Справа № 826/57/14
Суддя: Кузьменко В.А.
Дата ухвалення: 2014-03-17 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД міста
Каменєва 8, корпус 1П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
17 березня 2014 року 14:42
справа №826/57/14
Окружний адміністративний суд міста
Києва у складі головуючого судді
Кузьменка В.А., суддів Кармазіна О.А.,
Огурцова О.П., за участю секретаря
Калужського Д.О. та представників:
позивача: Наумова О.Л.;
відповідача: Кравчука А.С.;
третьої особи 1: Войтенка В.В.;
третьої особи 2: Семененка В.І.;
третьої особи 3: Бородавка Ю.М.
розглянувши у судовому засіданні
адміністративну справу
за позовомТовариства з обмеженою
відповідальністю "Залар"доКабінету
Міністрів Українитреті особи1.
Державне підприємство "Українська
авіаційна транспортна компанія" 2.
Генеральна прокуратура України 3.
"Укроборонпром"провизнання нечинним
розпорядженняНа підставі частини
третьої статті 160 Кодексу
адміністративного судочинства України
в судовому засіданні 17 березня 2014 року
проголошено вступну та резолютивну
ОБСТАВИНИ СПРАВИ:
Товариство з обмеженою
відповідальністю "Залар" (далі по
тексту - позивач, ТОВ "Залар") звернулось
до Окружного адміністративного суду
міста Києва з адміністративним позовом
до Кабінету Міністрів України (далі по
тексту - відповідач), за участю третіх
осіб - Державного підприємства
"Українська авіаційна транспортна
компанія" (далі по тексту - третя особа 1)
та Генеральної прокуратури України
(далі по тексту - третя особа 2), в якому
просить визнати нечинним
розпорядження від 03 липня 2013 року №489-р
"Про передачу нерухомого майна в м.
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 20 січня 2014 року
відкрито провадження в
адміністративній справі №826/57/14,
закінчено підготовче провадження та
призначено справу до судового
Ухвалою Окружного адміністративного
суду міста Києва від 27 лютого 2014 року
залучено до участі в адміністративній
справі в якості третьої особи, яка не
заявляє самостійних вимог на предмет
спору, на стороні відповідача
Державний концерн "Укроборонпром" (далі
по тексту - третя особа 3).
В судовому засіданні 17 березня 2014 року
представник позивача позовні вимоги
підтримав, представники відповідача та
третьої особи 2 проти задоволення
позову заперечили; представники третіх
осіб 1 та 3 позиції з приводу заявлених
позовних вимог не висловили.
Розглянувши подані документи і
матеріали, заслухавши пояснення
представників сторін та третіх осіб,
всебічно і повно з'ясувавши всі
фактичні обставини, на яких
ґрунтується позов, об'єктивно оцінивши
докази, які мають юридичне значення для
розгляду справи і вирішення спору по
суті, Окружний адміністративний суд
Розпорядженням Кабінету Міністрів
України від 03 липня 2013 року №489-р "Про
передачу нерухомого майна в м. Києві"
передано Генеральній прокуратурі
України будівлю (літер А) та споруди
(літер Б; І; №1 - 6) по вул. Мельникова, 24, у
м. Києві з управління Державного
концерну "Укроборонпром" із
закріпленням їх на праві оперативного
управління за Генеральною
прокуратурою України.
Згідно з рішенням Господарського суду
міста Києва від 08 листопада 2012 року по
по вул. Мельникова, 24, у м. Києві
знаходяться у господарському віданні
Державного підприємства "Українська
авіаційна транспортна компанія", що
належить до сфери управління
Державного концерну "Укроборонпром".
Позивач вважає, що вказане
розпорядження прийняте з порушенням
норм діючого законодавства та має бути
визнане нечинним оскільки: передача
будівлі здійснена без належного
погодження та без згоди трудового
колективу Державного підприємства
"Українська авіаційна транспортна
компанія"; Державне підприємство
"Українська авіаційна транспортна
компанія" знаходиться в процедурі
банкрутства, а його майно знаходиться
під арештом; оскаржуване розпорядження
порушує права ТОВ "Залар" як
ініціюючого кредитора в справі про
банкрутство та зменшує активи
боржника, на які може бути звернено
стягнення кредитора.
Відповідач та третя особа 2 проти
задоволення позовних вимог заперечили
з підстав відповідності оскаржуваного
розпорядження вимогам законодавства
та відсутності порушеного права
Треті особи 1 та 3 письмових пояснень з
приводу пред'явлених позовних вимог до
суду не надали.
Окружний адміністративний суд міста
Києва не погоджується з позовними
вимогами ТОВ "Залар", виходячи з
Як визначено у статтях 113 та 116
Конституції України, Кабінет Міністрів
України є вищим органом у системі
органів виконавчої влади, який зокрема
забезпечує державний суверенітет і
економічну самостійність України,
здійснення внутрішньої і зовнішньої
політики держави, виконання
Конституції і законів України, актів
Президента України; забезпечує рівні
умови розвитку всіх форм власності;
здійснює управління об'єктами
державної власності відповідно до
Відповідно до статті 1 Закону України
"Про управління об'єктами державної
власності" управління об'єктами
державної власності - здійснення
Кабінетом Міністрів України та
уповноваженими ним органами, іншими
суб'єктами, визначеними цим Законом,
повноважень щодо реалізації прав
держави як власника таких об'єктів,
пов'язаних з володінням, користуванням
і розпоряджанням ними, у межах,
визначених законодавством України, з
метою задоволення державних та
Згідно частини першої статті 3 Закону
України "Про управління об'єктами
державної власності" об'єктами
управління державної власності є,
зокрема, майно, яке передане державним
комерційним підприємствам (далі -
державні підприємства), установам та
Стаття 5 Закону України "Про управління
об'єктами державної власності"
встановлює, що Кабінет Міністрів
України є суб'єктом управління, що
визначає об'єкти управління державної
власності, стосовно яких виконує
функції з управління, а також об'єкти
управління державної власності,
повноваження з управління якими
передаються іншим суб'єктам
управління, визначеним цим Законом.
Здійснюючи управління об'єктами
державної власності, Кабінет Міністрів
України визначає органи виконавчої
влади, які здійснюють функції з
управління об'єктами державної
власності, та майно, яке передане
державним комерційним підприємствам
(далі - державні підприємства),
установам та організаціям.
Порядок безоплатної передачі об'єктів
права державної власності із сфери
управління міністерств, інших
центральних та місцевих органів
виконавчої влади, Ради міністрів
Автономної Республіки Крим, Фонду
державного майна, інших державних
органів, які відповідно до
законодавства здійснюють функції з
управління державним майном, об'єднань
підприємств, яким делеговано функції з
управління майном підприємств і
організацій, заснованих на державній
власності (далі - органи, уповноважені
управляти державним майном),
Національної академії наук, галузевих
академій наук, інших установ та
організацій, яким державне майно
передано у безоплатне користування
(далі - самоврядні організації), до
сфери управління інших органів,
уповноважених управляти державним
майном, або самоврядних організацій,
визначає Положення про порядок
передачі об'єктів права державної
власності, затверджене постановою
Кабінету Міністрів України від 21
вересня 1998 року №1482 (далі по тексту -
Відповідно до пункту 2 Положення
об'єктами передачі можуть бути цілісні
майнові комплекси підприємств,
установ, організацій, їх структурних
підрозділів (далі - підприємства), крім
об'єктів, визначених підпунктом "д"
цього пункту; нерухоме майно (будівлі,
споруди, у тому числі об'єкти
незавершеного будівництва, крім
об'єктів, зазначених в абзаці другому
пункту 1 цього Положення, а також
нежитлові приміщення), яке входить до
складу цілісних майнових комплексів
підприємств, що не підлягають
приватизації, або використовується для
розміщення органів державної влади,
після виділення його в окрему облікову
одиницю (інвентарний об'єкт) та за умови
подальшого укладення з іншими
балансоутримувачами будинку, в якому
передаються приміщення, договору про
спільне користування та утримання
будинку і прибудинкової території.
Згідно підпункту "а" пункту 4 Положення
передбачено, що передача об'єктів права
державної власності здійснюється за
рішенням Кабінету Міністрів України -
щодо об'єктів, визначених підпунктами
"а", "в" і "ґ" пункту 2 цього Положення;

Відповідно до пунктів 5, 6 Положення
пропозиції щодо передачі об'єктів
права державної власності, яка
здійснюється за рішенням Кабінету
Міністрів України, погоджуються
ініціатором передачі з: відповідним
органом, уповноваженим управляти
державним майном, або самоврядною
організацією; відповідним органом
охорони культурної спадщини - у разі
передачі об'єктів культурної спадщини,
що є пам'ятками; Антимонопольним
комітетом - шляхом отримання дозволу на
зазначену передачу у випадках,
передбачених законодавством про
захист економічної конкуренції;
підприємством - у разі передачі
закріпленого за ним на праві
господарського відання (оперативного
управління) майна; трудовим колективом
підприємства - у разі передачі об'єктів
соціальної інфраструктури,
споруджених за рахунок коштів цього
підприємства. Згода трудового
колективу підприємства подається у
формі виписки з протоколу загальних
зборів (конференції представників).

Якщо передача здійснюється за рішенням
Кабінету Міністрів України,
пропозиції, погоджені відповідно до
вимог пункту 5 цього Положення,
подаються ініціатором такої передачі
до Міністерства економічного розвитку
і торгівлі.

Міністерство економічного розвитку і
торгівлі на підставі узгоджених
пропозицій, внесених із дотриманням
вимог цього Положення, готує і у
місячний термін подає за погодженням з
Мінфіном, Фондом державного майна та
Державною службою статистики проекти
відповідних рішень Кабінету Міністрів
України.

Наведені правові норми вказують, що
Кабінет Міністрів України є органом
управлінню об'єктами державної
власності та наділений повноваженнями
стосовно реалізації прав держави як
власника таких об'єктів, пов'язаних з
володінням, користуванням і
розпоряджанням ними, у межах,
визначених законодавством України, з
метою задоволення державних та
суспільних потреб; при цьому Кабінет
Міністрів України має право передавати
об'єкти права державної власності, у
тому числі нерухоме майно, за
відповідним рішенням; у свою чергу
процедура передачі об'єкта права
державної власності передбачає
погодження з відповідними органами,
передачу погоджених пропозицій до
Міністерства економічного розвитку і
торгівлі та за погодження з Мінфіном,
Фондом державного майна та Державною
службою статистики проекту
відповідного рішення Кабінету
Міністрів України.

Судом встановлено, що будівля (літер А)
та споруди (літер Б; І; №1 - 6) по вул.
Мельникова, 24, у м. Києві є об'єктом
права державної власності.

Матеріали справи підтверджують, що
згідно пояснювальної записки
оскаржуване розпорядження видано з
метою раціонального використання
державного майна, що знаходиться по
вул. Мельникова, 24, у м. Києві та
розміщення структурного підрозділу
Генеральної прокуратури України.

Згідно листа від 19 березня 2013 року №124
Державне підприємство "Українська
авіаційна транспортна компанія"
повідомило Державний концерн
"Укроборонпром" про відсутність
заперечень щодо передачі в оперативне
управління Генеральної прокуратури
України майнового комплексу,
розташованого за адресою: м. Київ, вул.
Мельникова, 24, корпус 3.

Враховуючи згоду Державного
підприємства "Українська авіаційна
транспортна компанія" Державний
концерн "Укроборонпром" у листі від 19
березня 2013 року №UOP-3.012-1837 повідомив
Генеральну прокуратуру України, що не
заперечує щодо передачі об'єктів права
державної власності.

За результатами правової експертизи
проекту оскаржуваного розпорядження
Міністерством юстиції України
складено висновок від 21 червня 2013 року,
згідно якого проект оскаржуваного
розпорядження відповідає Конституції
України, відповідає актам
законодавства, що мають вищу юридичну
силу та узгоджується з актами такої ж
юридичної сили.

Відповідно до довідки про погодження
проекту розпорядження Кабінету
Міністрів України "Про передачі
нерухомого майна у м. Києві Генеральній
прокуратурі України" від 27 червня 2013
року, підписаної Міністром
економічного розвитку і торгівлі
України, проект оскаржуваного
розпорядження погоджено без зауважень
заступником Генерального прокурора
України, генеральним директором
Державного концерну "Укроборонпром",
першим заступником Міністра фінансів
України, Міністром юстиції України,
головою Фонду державного майна
України, Головою Державної служби
статистики України.

Таким чином, передача будівлі та
споруди по вул. Мельникова, 24, у м. Києві,
як об'єкта права державної власності,
згідно оскаржуваного розпорядження
погоджена в порядку, установленому
пунктами 5 та 6 Положення.

Суд не приймає до уваги доводи позивача
про передачу спірного майна без
належного погодження та без згоди
трудового колективу Державного
підприємства "Українська авіаційна
транспортна компанія", оскільки вище
встановлено відповідність передачі
майна вимогам Положення, у тому числі в
частині погодження відповідними
органами; згода ж трудового колективу
підприємства необхідна у разі передачі
об'єктів соціальної інфраструктури,
споруджених за рахунок коштів цього
підприємства, однак суд зауважує, що
матеріали справи не містять доказів,
які б підтверджували передачу в
оперативне управління Генеральної
прокуратури України об'єктів
соціальної інфраструктури.

Безпідставними є також посилання
позивача на процедуру банкрутства
Державного підприємства "Українська
авіаційна транспортна компанія" та
арешт спірного майна.

Так, відповідно до ухвали
Господарського суду міста Києва від 11
червня 2013 року по справі №910/9741/13
порушено провадження про визнання
банкрутом Державного підприємства
"Українська авіаційна транспортна
компанія" за заявою ТОВ "Залар" та
введено процедуру розпорядження
майном боржника.

Разом з тим, порушення провадження у
справі про банкрутство не вливає на
правомірність оскаржуваного
розпорядження та не виключає
можливості передачі спірного майна в
управління іншій особі, тому що будівля
(літер А) та споруди (літер Б; І; №1 - 6) по
вул. Мельникова, 24, у м. Києві, не вибула
державної власності, змінився лише
балансоутримувач вказаного майна; суд
також звертає увагу, що Державне
підприємство "Українська авіаційна
транспортна компанія" не є власником
будівлі та споруди по вул. Мельникова,
24, у м. Києві.

Враховуючи викладене, суд приходить до
висновку, що розпорядженням Кабінету
Міністрів України від 03 липня 2013 року
№489-р "Про передачу нерухомого майна в
м. Києві" на підставі, в межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та Законом, та за
процедурою, визначеною Положенням про
порядок передачі об'єктів права
державної власності, затверджене
постановою Кабінету Міністрів України
від 21 вересня 1998 року №1482.

Крім того, відповідно до частини першої
статті 2 Кодексу адміністративного
судочинства України завданням
адміністративного судочинства є
захист прав, свобод та інтересів
фізичних осіб, прав та інтересів
юридичних осіб у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку органів державної
влади, органів місцевого
самоврядування, їхніх посадових і
службових осіб, інших суб'єктів при
здійсненні ними владних управлінських
функцій на основі законодавства, в тому
числі на виконання делегованих
повноважень, шляхом справедливого,
неупередженого та своєчасного
розгляду адміністративних справ.

Відповідно до частини першої статті 6
Кодексу адміністративного судочинства
України визначено, що кожна особа має
право в порядку, встановленому цим
Кодексом, звернутися до
адміністративного суду, якщо вважає, що
рішенням, дією чи бездіяльністю
суб'єкта владних повноважень порушені
її права, свободи або інтереси.

Пункт 1 частини другої статті 17 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачає, що юрисдикція
адміністративних судів поширюється на
публічно-правові спори фізичних чи
юридичних осіб із суб'єктом владних
повноважень щодо оскарження його
рішень (нормативно-правових актів чи
правових актів індивідуальної дії), дій
чи бездіяльності.

Відповідно до частини другої статті 162
Кодексу адміністративного судочинства
України у разі задоволення
адміністративного позову суд може
прийняти постанову про: 1) визнання
протиправними рішення суб'єкта владних
повноважень чи окремих його положень,
дій чи бездіяльності і про скасування
або визнання нечинним рішення чи
окремих його положень, про поворот
виконання цього рішення чи окремих
його положень із зазначенням способу
його здійснення; 2) зобов'язання
відповідача вчинити певні дії; 3)
зобов'язання відповідача утриматися
від вчинення певних дій; 4) стягнення з
відповідача коштів; 5) тимчасову
заборону (зупинення) окремих видів або
всієї діяльності об'єднання громадян; 6)
примусовий розпуск (ліквідацію)
об'єднання громадян; 7) примусове
видворення іноземця чи особи без
громадянства за межі України; 8)
визнання наявності чи відсутності
компетенції (повноважень) суб'єкта
владних повноважень.

Суд може прийняти іншу постанову, яка б
гарантувала дотримання і захист прав,
свобод, інтересів людини і громадянина,
інших суб'єктів у сфері
публічно-правових відносин від
порушень з боку суб'єктів владних
повноважень.

Системний аналіз наведених норм
Кодексу адміністративного судочинства
України свідчить, що судовий захист
прав, свобод або інтересів шляхом
повного чи часткового задоволення
адміністративного позову, можливий
виключно відносно тієї особи, права,
свободи або інтереси якої порушено з
боку конкретного суб'єкта владних
повноважень та за умови порушення її
прав.

Позивач стверджує, що оскаржуване
розпорядження порушує права ТОВ "Залар"
як ініціюючого кредитора в справі про
банкрутство та зменшує активи
боржника, на які може бути звернено
стягнення кредитора.

У той же час суд звертає увагу, що
оскаржуване розпорядження є актом
індивідуальної дії та породжує права і
обов'язки виключно у осіб, яких воно
стосується - Генеральної прокуратури
України та Державного концерну
"Укроборонпром", та не створює жодних
правових наслідків для ТОВ "Залар".

Крім того, матеріали справи не містять
доказів, які б підтверджували
неможливість ТОВ "Залар" задоволення
його кредиторських вимог внаслідок
прийняття спірного розпорядження.

Враховуючи викладене, позивачем не
доведено, що оскаржуване розпорядження
Кабінету Міністрів України, як суб'єкта
владних повноважень, порушує будь-які
права, свободи чи інтереси ТОВ "Залар"
або перешкоджає їх реалізації.

Таким чином, з урахуванням не доведення
позивачем наявності порушеного права
та протиправності оскаржуваного
розпорядження, суд приходить до
висновку, що позовні вимоги ТОВ "Залар"
про визнання нечинним розпорядженням
Кабінету Міністрів України від 03 липня
2013 року №489-р "Про передачу нерухомого
майна в м. Києві" нормативно та
документально не підтверджуються.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

Частиною третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що у справах щодо
оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України в адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

На думку Окружного адміністративного
суду міста Києва, Кабінетом Міністрів
України доведено правомірність та
обґрунтованість оскаржуваного
розпорядження з урахуванням вимог,
встановлених частиною другою статті 19
Конституції України та частиною
третьою статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства
України, а тому, виходячи з меж
заявлених позовних вимог, системного
аналізу положень законодавства
України та доказів, наявних у
матеріалах справи, адміністративний
позов ТОВ "Залар" задоволенню не
підлягає.

Враховуючи викладене, керуючись
статтями 69, 70, 71, 158 - 163 Кодексу
адміністративного судочинства
України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:

В задоволенні адміністративного
позову Товариства з обмеженою
відповідальністю "Залар" відмовити
повністю.

Постанова набирає законної сили
відповідно до статті 254 Кодексу
адміністративного судочинства України
та може бути оскаржена до суду
апеляційної інстанції за правилами,
встановленими статтями 185-187 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя
В.А. Кузьменко

Судді
О.А. Кармазін

О.П. Огурцов