Справа № 9101/148482/2012
Суддя: Чередниченко В.Є.
Дата ухвалення: 2014-01-28 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

28 січня 2014 рокусправа № 2а-13204/11
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів: головуючого судді
Чередниченко В.Є.

суддів: Коршуна
А.О. Панченко О.М.

розглянувши у письмовому
провадженні в м. Дніпропетровську
апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя

на постанову Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 30
листопада 2011 року

у справі № 2а-13204/11

за позовом ОСОБА_1

до управління Пенсійного фонду
України в Ленінському районі м.
Запоріжжя

про визнання дій неправомірними
та зобов'язання вчинити дії, -

ВСТАНОВИВ :

15 липня 2011 року позивач звернувся до
суду з позовом до управління
Пенсійного фонду

України в Ленінському районі м.
Запоріжжя та просить визнати
неправомірними дії відповідача та
зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Запоріжжя здійснити перерахунок та
виплату позивачу пенсії у розмірі 50%
пенсії по інвалідності померлого
годувальника, яка розраховується у
розмірі не менше 8 мінімальних пенсій
за віком, яка дорівнює прожитковому
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність та здійснити
перерахунок та виплату щомісячної
компенсації в разі втрати годувальника
в розмірі 50% мінімальної пенсії за
віком, яка дорівнює прожитковому
мінімуму для осіб, які втратили
працездатність як вдові померлого
годувальника - інваліда 2 групи по
захворюванню, яке пов'язане з роботами
по ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС
1 категорії, відповідно до ст. ст. 52, ч.4
ст. 54 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи», ч. ст. 28, ч.1 ст. 37 Закону
України "Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування" та з
урахуванням фактично здійснених
виплат з 05.06.2000 року та забезпечити її
виплату.

Постановою Ленінського районного
суду м. Запоріжжя від 30 листопада 2011
року позов задоволено частково:
визнано протиправними дії управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя та зобов'язано
відповідача здійснити перерахунок та
виплату позивачу державної та
додаткової пенсії по інвалідності
померлого годувальника - інваліда 2
групи по захворюванню у відповідності
з вимогами встановленими ст. 50 ч.4, ст. 54
ч. 3 ст. 67 Закону України «Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи» з 16.01.201 року по 23.07.2011 року з
розрахунку державної пенсії у розмірі
восьми мінімальних пенсій за віком для
непрацездатних громадян та щомісячної
додаткової пенсії за шкоду заподіяну
здоров'ю з розрахунку 50 % мінімальної
пенсії за віком, виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком
дорівнюючої прожитковому мінімуму,
встановленому відповідно до Закону
України «Про прожитковий мінімум», з
урахуванням різниці, яка була
виплачена у цей період. У задоволенні
іншої частини позову відмовлено.

Постанова суду мотивована тим, що
Законом України «Про статус і
соціальний захист громадян,

які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи» визначено
право позивача на пенсію в розмірі не
меншому 8 мінімальних пенсій за віком
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду заподіяну здоров'ю у розмірі 50 %
мінімальної пенсії за віком.

Не погодившись з постановою суду,
відповідач звернувся з апеляційною
скаргою, в якій посилаючись на
порушення судом першої інстанції норм
матеріального та процесуального права
просить скасувати оскаржувану
постанову та прийняти нову, якою
відмовити у задоволенні позову в
повному обсязі.

Перевіривши матеріали справи,
законність і обґрунтованість
постанови суду в межах доводів
апеляційної скарги і заявлених
позовних вимог, суд апеляційної
інстанції зробив висновок, що
апеляційна скарга підлягає
задоволенню частково з наступних
підстав.

Судом апеляційної інстанції
встановлено, що Ленінським ЗАГС м.
Запоріжжя 30 квітня 1965 року був
зареєстрований шлюб позивачки з
ОСОБА_2, що підтверджується свідоцтвом
про укладення шлюбу (а.с.8).

ОСОБА_2 був учасником ліквідації
наслідків аварії на Чорнобильській
АЕС, внаслідок чого його визнано
інвалідом ІІ групи. Згідно із статтею 14
Закону України від 28 лютого 1991 року №
796-ХІІ "Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" (далі -
Закон № 796-ХІІ) його було віднесено до 1
категорії осіб, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи і
він одержував пенсію в порядку,
передбаченому статтею 50 Закону №
796-ХІІ.

Відповідно до частини першої статті 50
Закону № 796-ХІІ особам, віднесеним до
категорії 1, які є інвалідами ІІ групи,
призначається щомісячна додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, у
розмірі 75 процентів мінімальної пенсії
за віком.

Згідно із частиною четвертою статті 54
Закону № 796-ХІІ в усіх випадках розмір
пенсій для інвалідів ІІ групи, щодо
яких встановлено зв'язок з
Чорнобильською катастрофою, не може
бути нижчим 8 мінімальних пенсій за
віком.

За таких обставин правильними та
такими, що відповідають Закону № 796-ХІІ,
є висновок про те, що ОСОБА_2 мав право
на призначення пенсії в розмірі, не
нижчому 8 мінімальних пенсій за віком,
та щомісячної додаткової пенсії за
шкоду, заподіяну здоров'ю, у розмірі 75
процентів мінімальної пенсії за віком.

Згідно свідоцтва про смерть ОСОБА_2
помер ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с.6).

Як вбачається з експертного висновку
Дніпропетровської регіональної
міжвідомчої експертної комісії (а.с.11)
захворювання ОСОБА_2, що привело до
смерті, пов'язано з виконанням
обов'язку військової служби по
ліквідації наслідків аварії на ЧАЕС.

Відповідно до статті 8 Закону України
"Про загальнообов'язкове державне
пенсійне страхування" за рахунок
коштів Пенсійного фонду в солідарній
системі призначаються такі пенсійні
виплати: 1) пенсія за віком; 2) пенсія по
інвалідності внаслідок загального
захворювання (у тому числі каліцтва, не
пов'язаного з роботою, інвалідності з
дитинства); 3) пенсія у зв'язку з втратою
годувальника.

Особі, яка має одночасно право на різні
види пенсії (за віком, по інвалідності,
у зв'язку з втратою годувальника),
призначається один із цих видів пенсії
за її вибором.

З матеріалів справи вбачається, що
позивач перебуває на обліку в
управлінні Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя та
отримує пенсію по втраті годувальника -
померлого внаслідок Чорнобильській
катастрофи на одного утриманця, з 05
червня 2000 року.

Соціальний захист осіб, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи визначений Законом України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Відповідно до статті 52 Закону України
"Про статус та соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи", щомісячна
компенсація в разі втрати годувальника
призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, в розмірі 50%
мінімальної пенсії за віком незалежно
від пенсії, передбаченої
законодавством України. Право на
отримання компенсації в разі втрати
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи мають непрацездатні члени
сім'ї годувальника, які були на його
утриманні.

За статтею 54 Закону України "Про статус
та соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" пенсії по інвалідності, що
настала внаслідок каліцтва чи
захворювання, і пенсії у зв'язку з
втратою годувальника внаслідок
Чорнобильської катастрофи можуть
призначатися за бажанням громадянина
із заробітку, одержаного за роботу в
зоні відчуження в 1986-1990 роках, у розмірі
відшкодування фактичних збитків, який
визначається згідно з законодавством.

Частиною 3 цієї статті передбачено, що
обчислення і призначення пенсій по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
із заробітку за межами зони відчуження
провадиться на загальних підставах
відповідно до Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування".

Частиною 1 статті 36 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" встановлено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, за наявності в
годувальника на день смерті страхового
стажу, який був би необхідний йому для
призначення пенсії по інвалідності, а в
разі смерті пенсіонера або осіб,
зазначених у частині другій статті 32
цього Закону, - незалежно від
тривалості страхового стажу.

При цьому відповідно до пункту 1
частини 2 статті 36 цього Закону
непрацездатними членами сім'ї
вважаються чоловік (дружина), батько,
мати, якщо вони є інвалідами або
досягли пенсійного віку, передбаченого
статтею 26 цього Закону.

Частиною 1 статті 37 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" визначено, що пенсія у
зв'язку з втратою годувальника
призначається в розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50% пенсії
за віком померлого годувальника; на
двох та більше непрацездатних членів
сім'ї - 100% пенсії за віком померлого
годувальника, що розподіляється між
ними рівними частками.

Відповідно до статті 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" пенсія в
разі втрати годувальника
призначається непрацездатним членам
сім'ї померлого годувальника, які були
на його утриманні, у розмірі: на одного
непрацездатного члена сім'ї - 50
процентів пенсії по інвалідності
померлого годувальника; на двох та
більше непрацездатних членів сім'ї - 100
процентів пенсії по інвалідності
померлого годувальника, визначеної
згідно із зазначеною статтею, що
розподіляється між ними рівними
частками.

Статтею 53 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" передбачено, що додаткова
пенсія за шкоду, заподіяну здоров'ю, та
щомісячна компенсація сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи виплачуються повністю
незалежно від заробітку, пенсії чи
іншого доходу.

Отже, за змістом статті 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи" вихідною
величиною для обчислення пенсії
визначено мінімальну пенсію за віком.
Порядок обчислення пенсії по
інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсії у
зв`язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи
визначається Кабінетом Міністрів
України.

Так, постановою Кабінету Міністрів
України від 30 травня 1997 року № 523
затверджено Порядок обчислення пенсій
по інвалідності, що настала внаслідок
каліцтва чи захворювання, і пенсій у
зв'язку з втратою годувальника
внаслідок Чорнобильської катастрофи,
положення якого щодо критеріїв
обчислення розмірів пенсій
відповідали статям 50, 54 Закону України
"Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи".

Разом з тим, пунктом 2 Постанови від 03
січня 2002 року №1 "Про підвищення
розмірів пенсій та інших соціальних
виплат окремим категоріям пенсіонерів,
фінансування яких здійснюється за
рахунок коштів державного бюджету"
всупереч положень статей 50, 54 Закону
України "Про статус і соціальний захист
громадян, які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи"Кабінет
Міністрів України установив розміри
сум, з яких проводиться розрахунок
пенсій, при тому що ці суми не
відповідають розмірам мінімальної
пенсії за віком та істотно звужує обсяг
встановлених законом прав.

Виходячи із загальних засад пріоритету
законів над підзаконними актами при
вирішенні цього спору, колегія суддів
доходить висновку, що при розрахунку
державної та додаткової пенсій,
передбачених статтями, наведеними
вище, застосуванню підлягає розмір
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, встановлений
в законі про Державний бюджет України
на відповідний рік, із якого
визначається мінімальний розмір
пенсії за віком.

За чинним законодавством розмір
мінімальної пенсії за віком
визначається лише за правилами,
передбаченими частиною першою статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування", іншого
нормативно-правового акта, який би
визначав цей розмір або встановлював
інший розмір, немає.

Відповідно до частини третьої статті 67
Закону № 796-ХІІ, яка набрала чинності 31
жовтня 2006 року, у разі збільшення
розміру прожиткового мінімуму для
осіб, які втратили працездатність,
визначеного законом, підвищується
розмір пенсії, визначений відповідно
до статті 54 цього Закону, а також розмір
додаткової пенсії за шкоду, заподіяну
здоров'ю, особам, віднесеним до 1, 2, 3, 4
категорій, та розмір щомісячної
компенсації сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи. Перерахунок пенсії
здійснюється з дня встановлення нового
розміру прожиткового мінімуму.

Аналіз зазначеної норми, яка є
імперативною, свідчить, що підставою
для перерахунку пенсії є встановлення
нового розміру прожиткового мінімуму,
і цей перерахунок здійснюється з дня
встановлення цього мінімуму.

Відповідно до частини першої статті 28
Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" мінімальний розмір пенсій
за віком встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, визначеного
законом.

Таким чином, новий мінімальний розмір
пенсії за віком залежить від нового
розміру прожиткового мінімуму.

Оскільки позивачеві слід визначати
пенсію виходячи з мінімальної пенсії
за віком, яка встановлюється в розмірі
прожиткового мінімуму для осіб, які
втратили працездатність, то в разі
збільшення розміру цього прожиткового
мінімуму перерахунок пенсії
позивачеві повинен проводитись
виходячи з нового розміру мінімальної
пенсії за віком.

Отже, з дня встановлення нового розміру
прожиткового мінімуму в органів
Пенсійного фонду України виникає
обов`язок повести перерахунок
призначених пенсій без звернення
громадянина.

Між тим, відповідно до частин 1, 2 статті
99 Кодексу адміністративного
судочинства України адміністративний
позов може бути подано в межах строку
звернення до адміністративного суду,
встановленого цим Кодексом або іншими
законами. Для звернення до
адміністративного суду за захистом
прав, свобод та інтересів особи
встановлюється шестимісячний строк,
який, якщо не встановлено інше,
обчислюється з дня, коли особа
дізналася або повинна була дізнатися
про порушення своїх прав, свобод чи
інтересів.

Закон України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»
та зміни до нього офіційно
публікуються в періодичних виданнях
після їх прийняття. Отже, положення
цього правового акту є
загальнодоступними для ознайомлення
всіма громадянами, і можливість
обізнаності людини про те чи інше
положення законодавства залежить
виключно від бажання такої людини.

Практика Європейського суду з прав
людини, яка відповідно до ст. 17 Закону
України «Про виконання рішень та
застосування практики Європейського
суду з прав людини» є джерелом права,
також свідчить про те, що право на
звернення до суду не є абсолютним і
може бути обмеженим, в тому числі і
встановленням строку для звернення до
суду за захистом порушених прав.

Так, відповідно до статті 100 Кодексу
адміністративного судочинства
України, адміністративний позов,
поданий після закінчення строків,
установлених законом, залишається без
розгляду, якщо суд за заявою особи, яка
його подала, не знайде підстав для
поновлення строку, про що
постановляється ухвала.

Враховуючи викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне позов
ОСОБА_1 за період з 05.06.2000 року по 14.01.2011
року, включно, залишити без розгляду у
зв'язку з пропуском строку звернення до
суду.

Таким чином, задоволенню підлягає
позов в межах шестимісячного строку
звернення до суду, а сааме починаючи з 15
січня 2011 року.

При цьому, суд апеляційної інстанції
вважає за необхідне зазначити, що 14
червня 2011 року Верховною Радою України
прийнято Закон України № 3491-VI "Про
внесення змін до Закону України "Про
Державний бюджет України на 2011 рік".

Пунктом 7 частини I зазначеного Закону
Прикінцеві положення Закону України
"Про Державний бюджет України на 2011 рік"
доповнено пунктом 4, яким встановлено,
що у 2011 році норми і положення статей 39,
50, 51, 52, 54 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", статті 6 Закону України
"Про соціальний захист дітей війни",
статей 14, 22, 37 та частини третьої статті
43 Закону України "Про пенсійне
забезпечення осіб, звільнених з
військової служби, та деяких інших
осіб" застосовуються у порядку та
розмірах, встановлених Кабінетом
Міністрів України виходячи з наявного
фінансового ресурсу бюджету
Пенсійного фонду України на 2011 рік.

Із аналізу наведеної норми випливає, що
визначення порядку та розмірів виплат
зазначеним категоріям громадян
делеговано Кабінету Міністрів України.

Під час вирішення питання, яка з
однопредметних законодавчих норм
рівної ієрархії, що не визнані
неконституційними в установленому
порядку, перевагу слід надавати тій з
них, що прийнята пізніше. У
розглядуваному випадку пізніше
прийняті норми Закону України від 14
червня 2011 року № 3491-VI "Про внесення змін
до Закону України «Про Державний
бюджет України на 2011 рік".

З огляду на те, що на реалізацію
наведеного положення Закону України
"Про внесення змін до "Про Державний
бюджет України на 2011 рік" Кабінетом
Міністрів України 6 липня 2011 прийнята
постанова № 745, якою встановлено, що
щомісячна компенсація сім'ям за втрату
годувальника внаслідок Чорнобильської
катастрофи відповідно до ст. 52 Закону
України «Про статус і соціальний
захист громадян, які постраждали
внаслідок Чорнобильської катастрофи»,
яка призначається на кожного
непрацездатного члена сім'ї, який був
на його утриманні, не може бути нижчою
від 10 відсотків прожиткового мінімуму,
встановленого законом для осіб, які
втратили працездатність, а також
визначено розмір державної пенсії
передбаченої ст. 54 Закону України «Про
статус і соціальний захист громадян,
які постраждали внаслідок
Чорнобильської катастрофи», суд
апеляційної інстанції зробив висновок
про правомірність дій відповідача щодо
виплати зазначеної компенсації у
відповідному розмірі з 23.07.2011 року -
дати набрання наведеною постановою
законної сили.

Разом з цим, суд апеляційної інстанції
звертає увагу суду першої інстанції на
те, що частиною 2 статті 159 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.

Відповідно до частини 2 статті 160
Кодексу адміністративного судочинства
України постанова приймається,
складається і підписується в нарадчій
кімнаті складом суду, який розглянув
справу.

Між тим, з матеріалів справи
вбачається, що постанова Ленінського
районного суду м. Запоріжжя від 30
листопада 2011 року, яка була прийнята
суддею Нікітенко Н.П. одноособово, ним
не підписана.

З огляду на викладене, суд апеляційної
інстанції вважає за необхідне
постанову суду - скасувати та прийняти
нову постанову.

Керуючись: пунктом 3 частини 1 статті 198,
статтями 205, 207 КАС України,
Дніпропетровський апеляційний
адміністративний суд, -

ПОСТАНОВИВ :

Апеляційну скаргу управління
Пенсійного фонду України в Ленінському
районі м. Запоріжжя - задовольнити
частково.

Постанову Ленінського районного суду
м. Запоріжжя від 30 листопада 2011 року у
справі № 2а-13204/11 - скасувати та прийняти
нову постанову.

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.

Визнати дії управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Запоріжжя неправомірними щодо відмови
у проведенні перерахунку пенсії по
втраті годувальника ОСОБА_1 у
відповідності до вимог ст.ст. 52, 53, 54 ч.4,
67 ч.3 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком.

Зобов'язати управління Пенсійного
фонду України в Ленінському районі м.
Запоріжжя провести ОСОБА_1 перерахунок
та виплату основної та додаткової
пенсії по втраті годувальника, який був
інвалідом ІІ групи, смерть якого
пов'язана з захворюванням пов'язаним з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, відповідно до ст.ст. 52, 53,
54 ч.4, 67 ч.3 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи", виходячи з розміру
мінімальної пенсії за віком, яка згідно
ч.1 ст.28 Закону України "Про
загальнообов'язкове державне пенсійне
страхування" за період з 15 січня 2011 року
по 22 липня 2011 року, включно, з
урахуванням раніше виплачених сум.

Позов в частині зобов'язання
управління Пенсійного фонду України в
Ленінському районі м. Запоріжжя
здійснити перерахунок та виплату
ОСОБА_1 основної та додаткової пенсії
по втраті годувальника, який був
інвалідом ІІ групи, смерть якого
пов'язана з захворюванням пов'язаним з
роботами по ліквідації наслідків
аварії на ЧАЕС, відповідно до ст.ст. 52, 53,
54 ч.4, 67 ч.3 Закону України "Про статус і
соціальний захист громадян, які
постраждали внаслідок Чорнобильської
катастрофи" за період з 05.06.2000 року по
14.01.2011 року, включно - залишити без
розгляду.

У задоволенні решти позову відмовити.

Постанова суду апеляційної
інстанції набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, є
остаточною та оскарженню не підлягає.

Головуючий:
В.Є. Чередниченко

Суддя:
А.О. Коршун

Суддя:
О.М. Панченко