набору
продуктів, які використовуються для
харчування, при цьому, будь-яких
порушень вказаної
Нормативно-технологічної документації
відповідачем або іншими фахівцями в
галузі дієтології встановлено не було,
наказ Міністерства охорони здоров'я
СРСР від 14.06.1989 року № 369, на який
посилається відповідач має
рекомендаційний характер та вносить
зміни до наказу Міністерства охорони
здоров'я СРСР № 540 від 23.04.1985
року, який відповідно до наказу
Міністерства охорони здоров'я України
№ 242 від 21.06.2001 року включений в перелік
наказів, що не застосовується в
Україні, колегія суддів вважає, що
відповідач дійшов необґрунтованого
висновку щодо понаднормового списання
позивачем продуктів харчування (круп в
кількості 3770,8 кг) на суму 15430,00 грн.,
внаслідок чого відповідач виніс вимогу
від 27.05.2013 року № 14-04-14-14/3255,
пунктом 3 якої зобов'язав Міську
лікарню № 3 стягнути з осіб, винних у
понаднормовому списанні продуктів
харчуванні на суму 15,43 тис, грн., шкоду у
порядку та розмірі встановленому ст.ст.
130, 136 Кодексу законів про працю України
та розглянути питання доцільності
перебування на посаді дієтичної сестри
ОСОБА_3

Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 198, п. 4 ч. 1 ст. 202
КАС України за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції має право скасувати її та
прийняти нову постанову, якщо визнає,
що суд першої інстанції допустив
порушення норм матеріального або
процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Доводи апеляційної скарги не дають
підстав для висновку про те, що при
розгляді справи судом першої інстанції
було допущено неправильне
застосування норм матеріального чи
процесуального права.

Враховуючи викладене, колегія суддів
дійшла висновку, що судом першої
інстанції правильно встановлені
обставини справи, постанова прийнята з
дотриманням норм матеріального та
процесуального права, доводи
апеляційної скарги не спростовують
висновків суду першої інстанції, тому
підстав для задоволення апеляційної
скарги та скасування постанови суду не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 196, 198, 200, 205, 206, 254 КАС
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу Державної
фінансової інспекції в Миколаївській
області на постанову Миколаївського
окружного адміністративного суду від 26
вересня 2013 року - залишити без
задоволення.

Постанову Миколаївського окружного
адміністративного суду від 26 вересня
2013 року по справі за адміністративним
позовом Міської лікарні № 3 до
Державної фінансової інспекції в
Миколаївській області про визнання
протиправним та скасування пункту 3
вимоги № 14-04-14-14/3255 від 27 травня 2013 року -
без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
чинності негайно та може бути
оскаржена в касаційному порядку
протягом 20 днів після набрання
чинності безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Повний текст ухвали виготовлений та
підписаний колегією суддів 21 березня
2014 року.

Головуючий суддя:
/М.П. Коваль/

Суддя:
/В.О. Потапчук/

Суддя:
/Г.В. Семенюк/