Справа № 820/11955/13-а
Суддя: Кононенко З.О.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26 березня 2014 р. Справа №
820/11955/13-аКолегія суддів Харківського
апеляційного адміністративного суду у
складі

Головуючого судді: Кононенко З.О.

Суддів: Бондара В.О. , Калитки О. М.

за участю секретаря судового засідання
Запари Е.В.,

позивача ОСОБА_1,

представника
відповідача Кікалова В.С.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні у приміщенні Харківського
апеляційного адміністративного суду
адміністративну справу за апеляційною
скаргою ОСОБА_1 на постанову
Харківського окружного
адміністративного суду від
15.01.2014р. по справі № 820/11955/13-а

за позовом ОСОБА_1

до Державної організації "Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб"

про визнання протиправною
бездіяльності та стягнення грошових
коштів,

ВСТАНОВИЛА:

Позивач, ОСОБА_1, звернувся до
Харківського окружного
адміністративного суду з
адміністративним позовом до Державної
організації "Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб" про визнання
неправомірною бездіяльності щодо
відмови в задоволенні заяви позивача
ОСОБА_1 про відшкодування коштів за
вкладами батька позивача ОСОБА_3;
стягнення на користь позивача суми
155938,74 грн., гарантованого відшкодування
вкладів ВАТ "Європейський банк
розвитку та заощаджень" .

Постановою Харківського окружного
адміністративного суду від 15.01.2014 року
у задоволені адміністративного позову
відмовлено.

Позивач, не погодившись із постановою
суду першої інстанції, подала
апеляційну скаргу, в якій просить суд
апеляційної інстанції оскаржувану
постанову скасувати та прийняти нову,
якою задовольнити позовні вимоги у
повному обсязі.

В обґрунтування вимог апеляційної
скарги посилається на порушення судом
першої інстанції норм матеріального
та процесуального права, що призвело до
неправильного вирішення справи.

Колегія суддів, заслухавши
суддю-доповідача, пояснення
представників сторін, перевіривши
доводи апеляційної скарги, рішення
суду першої інстанції, дослідивши
матеріали справи, вважає, що апеляційна
скарга підлягає частковому
задоволенню з таких підстав.

Судом першої інстанції встановлено та
підтверджено в суді апеляційної
інстанції, що між ВАТ "Європейський
банк розвитку та заощаджень" та ОСОБА_3
були укладені наступні депозитні
договори банківського вкладу: договір
банківського вкладу "Класичний" №1504-09-07
від 13.09.2007р., відповідно до умов якого
ОСОБА_3 передано у депозит грошові
кошти у сумі 27100 грн.; договір
банківського вкладу "Класичний" №1634-10-07
від 15.10.2007р. відповідно до умов якого
ОСОБА_3 передано у депозит грошові
кошти у сумі 15200 грн.; договір
банківського вкладу "Класичний" №1848-11-07
від 23.11.2007р. відповідно до умов якого
ОСОБА_3 передано у депозит грошові
кошти у сумі 58000 грн.; договір
банківського вкладу "Класичний" №1865-11-07
від 29.11.2007р. відповідно до умов якого
ОСОБА_3 передано у депозит грошові
кошти у сумі 104300 грн., на виконання умов
яких між тими ж сторонами було укладено
договір банківського рахунку №884-09-06
від 12.09.2006р. (а.с. 9-20).

Після смерті ОСОБА_3 21.08.2012 року (а.с. 26),
його донька ОСОБА_1 (позивач по справі),
як єдиний спадкоємець, звернулась до
нотаріальної контори для оформлення
спадщини, за результатами чого ОСОБА_1
отримала свідоцтво про право на
спадщину за законом від 21.08.2013р., видане
Другою сімферопольською державною
нотаріальною конторою АРК, на
вищезазначені кошти - грошові вклади з
усіма видами відсотків та
компенсаційних виплат (а.с. 29), що також
підтверджується витягом про
реєстрацію в Спадковому реєстрі від
21.08.2013 року (а.с. 27).

Після отримання вказаного свідоцтва
позивач 30.09.2013 року звернулася з
письмовою заявою до Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб з проханням
виплати відшкодування за вкладами (вх.
Д-5114/13), копія якого приєднана до
матеріалів справи.

За результатами розгляду заяви від
30.09.2013 року, позивач отримав від Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
лист від 04.10.2013 року №02-036-6024/13 (а.с. 30-31),
яким позивачу було відмовлено у
виплаті відшкодування у зв'язку з
пропуском строку, який був
встановлений для подання звернень до
Фонду (31.12.2012р.).

Відмовляючи у задоволені
адміністративного позову, суд першої
інстанції виходив з того, що позивач
пропустив строк, який був встановлений
для подання звернень до Фонду.

Колегія суддів не погоджується з
вищезазначеним висновком суду першої
інстанції, враховуючи наступне.

З метою захисту прав і законних
інтересів вкладників банків, зміцнення
довіри до банківської системи України,
стимулювання залучення коштів у
банківську систему України було
прийнято Закон України «Про систему
гарантування вкладів фізичних осіб»,
який регулює правові, фінансові та
організаційні засади функціонування
системи гарантування вкладів фізичних
осіб, повноваження Фонду гарантування
вкладів фізичних осіб, порядок виплати
Фондом відшкодування за вкладами, а
також відносини між Фондом та банками,
Національним банком України.

Відповідно до ч. 1 ст. 26 Закону України
«Про систему гарантування вкладів
фізичних осіб» Фонд гарантує кожному
вкладнику банку відшкодування коштів
за його вкладом. Фонд відшкодовує кошти
в розмірі вкладу, включаючи відсотки,
нараховані на день прийняття рішення
Національним банком України про
віднесення банку до категорії
неплатоспроможних та початку
процедури виведення Фондом банку з
ринку, але не більше суми граничного
розміру відшкодування коштів за
вкладами, встановленого на дату
прийняття такого рішення, незалежно
від кількості вкладів в одному банку.

Відповідно до п.3 Положення «Про
порядок відшкодування Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб
коштів за вкладами», затвердженого
Рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
09.08.2012 №14 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 7 вересня
2012 за №1548/21860 сума граничного розміру
відшкодування коштів за вкладами не
може бути меншою 200000 гривень.
Адміністративна рада Фонду не має
права приймати рішення про зменшення
граничної суми відшкодування коштів за
вкладами. Зобов'язання з виплати
відсотків за вкладами, нарахованих під
час здійснення тимчасової
адміністрації, задовольняються
відповідно до черговості, встановленої
пунктом 4 частини першої статті 52
Закону.

Пунктом 7 зазначеного Положення строк
виплати банком-агентом відшкодувань
вкладникам становить тридцять робочих
днів з дня отримання від Фонду коштів.
По закінченні цього строку або у разі
припинення (призупинення) виплат
відшкодувань вкладникам (частині
вкладників) відповідно до рішення суду
або іншого уповноваженого органу
державної влади банк-агент повертає до
Фонду не отриману вкладниками суму та
надає Фонду звіти про виплати
відповідно до пунктів 8, 9, 10 розділу V
цього Положення.

Якщо сума, що отримана впродовж строку
виплати за Загальним реєстром, складає
менше 70 % від суми зобов'язань Фонду
перед вкладниками цього банку та/або
якщо судом або іншим уповноваженим
органом державної влади було прийнято
рішення про відновлення виплат
відшкодувань вкладникам (частині
вкладників) Фонд на підставі рішення
виконавчої дирекції формує Реєстр
переказів вкладникам, які мають право
на відшкодування коштів за вкладами за
рахунок Фонду, з урахуванням сум, що
отримані вкладниками, та направляє
його банку-агенту для здійснення
подальших виплат або за розпорядженням
директора-розпорядника Фонду
перераховує банку-агенту суму для
подальших виплат відшкодування.

Виплата сум відшкодування особам, які
унаслідок їх неявки або з інших причин
(спадкоємці, вкладники, реквізити яких
у Загальному реєстрі / Реєстрі
переказів відмінні від реквізитів їх
документів, тощо) не одержали кошти
протягом строку виплат за Загальним
реєстром / Реєстром переказів,
здійснюється шляхом переказу
відшкодувань за результатами розгляду
індивідуальних звернень вкладників до
Фонду.

Пунктом 9 розділу IV Положення про
порядок відшкодування Фондом
гарантування вкладів фізичних осіб
коштів за вкладами, затвердженого
рішенням виконавчої дирекції Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб від
09.08.2012 № 14 та зареєстрованого в
Міністерстві юстиції України 07.09.2012 за
№ 1548/21860, для отримання коштів вкладник
або інша особа (представник,
спадкоємець тощо) звертається до Фонду
із заявою про виплату гарантованої
суми відшкодування. Рекомендована
форма заяви наведена в додатку 11 до
цього Положення.

Пунктом 13 Положення передбачено, що
Фонд на підставі рішення виконавчої
дирекції Фонду здійснює передачу
банку-агенту Реєстру переказів та
перерахування за розпорядженням
директора-розпорядника Фонду суми за
Реєстром переказів.

Заявнику направляється
лист-повідомлення про здійснення
переказу із зазначенням найменування
банку-агента.

Законом не визначено строку, протягом
якого власник депозитних коштів
зобов'язаний звернутися до Фонду із
відповідною заявою. Більш того, чинним
законодавством не надано Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб,
навіть, права встановлювати такий
строк, а тим паче визнавати його
присічним.

Строки є однією з правових категорій,
які часто відіграють основоположну
роль в правових відносинах, бо час має
істотне значення для виникнення, зміни
та припинення відносин, і для належного
виконання зобов'язань, і для захисту
прав та інтересів осіб.

Одним із найважливіших видів строків є
позовна давність, яка надає можливість
ефективного захисту порушених прав у
судовому порядку.

Отже, застосування строків позовної
давності є виключною прерогативою
суду.

Частина 4 статті 26 Закону України «Про
систему гарантування вкладів фізичних
осіб» визначає визначений перелік
підстав щодо відмови Фонду
відшкодувати кошти фізичним особам за
вкладами, зокрема, це мають бути кошти:
передані банку в довірче управління; за
вкладом у розмірі менше 10 гривень; за
вкладом, підтвердженим ощадним
(депозитним) сертифікатом на
пред'явника; розміщені на вклад у банку
особою, яка була членом спостережної
(наглядової) ради, правління (ради
директорів), ревізійної комісії банку,
якщо з дня її звільнення з посади до дня
прийняття Національним банком України
рішення про віднесення такого банку до
категорії неплатоспроможних не минув
один рік; розміщені на вклад у банку
особою, яка надавала банку професійні
послуги як аудитор, юридичний радник,
суб'єкт оціночної діяльності, якщо ці
послуги мали безпосередній вплив на
виникнення ознак неплатоспроможності
банку і якщо з дня припинення надання
послуг до дня прийняття Національним
банком України рішення про віднесення
такого банку до категорії
неплатоспроможних не минув один рік;
розміщені на вклад власником істотної
участі банку; розміщені на вклад
особою, яка на індивідуальній основі
отримує від банку проценти за вкладом
на більш сприятливих договірних
умовах, ніж звичайні, або має інші
фінансові привілеї від банку; за
вкладом у банку, що є предметом застави
та забезпечує виконання зобов'язань
вкладника перед цим банком, в обсязі
таких зобов'язань; за вкладами у філіях
іноземних банків.

Жодних інших підстав до відмови у
відшкодуванні коштів Закон не містить.

Таким чином законодавець не визначив
серед підстав щодо відмови у
відшкодуванні Фондом вкладникам
грошових коштів, таку підставу, як
пропуск строку звернення вкладника до
Фонду із заявою, а також наслідків
пропуску строку такого звернення.

Більш того, сама процедура
встановлення такого строку та
застосування будь-яких правових
наслідків у разі його пропуску чинним
законодавством не передбачена.

На підставі викладеного, колегія
суддів дійшла висновку, що дії Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
щодо відмови позивачу у видачі суми
депозитного вкладу суперечать вимогам
чинного законодавства.

Щодо позовних вимог про зобов'язання
відповідача сплатити спірну суму за
депозитними рахунками, колегія суддів
зазначає, що такі позовні вимоги не
можуть бути задоволені, оскільки
заходи щодо організації виплат
відшкодувань за вкладами має право
здійснювати виключно Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
відповідним рішенням. Суд не вправі
втручатись в повноваження та
діяльність суб'єктів владних
повноважень, або ж підміняти їх.

Зазначений висновок суду апеляційної
інстанції кореспондується з позицією
Верховного суду України, викладеною в
постанові Пленуму № 13 від 24.10.2008 року,
згідно якої, суд не може підміняти
державний орган, рішення якого
оскаржується, приймаючи замість нього
рішення, яке визнається протиправним,
інше рішення, яке б відповідало закону,
та давати вказівки, які б свідчили про
вирішення питань, які належать до
компетенції такого суб'єкта владних
повноважень та з позицією
Європейського суду з прав людини, який
неодноразово зазначав, що завдання
суду при здійсненні його контрольної
функції полягає не в тому, щоб
підміняти органи влади держави, і суд
не повинен підміняти думку
національних органів будь-якою своєю
думкою.

Відповідно до ч. 2 ст.11 КАС України суд
розглядає адміністративні справи не
інакше як за позовною заявою, поданою
відповідно до цього Кодексу, і не може
виходити за межі позовних вимог. Суд
може вийти за межі позовних вимог
тільки в разі, якщо це необхідно для
повного захисту прав, свобод та
інтересів сторін чи третіх осіб, про
захист яких вони просять.

Частиною 3 статті 11 КАС України
передбачено, що кожна особа, яка
звернулася за судовим захистом,
розпоряджається своїми вимогами на
свій розсуд, крім випадків,
встановлених цим Кодексом. Таким
правом користуються й особи, в
інтересах яких подано
адміністративний позов, за винятком
тих, які не мають адміністративної
процесуальної дієздатності.

Способи захисту порушеного права,
встановлені статтями 105, 162 Кодексу
адміністративного судочинства
України, не є вичерпними. Однак, деякі
із них мають обмежений характер і не
можуть бути застосовані при виникненні
будь-якого спору у сфері публічних
правовідносин.

Таким чином, враховуючи вищевикладене,
колегія суддів дійшла висновку, що
правових підстав для відмови позивачу
у видачі спірної суми за депозитними
вкладами у Фонду не було. Водночас,
належним способом захисту порушеного
права позивача, суд апеляційної
інстанції вважає зобов'язання Фонду
гарантування вкладів фізичних осіб
розглянути заяву позивача про виплату
відшкодування за вкладами батька
позивача ОСОБА_3

Отже, судом першої інстанції неповно
встановлено обставини справи,
оскаржуване рішення ухвалено з
порушенням норм матеріального права, а
тому, у відповідності до ст.202 КАС
України, - підлягає скасуванню з
ухваленням нового судового рішення про
часткове задоволення позовних вимог.

Керуючись ст.ст. 160, 167, 195, 196, п. 3 ст. 198, п.
4 ч.1 ст. 202, 205, 207, 209, 254 Кодексу
адміністративного судочинства,
колегія суддів, -

П О С Т А Н О В И Л А:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити
частково.

Постанову Харківського окружного
адміністративного суду від 15.01.2014р. по
справі № 820/11955/13-а скасувати.

Прийняти нову постанову, якою позов
задовольнити частково.

Визнати протиправними дії Державної
організації "Фонд гарантування вкладів
фізичних осіб" щодо відмови в
задоволенні заяви ОСОБА_1 про виплату
відшкодування за вкладами батька
позивача ОСОБА_3

Зобов'язати Державну організацію "Фонд
гарантування вкладів фізичних осіб"
розглянути заяву ОСОБА_1 про виплату
відшкодування за вкладами батька
позивача ОСОБА_3

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення та може бути
оскаржена у касаційному порядку
протягом двадцяти днів з дня складання
постанови у повному обсязі шляхом
подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий суддя (підпис)Кононенко
З.О.Судді(підпис) (підпис) Бондар В.О.
Калитка О.М. Повний текст постанови
виготовлений 26.03.2014 р.