Справа № 805/2198/14
Суддя: Загацька Т. В.
Дата ухвалення: 2014-03-18 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

Донецький окружний адміністративний
суд
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

18 березня 2014 р.
Справа № 805/2198/14

приміщення суду за адресою: 83052,
м.Донецьк, вул. 50-ої Гвардійської
дивізії, 17

Суддя Донецького окружного
адміністративного суду Загацька Т.В.,
розглянувши у порядку письмового
провадження за адресою: м. Донецьк-52,
вул. 50-ї Гвардійської дивізії, 17,
адміністративну справу за позовом
Управління Пенсійного фонду України в
Старобешівському районі Донецької
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Старобешівському районі Донецької
області про стягнення заборгованості
у розмірі 1395,13 грн.,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач, Управління Пенсійного фонду
України в Старобешівському районі
Донецької області, звернувся до суду з
позовом до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Старобешівському районі Донецької
області про стягнення заборгованості
по відшкодуванню витрат на виплату
пенсій громадянам держав - учасників
СНД та членам їх сімей, які отримали
каліцтво і переїхали на постійне місце
проживання в Україну за період з жовтня
2013 року по грудень 2013 року включно у
загальному розмірі 293,70 грн., у тому
числі витрати на виплату та доставку
пенсій у розмірі 1,50 грн., допомогу на
поховання за жовтень 2013 року у розмірі
304,68 грн., у тому числі витрати на
виплату та доставку пенсій у розмірі 4,68
грн., витрати на виплату пенсій у
зв'язку із втратою годувальника за
період з жовтня 2013 року по грудень 2013
року включно у загальному розмірі 796,75
грн.

Позивач в обґрунтування позовних вимог
посилається на не те, що витрати,
понесені Пенсійним фондом України у
зв'язку із виплатою пенсій,
передбачених ст. 2 Закону України «Про
пенсійне забезпечення», в тому числі з
виплатою пенсії по інвалідності та в
разі втрати годувальника підлягають
відшкодуванню Фондом.

Позивачем громадянам України, які
отримали каліцтво на території інших
незалежних держав були виплачені
пенсії громадянам держав - учасників
СНД та членам їх сімей, які отримали
каліцтво та переїхали на постійне
місце проживання до України, а також
пенсія по втраті годувальника та
допомога на поховання у загальному
розмірі 1395,13 грн. за період з жовтня 2013
року по грудень 2013 року включно.

Також позивач вказує на те, що ним були
направлені відповідачу відповідні
акти щомісячної звірки витрат по
особових справах потерпілих, яким
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання та пенсії у зв'язку з
втратою годувальника, який помер
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, у тому числі пенсія
громадянам держав - учасників СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
та переїхали на постійне місце
проживання до України та допомоги на
поховання за період з 01 жовтня 2013 року
по 31 грудня 2013 року включно, які не були
прийняті відповідачем на суму 1395,13 грн.

На підставі вищезазначеного позивач
просив суд стягнути з відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Старобешівському районі Донецької
області заборгованість по
відшкодуванню витрат на виплату пенсій
громадянам держав - учасників СНД та
членам їх сімей, які отримали каліцтво
і переїхали на постійне місце
проживання в Україну за період з жовтня
2013 року по грудень 2013 року включно у
загальному розмірі 293,70 грн., у тому
числі витрати на виплату та доставку
пенсій у розмірі 1,50 грн., допомогу на
поховання за жовтень 2013 року у розмірі
304,68 грн., у тому числі витрати на
виплату та доставку пенсій у розмірі 4,68
грн., витрати на виплату пенсій у
зв'язку із втратою годувальника за
період з жовтня 2013 року по грудень 2013
року включно у загальному розмірі 796,75
грн.

Позивач до судового засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, через канцелярію суду надав
заяву, згідно якої наполягав на
задоволенні позовних вимог у повному
обсязі, просив розглядати справу без
його участі у письмовому провадженні.

Відповідач до судового засідання не
з'явився, про дату, час та місце
розгляду справи повідомлений належним
чином, через канцелярію суду надав
заяву, згідно якої просив розглядати
справу без його участі. Також надав
заперечення, згідно яких заперечував
проти задоволення позовних вимог,
просив відмовити у задоволенні позову
у повному обсязі та вказав, що
відповідно до Порядку відшкодування
витрат Фондом соціального страхування
від нещасних випадків на виробництві
та професійних захворювань України
пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання відшкодування витрат
передбачено шляхом здійснення
відповідних розрахунків на
централізованому рівні. Вказаний
порядок не врегульовує спірних
відносин, які виникли в даному випадку,
оскільки встановлене ним правило
підписання актів звірки розраховано на
відсутність спору. Відповідно до ст. 3
Угоди про гарантії прав громадян
держав - учасниць СНД у галузі
пенсійного забезпечення пенсійне
забезпечення громадян держав -
учасниць цієї угоди та членів їх сімей
здійснюється законодавством держави,
на території якої вони проживають. Усі
витрати, пов'язані із здійсненням
пенсійного забезпечення за вказаною
угодою несе держава, що надає
забезпечення. Взаємні розрахунки не
проводяться, якщо інше не передбачено
двосторонніми угодами.

Приймаючи до уваги, що всі особи які
беруть участь у справі не прибули у
судове засідання та належним чином
повідомленні про дату, час і місце
судового розгляду, відповідно до ч.6
ст.128 КАС України суд розглядає справу у
письмовому провадженні.

Перевіривши матеріали справи,
вирішивши питання чи мали місце
обставини, якими обґрунтовувалися
вимоги та заперечення, та якими
доказами вони підтверджуються, та яку
правову норму належить застосувати до
цих правовідносин, суд приходить до
висновку про те, що позов підлягає
частковому задоволенню з таких
підстав.

Як встановлено судом та
підтверджується матеріалами справи,
управлінням Пенсійного фонду України в
Старобешівському районі Донецької
області до відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Старобешівському районі Донецької
області направлені акти щомісячної
звірки витрат, пов'язаних з виплатою
пенсій по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання.

З матеріалів справи вбачається, що
відповідачем не визнані за жовтень -
грудень 2013 року та не відшкодовані
органу Пенсійного фонду витрати на
виплату пенсій по втраті годувальника
та суми витрат по особових справах
потерпілих, які стали інвалідами
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на території колишніх
СРСР, на загальну суму 1395,13 грн., з яких:

- суми витрат по особовій справі ОСОБА_1,
виплачено пенсії у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання на загальну
суму 796,75 грн.;

- сума витрат по особовій справі ОСОБА_2,
виплачено пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на території колишніх
СРСР на загальну суму 293,70 грн.;

- сума витрат по особовій справі ОСОБА_3,
виплачено допомоги на поховання у
загальному розмірі 304,68 грн., у тому
числі витрати на виплату та доставку
пенсій у розмірі 4,68 грн.

Відповідно до ст. 10 Закону України «Про
пенсійне забезпечення» пенсійне
забезпечення громадян здійснюється
органами Пенсійного Фонду України.

Статтею 81 цього Закону визначено, що
призначення та виплата пенсій, у тому
числі, пенсій по інвалідності
внаслідок трудового каліцтва або
професійного захворювання
здійснюється органами Пенсійного
Фонду.

Згідно пункту 4 Порядку відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, затвердженого
Постановою Правління Пенсійного Фонду
України та Правління Фонду Соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України від 04.03.2003 року №
5-4/4, зареєстрованої в Міністерстві
юстиції України 16.05.2003 року за № 376/7697
(далі - Порядок), відшкодуванню
підлягають суми, що виплачуються
відповідно до Законів України «Про
пенсійне забезпечення», «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» та інших
нормативно-правових актів, а саме: сума
основного розміру пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання; щомісячно цільова
грошова допомога на прожиття, якщо така
надавалася пенсіонеру, який одержував
вищезазначену пенсію; допомога на
поховання сім і померлого або особі,
яка здійснила поховання особи, яка
отримувала вищезазначену пенсію, сума
витрат Пенсійного фонду з виплати і
доставки вищезазначених пенсій.

З набранням чинності Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, що спричинили втрату
працездатності» від 23 вересня 1999 року
№ 1105-XIV (надалі Закон № 1105), обов'язок
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникові внаслідок ушкодження
його здоров'я або в разі його смерті при
настанні страхового випадку, зокрема,
виплати йому або особам, які
перебувають на його утриманні пенсій
по інвалідності у зв'язку із втратою
годувальника, покладено на Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань.

Тобто, чинним законодавством саме на
відповідача у справі - Фонд соціального
страхування покладений обов'язок щодо
відшкодування шкоди при настанні
страхового випадку.

Відповідно до п. 2 Порядку, він визначає
механізм відшкодування на
централізованому рівні Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків на виробництві та професійних
захворювань України (далі - Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків) Пенсійному фонду України
(далі - Пенсійний фонд) витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, які призначені особам, що
застраховані згідно із Законом України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» (крім осіб, зазначених
у пункті 2 статті 8 цього Закону), у тому
числі добровільно застраховані, та
потерпілим особам, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків.

Пунктом 5 Порядку встановлено, що
органи Пенсійного фонду щомісяця, до 10
числа місяця, наступного за звітним, на
підставі списку осіб, яким виплачено
пенсії по інвалідності внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 1), та списку
померлих осіб і осіб, знятих з обліку з
інших причин, які отримували пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 2), проводять з
відділеннями виконавчої дирекції
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України в
районах та містах обласного значення
звірку витрат за особовими справами
потерпілих, складають акт щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання (додаток 3), у якому
визначають загальну суму витрат, що
підлягає відшкодуванню, та до 15 числа
місяця, наступного за звітним, подають
його відповідно головним управлінням
Пенсійного фонду України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі і управлінням
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в Автономній
Республіці Крим, областях, містах Києві
та Севастополі.

Згідно п. 6 зазначеного Порядку Головні
Управління Пенсійного фонду та
управління виконавчої дирекції Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків на підставі акта щомісячної
звірки витрат за особовими справами
потерпілих, яким виплачено пенсії по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсії у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, узагальнюють і
узгоджують довідку про відшкодування
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків на виробництві та
професійних захворювань України
Пенсійному фонду України витрат,
пов'язаних з виплатою пенсій по
інвалідності внаслідок нещасного
випадку на виробництві або
професійного захворювання та пенсій у
зв'язку із втратою годувальника, який
помер внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання, та до 20 числа місяця,
наступного за звітним, подають її
відповідно до Пенсійного фонду та
Фонду соціального страхування від
нещасних випадків.

Відповідно до статті 24 Закону України
«Про загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності», якщо після
призначення застрахованій особі
матеріальної допомоги чи надання
соціальних послуг між Фондом
соціального страхування від нещасних
випадків і страховиками з інших видів
соціального страхування виникають
спори щодо понесених витрат, виплата
здійснюється страховиком, до якого
звернувся застрахований. Страховик, до
якого звернувся застрахований, має
право звернутись до відповідного
страховика з інших видів соціального
страхування щодо відшкодування
понесених ним витрат.

Згідно із частиною 16 статті 34 вказаного
Закону, виплата пенсії по інвалідності
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання провадиться потерпілому
відповідно до законодавства про
пенсійне забезпечення, крім випадків,
передбачених пунктом 2 статті 8 та
статтею 9 цього Закону.

Частиною 3 статті 30 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування» передбачено, що пенсія по
інвалідності від нещасного випадку на
виробництві та професійного
захворювання призначається відповідно
до Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності».

Крім того, частиною 1 статті 36 Закону
України «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування»
визначено, що пенсія у зв'язку з втратою
годувальника призначається
непрацездатним членам сім'ї померлого
годувальника, які були на його
утриманні, за наявності в годувальника
на день смерті страхового стажу, який
був би необхідний йому для призначення
пенсії по інвалідності, а в разі смерті
пенсіонера або осіб, зазначених у
частині другій статті 32 цього Закону, -
незалежно від тривалості страхового
стажу. При цьому дітям пенсія у зв'язку
з втратою годувальника призначається
незалежно від того, чи були вони на
утриманні годувальника.

Статтею 21 Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» визначений перелік
соціальних послуг та виплат, які
здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків у разі настання
страхового випадку.

Відповідно статті 28 Закону № 1105,
страховими виплатами є грошові суми,
які згідно із статтею 21 цього Закону
Фонд соціального страхування від
нещасних випадків виплачує
застрахованому чи особам, які мають на
це право, у разі настання страхового
випадку.

Зазначені грошові суми складаються із:

1) страхової виплати втраченого
заробітку (або відповідної його
частини) залежно від ступеня втрати
потерпілим професійної працездатності
(далі - щомісячна страхова виплата);

2) страхової виплати в установлених
випадках одноразової допомоги
потерпілому (членам його сім'ї та
особам, які перебували на утриманні
померлого);

3) страхової виплати пенсії по
інвалідності потерпілому;

4) страхової виплати пенсії у зв'язку з
втратою годувальника;

5) страхової виплати дитині, яка
народилася інвалідом внаслідок
травмування на виробництві або
професійного захворювання її матері
під час вагітності;

6) страхових витрат на медичну та
соціальну допомогу.

Згідно із статтею 33 Закону № 1105, у разі
смерті потерпілого право на одержання
щомісячних страхових виплат (пенсій
згідно з підпунктом "д" пункту 1 частини
першої статті 21 цього Закону) мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання, а також дитина
померлого, яка народилася протягом не
більш як десятимісячного строку після
його смерті.

Такими непрацездатними особами є :

1) діти, які не досягли 16 років; діти з 16
до 18 років, які не працюють, або старші
за цей вік, але через вади фізичного або
розумового розвитку самі не спроможні
заробляти; діти, які є учнями,
студентами (курсантами, слухачами,
стажистами) денної форми навчання - до
закінчення навчання, але не більш як до
досягнення ними 23 років;

2) жінки, які досягли 55 років, і чоловіки,
які досягли 60 років, якщо вони не
працюють;

3) інваліди - члени сім'ї потерпілого на
час інвалідності;

4) неповнолітні діти, на утримання яких
померлий виплачував або був
зобов'язаний виплачувати аліменти;

5) непрацездатні особи, які не
перебували на утриманні померлого, але
мають на це право.

Право на одержання страхових виплат у
разі смерті потерпілого мають також
дружина (чоловік) або один з батьків
померлого чи інший член сім'ї, якщо він
не працює та доглядає дітей, братів,
сестер або онуків потерпілого, які не
досягли 8-річного віку.

Щодо сум витрат по особовій справі
ОСОБА_1, якому призначена пенсія в
зв'язку з втратою годувальника, а саме
батька ОСОБА_4, ОСОБА_1 є інвалідом з
дитинства, що встановлено рішенням по
справі № 805/10884/13-а, яке набрало законної
сили.

Статтею 33 Закону України № 1105
передбачено, що в разі смерті
потерпілого право на отримання
щомісячних страхових виплат мають
непрацездатні особи, які перебували на
утриманні померлого або мали на день
його смерті право на одержання від
нього утримання.

Крім того ст. 33 Закону № 1105 діє за умови
п. 2 ч. 9 ст. 34, яка наголошує, що у разі
смерті потерпілого причинний зв'язок
його смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів, а саме
МСЕК.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженою
наказом Міністерства охороною здоров'я
України від 15 листопада 2005 року № 606,
(далі - Інструкція № 606), встановлено, що
органом, який встановлює причинний
зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, є МСЕК.

Відповідно до Акту № 1201 від 07.11.2001 року
з обласної профпотологічної
медико-соціальної експертної комісії
встановлено наявність зв'язку між
смертю ОСОБА_4 з його професійним
захворюванням (трудовим каліцтвом).

На підставі викладеного на відповідача
покладено обов'язок щодо відшкодування
позивачу пенсії по втраті годувальника
у випадку, коли особа, яка отримує цю
пенсію, перебувала на утриманні
померлого або мала на день його смерті
право на одержання від нього утримання,
та причинний зв'язок смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом підтверджено
матеріалами справи, у зв'язку з чим суд
задовольняє позовні вимоги в цій
частині.

Щодо стягнення суми витрат по особовій
справі ОСОБА_2, яка стала інвалідом
внаслідок нещасного випадку на
виробництві або професійного
захворювання на території колишніх
СРСР, нещасний випадок стався 13.03.1985
року, суд зазначає наступне.

Законом України № 1105 визначено правову
основу, економічний механізм та
організаційну структуру
загальнообов'язкового державного
соціального страхування громадян від
нещасного випадку на виробництві та
професійного захворювання, що призвели
до втрати працездатності або загибелі
застрахованих на виробництві осіб, та
зазначеного вище По рядку,
затвердженого на виконання частини 8
статті 34 цього Закону, дає підстави
вважати, що Фонд зобов'язаний
відшкодовувати виплачені іншими
страховиками суми допомоги на
поховання лише тих осіб, які померли
від нещасного випадку на виробництві
або професійного захворювання, тобто
за умови наявності причинного зв'язку
їх смерті з одержаним каліцтвом або
іншим ушкодженням здоров'я.

Відповідно до пункту 3 розділу XI
(Прикінцеві положення) Закону України
№ 1105 відшкодування шкоди, медична,
професійна та соціальна реабілітація
провадяться Фондом соціального
страхування від нещасних випадків
також зазначеним у статті 8 цього
Закону особам, які потерпіли до
набрання ним чинності та мали право на
зазначені страхові виплати і соціальні
послуги.

За змістом частини 2 статті 2
зазначеного Закону особи, право яких на
отримання відшкодування шкоди раніше
було встановлено згідно із
законодавством СРСР або
законодавством України про
відшкодування шкоди, заподіяної
працівникам внаслідок травмування на
виробництві або професійного
захворювання, пов'язаних з виконанням
ними трудових обов'язків, мають право
на забезпечення по страхуванню від
нещасного випадку відповідно до цього
Закону.

При цьому, право на таке забезпечення,
яке встановлено в Україні, не залежить
від того, у якій з колишніх республік
СРСР стався нещасний випадок на
виробництві з за страхованою особою
або виникло професійне захворювання,
пов'язане з виконанням нею трудових
обов'язків.

Підпунктом "а" статті 27 Закону України
«Про пенсійне забезпечення»
встановлено, що громадянам України -
переселенцям з інших держав, які не
працювали в Україні, пенсії по
інвалідності внаслідок трудового
каліцтва або професійного
захворювання призначаються незалежно
від стажу роботи.

Відповідно до абзацу 3 пункту 3 розділу
XI Закону України «Про
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування від нещасного
випадку на виробництві та професійного
захворювання, які спричинили втрату
працездатності» вся заборгованість
потерпілим на виробництві та членам їх
сімей, яким до набрання чинності цим
Законом підприємства, установи та
організації не відшкодували
матеріальної і моральної (немайнової)
шкоди, заподіяної ушкодженням здоров'я,
виплачується цими підприємствами,
установами і організаціями, а в разі їх
ліквідації без правонаступника -
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Таким чином, за змістом наведеної норми
обов'язок Фонду соціального
страхування від нещасних випадків
відшкодувати потерпілим на
виробництві та членам їх сімей
матеріальну і моральну (немайнову)
шкоду, заподіяну ушкодженням здоров'я,
не залежить від того, чи сплачували
Фонду страхові платежі підприємства,
що ліквідувалися та на яких було
ушкоджено здоров`я потерпілого.

Згідно до абзацу 7 наведеного вище
пункту, Фонд соціального страхування
від нещасних випадків є
правонаступником державного,
галузевих та регіональних фондів
охорони праці, передбачених статтею 21
Закону України «Про охорону праці», які
ліквідуються.

Статтею 2 Угоди про взаємне визнання
прав на відшкодування шкоди, завданої
працівникам каліцтвом, професійним
захворюванням або іншим ушкодженням
здоров'я, пов'язані з виконанням ними
трудових обов'язків, підписаної 09
вересня 1994 року між частиною держав
колишнього СРСР передбачено, що
відшкодування шкоди, завданої
працівнику внаслідок трудового
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я (у
тому числі при настанні втрати
працездатності в результаті нещасного
випадку на виробництві, пов'язаного з
виконанням працівниками трудових
обов'язків, після переїзду потерпілого
на територію іншої Сторони), смерті
здійснюється роботодавцем Сторони,
законодавство якої поширювалось на
працівника в момент одержання
каліцтва, іншого ушкодження здоров'я,
смерті.

Роботодавець, відповідальний за
завдання шкоди, здійснює її
відшкодування відповідно до свого
національного законодавства.

Зі змісту зазначеної норми вбачається,
що вона регулює інші відносини, а не ті,
які є предметом спору у цій справі та
пов'язані з відшкодуванням витрат ПФУ,
понесе їх у зв'язку з виплатою пенсій
особам, які стали інвалідами внаслідок
нещасного випадку на виробництві на
території інших республік СРСР до
проголошення Україною незалежності.

Відповідно до статті 1 Угоди про
гарантії прав громадян держав-учасниць
Співдружності Незалежних Держав у
сфері пенсійного забезпечення від 13
березня 1992 року, пенсійне забезпечення
громадян держав-учасниць даної Угоди
та членів їх сімей здійснюється за
законодавством держави, на території
якої вони проживають.

За приписами статті 3 цієї Угоди всі
витрати, пов'язані зі здійсненням
пенсійного забезпечення за даною
Угодою, несе держава, яка надає
забезпечення.

За змістом цієї норми взаємні
розрахунки між державами можуть
проводитися лише на підставі
двосторонніх договорів.

Суд зазначає, що страховиком, який має
виплачувати пенсію по інвалідності
особі, яка стала інвалідом від
нещасного випадку на виробництві на
території колишніх республік СРСР, а в
разі виплати такої органами Пенсійного
фонду України - відшкодувати
останньому витрати, повинен Фонд
соціального страхування від нещасних
випадків, у зв'язку з чим суд
задовольняє позовні вимоги в цій
частині.

Що стосується позовних вимог в частині
стягнення допомоги на поховання по
особовій справі ОСОБА_3 у загальному
розмірі 304,68 грн., у тому числі витрати
на виплату та доставку пенсій у розмірі
4,68 грн., суд зазначає наступне.

Відповідно до статті 21 Закону №1105-XIV
пенсія у зв'язку з втратою
годувальника, який помер внаслідок
нещасного випадку на виробництві або
професійного захворювання, входить до
переліку соціальних послуг та виплат,
які здійснюються та відшкодовуються
Фондом соціального страхування від
нещасних випадків.

Разом з тим, абзацом 2 частини дев'ятої
статті 34 Закону №1105-XIV встановлено, що
причинний зв'язок смерті потерпілого з
одержаним каліцтвом або іншим
ушкодженням здоров'я має
підтверджуватися висновками
відповідних медичних закладів.

Інструкцією про встановлення
причинного зв'язку смерті з
професійним захворюванням (отруєнням)
або трудовим каліцтвом, затвердженою
наказом Міністерства охорони здоров'я
України від 15 листопада 2005 року № 606,
визначено, що органом, який встановлює
причинний зв'язок смерті з професійним
захворюванням (отруєнням) або трудовим
каліцтвом, є МСЕК.

Як встановлено судом, довідка МСЕК, яка
б встановлювала причинний зв'язок
смерті потерпілого з професійним
захворюванням або трудовим каліцтвом
відсутня, що виключає обов'язок Фонду
соціального страхування від нещасних
випадків відшкодовувати Управлінню
допомогу на поховання та витрати на її
доставку, у зв'язку з чим суд відмовляє
в задоволенні позовних вимог в цій
частині.

Зазначена правова позиція суду
відображена у висновках Вищого
адміністративного суду України в
постанові від 05 грудня 2013 року
№К/800/30825/13.

Частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
встановлені критерії, якими керується
адміністративний суд при перевірці
рішень, дій чи бездіяльності суб'єктів
владних повноважень. Відповідність
рішень, дій чи бездіяльності суб'єкта
владних повноважень передбаченим
частиною 3 статті 2 Кодексу
адміністративного судочинства України
критеріям перевіряється судом з
урахуванням закріпленого статтею 9
Кодексу адміністративного судочинства
України принципу законності,
відповідно до якого органи державної
влади, органи місцевого
самоврядування, їхні посадові і
службові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до вимог ст. 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Відповідно до ч.2 ст.71 КАС України, в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Враховуючи вищенаведене суд приходить
до висновку про часткове задоволення
позовних вимог Управління Пенсійного
фонду України в Старобешівському
районі Донецької області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Старобешівському районі Донецької
області про стягнення заборгованості
у розмірі 1395,13 грн. в частині стягнення
заборгованості по відшкодуванню
витрат на виплату пенсій громадянам
держав - учасників СНД та членам їх
сімей, які отримали каліцтво і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну за період з жовтня 2013 року по
грудень 2013 року включно у загальному
розмірі 293,70 грн., у тому числі витрати
на виплату та доставку пенсій у розмірі
1,50 грн., витрати на виплату пенсій у
зв'язку із втратою годувальника за
період з жовтня 2013 року по грудень 2013
року включно у загальному розмірі 796,75
грн., в іншій частині позову слід
відмовити.

Керуючись ст.ст.2-15, 17-18, 33-35, 41-42, 47-51, 56-59,
69-71, 79, 86, 87, 94, 99, 104-107, 110-111, 121, 122-143, 151-154, 158,
162, 163, 167, 254, Кодексу адміністративного
судочинства України, суд,-

ПОСТАНОВИВ:

Позов Управління Пенсійного фонду
України в Старобешівському районі
Донецької області до відділення
виконавчої дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Старобешівському районі Донецької
області про стягнення заборгованості
у розмірі 1395,13 грн. - задовольнити
частково.

Стягнути з відділення виконавчої
дирекції Фонду соціального
страхування від нещасних випадків на
виробництві та професійних
захворювань України в
Старобешівському районі Донецької
області на користь Управління
Пенсійного фонду України в
Старобешівському районі Донецької
заборгованість по відшкодуванню
витрат на виплату пенсій громадянам
держав - учасників СНД та членам їх
сімей, які отримали каліцтво і
переїхали на постійне місце проживання
в Україну за період з жовтня 2013 року по
грудень 2013 року включно у загальному
розмірі 293 (двісті дев'яносто три) грн. 70
коп., витрати на виплату пенсій у
зв'язку із втратою годувальника за
період з жовтня 2013 року по грудень 2013
року включно у загальному розмірі 796
(сімсот дев'яносто шість) грн. 75 коп.

У задоволенні решти позовних вимог
відмовити.

У разі подання апеляційної скарги
судове рішення, якщо його не скасовано,
набирає законної сили після повернення
апеляційної скарги, відмови у
відкритті апеляційного провадження
або набрання законної сили рішення за
наслідками апеляційного провадження.

Апеляційна скарга подається до
адміністративного суду апеляційної
інстанції через суд першої інстанції,
який ухвалив оскаржуване судове
рішення. Апеляційна скарга на
постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня її
проголошення. У разі застосування
судом ч.3 ст.160 КАС України, а також
прийняття постанови у письмовому
провадженні апеляційна скарга
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Суддя
Загацька Т. В.