Справа № 2а-5347/12/2170
Суддя: Приходько І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-26 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

26 березня 2014 року
м. Київ К/800/6104/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі Приходько І.В. Бухтіярової І.О.
Костенка М.І. розглянувши в
попередньому судовому засіданні

касаційну скаргу Каховської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області

на постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 14.03.2013 р.

та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2013 р.

у справі № 2а-5347/12/2170

за позовом товариства з обмеженою
відповідальністю «ПетроНік»

до Каховської об'єднаної державної
податкової інспекції Херсонської
області Державної податкової служби

про визнання протиправними та
скасування податкових
повідомлень-рішень, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2012 року товариство з обмеженою
відповідальністю «ПетроНік» (далі -
позивач, ТОВ «ПетроНік») звернулось до
Херсонського окружного
адміністративного суду з позовом до
Каховської об'єднаної державної
податкової інспекції Херсонської
області Державної податкової служби
(далі - відповідач, Каховська ОДПІ
Херсонської області), в якому просило
суд визнати протиправними та скасувати
податкові повідомлення-рішення від
29.10.2012 р. № , № та № .

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 14.03.2013 р.,
яка залишена без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2013 р.,
позов задоволено: визнано
протиправними та скасовано податкові
повідомлення-рішення Каховської ОДПІ
Херсонської області від 29.10.2012 р. №
, № та № ; вирішено
питання про судові витрати.

Не погоджуючись із прийнятими
рішеннями судів попередніх інстанцій,
відповідач звернувся до Вищого
адміністративного суду України з
касаційною скаргою, в якій, з
посиланням на порушення судами норм
матеріального та процесуального права,
просив скасувати постанову
Херсонського окружного
адміністративного суду від 14.03.2013 р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2013 р. і
прийняти нове рішення, яким у
задоволенні позовних вимог відмовити.

Позивач у письмових запереченнях проти
доводів касаційної скарги заперечував,
вважає оскаржувані судові рішення
прийнятими у відповідності до норм
матеріального та процесуального права,
а тому просив касаційну скаргу
залишити без задоволення.

Заслухавши суддю-доповідача,
дослідивши матеріали справи та доводи
касаційної скарги, колегія суддів
приходить до висновку, що касаційна
скарга не підлягає задоволенню з
наступних підстав.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що в період з 10.09.2012 р. по
05.10.2012 р., на підставі направлень від
10.09.2012 р. № 328, № 329, № 330, від 17.09.2012 р. № 334,
посадовими особами Каховської ОДПІ
Херсонської області, згідно із
підпунктом 20.1.4 пункту 20.1 статті 20,
пункту 75.1 статті 75, пункту 77.1 статті 77
Податкового кодексу України та
відповідно до плану-графіка проведення
планових виїзних перевірок суб'єктів
господарювання, наказу від 31.08.2012 р. №397,
була проведена планова виїзна
перевірка ТОВ «ПетроНік» з питань
дотримання вимог податкового
законодавства з період з 01.01.2011 р. по
30.06.2012 р., валютного та іншого
законодавства за період з 01.01.2011 р. по
30.06.2012 р., за результатами якої складено
акт від 12.10.2012 р. № 451/22/34678552 та
встановлено порушення позивачем,
вимог: - пункту 135.4 статті 135, пунктів 137.1,
137.12, 137.16 статті 137, підпунктів 153.1.3. 153.1.4
пункту 153.1 статті 153, пунктів 138.1, 138.2, 138.4,
підпункту 138.10.5 пункту 138.10 статті 138,
підпункту 139.1.9, пункту 139.1 статті 139
Податкового кодексу України, частини
першої статті 203, статей 215, 228, 662, 655, 656
Цивільного кодексу України в частині
недодержання в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними, в результаті чого
занижено податок на прибуток за ІІ-ІІІ
квартали 2011 року в сумі 41 017 грн. та
завищено податок на прибуток за ІІ
квартал 2011 року в сумі 26 613 грн.; - пункту
187.1 статті 187, пункту 188.1 статті 188,
пункту 192.1 статті 192, пунктів 198.1, 198.3, 198.6
статті 198, пунктів 201.4, 201.6, 201.7 статті 201
Податкового кодексу України, частини
першої статті 203, статей 215, 228, 662, 655, 656
Цивільного кодексу України в частині
недодержання в момент вчинення
правочинів, які не спрямовані на
реальне настання правових наслідків,
що обумовлені ними, в результаті чого
занижено податок на додану вартість в
період, що перевірявся, на загальну
суму 213 949 грн. та завищено податок на
додану вартість, що підлягає (підлягав)
бюджетному відшкодуванню в період, що
перевірявся, на загальну суму 324 556 грн.;
- пункту 164.1, підпунктів «б» 164.2.17, «г»
164.2.17, «ґ» 164.2.17, «е» 164.2.17, 164.2.18 пункту 164.2,
пункту 164.3, підпункту «б» 164.5 пункту 164.5
статті 164, пункту 167.1 статті 167,
підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169
Податкового кодексу України, що
призвело до заниження податку з
доходів фізичних осіб у перевіряємому
періоді на 418 021,21 грн.; - підпункту 47.1.1
пункту 47.1 статті 47 Податкового кодексу
України щодо порушення порядку
заповнення розрахунку за І, ІІ, ІІІ та IV
квартали 2011 року та за І, ІІ квартали 2012
року.

На підставі вказаного акту перевірки
відповідачем 29.10.2012 р. винесено
податкові повідомлення-рішення: №
, яким позивачу визначено
податкове зобов'язання з податку з
доходів фізичних осіб за основним
платежем 418 021,21 грн. та за штрафними
(фінансовими) санкціями в розмірі 105 015,30
грн.; № , яким позивачу зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість на 324 556 грн.
та застосовано штрафні (фінансові)
санкції у розмірі 81 054 грн.; № ,
яким позивачу визначено грошове
зобов'язання з податку на додану
вартість у розмірі 213 949 грн. за основним
платежем та 53 015 грн. штрафних
(фінансових) санкцій.

Суди попередніх інстанцій вирішуючи
спір по суті та задовольняючи позовні
вимоги, з висновками яких погоджується
колегія суддів касаційної інстанції,
виходили з наступних мотивів.

Відповідно до підпункту 14.1.181 пункту 14.1
статті 14 Податкового кодексу України
податковий кредит - сума, на яку платник
податку на додану вартість має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного (податкового) періоду,
визначена згідно з розділом V цього
Кодексу.

Згідно пункту 198.2 статті 198 Податкового
кодексу України датою виникнення права
платника податку на віднесення сум
податку до податкового кредиту
вважається дата тієї події, що
відбулася раніше: дата списання коштів
з банківського рахунка платника
податку на оплату товарів/послуг; дата
отримання платником податку
товарів/послуг, що підтверджено
податковою накладною.

Пунктом 198.3 статті 198 Податкового
кодексу України встановлено, що
податковий кредит звітного періоду
визначається виходячи з договірної
(контрактної) вартості товарів/послуг,
але не вище рівня звичайних цін,
визначених відповідно до статті 39
цього Кодексу, та складається з сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 193.1 статті 193
цього Кодексу, протягом такого
звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій у
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку.

Згідно пункту 198.6 статті 198 Податкового
кодексу України не відносяться до
податкового кредиту суми податку,
сплаченого (нарахованого) у зв'язку з
придбанням товарів/послуг, не
підтверджені податковими накладними
(або підтверджені податковими
накладними, оформленими з порушенням
вимог статті 201 цього Кодексу) чи не
підтверджені митними деклараціями,
іншими документами, передбаченими
пунктом 201.11 статті 201 цього Кодексу.

Як вбачається з матеріалів справи,
податковий кредит за січень, лютий,
червень, вересень 2011 року позивач
формував на підставі податкових
накладних, виданих його контрагентами -
ТОВ «Розетка.УА», ТОВ «Імпульс Плюс», ПП
«Херсон-Євродом».

Із вказаними контрагентами ТОВ
«ПетроНік» укладено договори поставки
товарів та оргтехніки, тобто угоди, які
безпосередньо пов'язані з основною
статутною діяльністю позивача та
підтверджуються наявними в матеріалах
справи первинними документами, а саме:
договорами, податковими та видатковими
накладними, актами виконаних робіт,
платіжними дорученнями,
товарно-транспортними накладними, які
складені за результатами проведених
операцій та з дотриманням вимог
статті 9 Закону України «Про
бухгалтерський облік та фінансову
звітність в Україні», статті 44, статті
201 Податкового кодексу України, пункту
2.4 Положення про документальне
забезпечення записів у
бухгалтерському обліку (затверджено
Наказом Міністерства фінансів України
від 24.05.1995 р. № 88, зареєстровано в
Міністерстві юстиції України 05.06.1995 р.
за № 168/704) і містять у собі відомості
щодо змісту та обсягу проведених
операцій, які узгоджуються між собою.

Відповідно до пункту 201.1 статті 201
Податкового кодексу України платник
податку зобов'язаний надати покупцю
(отримувачу) на його вимогу підписану
уповноваженою платником особою та
скріплену печаткою податкову накладну,
у якій зазначаються в окремих рядках,
такі обов'язкові реквізити: а)
порядковий номер податкової накладної;
б) дата виписування податкової
накладної; в) повна або скорочена назва,
зазначена у статутних документах
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість, - продавця
товарів/послуг; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
ґ) місцезнаходження юридичної особи -
продавця або податкова адреса фізичної
особи - продавця, зареєстрованої як
платник податку; д) повна або скорочена
назва, зазначена у статутних
документах юридичної особи або
прізвище, ім'я та по батькові фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість, - покупця
(отримувача) товарів/послуг; е) опис
(номенклатура) товарів/послуг та їх
кількість, обсяг; є) ціна постачання без
урахування податку; ж) ставка податку
та відповідна сума податку в цифровому
значенні; з) загальна сума коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку; и) вид цивільно-правового
договору; і) код товару згідно з УКТ ЗЕД
(для підакцизних товарів та товарів,
ввезених на митну територію України).

Згідно пункту 201.10 статті 201 Податкового
кодексу України податкова накладна
видається платником податку, який
здійснює операції з постачання
товарів/послуг, на вимогу покупця та є
підставою для нарахування сум податку,
що відносяться до податкового кредиту.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджено матеріалами
справи, всі розрахунки позивача
підтверджені податковими накладними,
оформленими у відповідності до вимог
пункту 201.1 статті 201 Податкового
кодексу України та складеними в
порядку, передбаченому наказом ДПА
України від 21.12.2010 р. № 969.

За таких обставин суми податку на
додану вартість за виписаними ТОВ
«Розетка.УА», ТОВ «Імпульс Плюс», ПП
«Херсон-Євродом» податковими
накладними за вказаними вище угодами
були правомірно включені позивачем до
складу податкового кредиту за січень,
лютий, червень та вересень 2011 року.

Також, заперечуючи висновки
податкового органу про порушення ТОВ
«ПетроНік» пункту 187.1 статті 187, пункту
188.1 статті 188, пунктів 201.4, 201.6, 201.7 статті
201 Податкового кодексу України, що
призвело, на думку відповідача, до
завищення бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість на 324 556 грн.,
з чим погоджується суд касаційної
інстанції, суди попередніх інстанцій
виходили з наступного.

Відповідно до пункту 200.14 статті 200
Податкового кодексу України
невідповідність суми бюджетного
відшкодування сумі, заявленій у
податковій декларації, встановлюється
органом державної податкової служби на
підставі результатів камеральної або
документальної позапланової виїзної
перевірки. За результатами перевірки, у
разі перевищення заявленої платником
податку суми бюджетного відшкодування
над сумою, визначеною органом
державної податкової служби,
податковий орган надсилає платнику
податку податкове повідомлення форми
«В1», в якому зазначаються сума такого
перевищення та підстави для її
вирахування. Бюджетному відшкодуванню
підлягає частина від'ємного значення
податку на додану вартість (різниці між
сумою податкового зобов'язання та
податкового кредиту), яка дорівнює сумі
податку, фактично сплаченій
отримувачем товарів/послуг у
попередніх податкових періодах
постачальникам таких товарів послуг
або до державного бюджету України або
отримання від нерезидента послуг на
митній території України.

Як зазначено у акті податкової
перевірки, у перевіреному періоді ТОВ
«ПетроНік» заявив від'ємне значення
податку на додану вартість у сумі 1 407 179
грн. та/або відшкодування з бюджету у
сумі 1 081 561 грн. у зв'язку із сплатою
податку на додану вартість митним
органам при ввезенні навантажувачів та
тракторів із Китаю. Одночасно
зазначено, що перевіркою, проведеною за
період з 01.01.2011 р. по 30.06.2012 р., ТОВ
«ПетроНік» не встановлено здійснення
виплат доходів нерезидентам джерелом
походження з України. Податковим
органом окремо у таблиці наведено дані
щодо проведених перевірок, заявлених
до відшкодування з бюджету сум податку
на додану вартість, станом на дату
закінчення перевірки, з яких
вбачається, що суми податку на додану
вартість, задекларовані платником
податку до відшкодування з бюджету,
підтверджені позаплановими
перевірками за травень 2011 року,
грудень, 2011 року, січень 2012 року, лютий
2012 року, травень 2012 року.

За таких обставин, колегія суддів
касаційної інстанції погоджується з
висновком судів попередніх інстанцій
щодо безпідставності зменшення
позивачу бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість на 324 556 грн.,
оскільки висновок податкового органу
акта перевірки про встановлене
завищення ТОВ «ПетроНік» податку на
додану вартість, що підлягав
бюджетному відшкодуванню, в періоді, що
перевірявся, суперечить описовій
частині акту перевірки щодо
правомірності декларування сум
податку, що підлягають бюджетному
відшкодуванню.

Таким чином, оскільки відсутні
підстави для зменшення позивачу
бюджетного відшкодування з податку на
додану вартість на 324 556 грн., то і
відсутні підстави для збільшення
податкового зобов'язання з податку на
додану вартість на 101 436 грн., яке є
частиною бюджетного відшкодування
відшкодованого позивачу на момент
перевірки.

Також, в акті перевірки також зазначено
про порушення позивачем пункту 164.1,
абзаців «б», «г», «ґ» та «е» підпункту
164.2.17 та підпункту 164.2.18 пункту 164.2,
підпункту 164.3, абзацу «б» пункту 164.5
статті 164, пункту 167.1 статті 167 та
підпункту 169.4.1 пункту 169.4 статті 169
Податкового кодексу України, що
призвело, на думку відповідача, до
заниження суми податку з доходів
фізичних осіб на 418 021,21 грн., в
результаті чого податковим органом
було винесено податкове
повідомлення-рішення № від 29.10.2012
р.

Як слідує з акту податкової перевірки,
підставою для збільшення ТОВ
«ПетроНік» податкового зобов'язання по
податку з доходів фізичних осіб стали
господарські операції з продажу та
постачання товарів позивачем за
договорами купівлі-продажу та
договорами поставки від 13.12.2011 р. за №
13/12-3, укладеного з ПП ОСОБА_4, від 03.01.2012
р. за № 03/01, укладеного з ФОП ОСОБА_5, від
20.02.2012 р. за № 20/02-5, укладеного з ОСОБА_6,
від 09.04.2012 р. за № 09/04-1, укладеного з
фізичною особою ОСОБА_7 та від 25.06.2012 р.
за № 25/06-1, укладеного з фізичною особою
ОСОБА_8

До складу доходів, що підлягали
оподаткуванню податком на доходи
фізичних осіб при проведенні перевірки
податковим органом стосовно громадян
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8, які не
перебували з ТОВ «ПетроНік» у трудових
відносинах, визначено порушення
позивачем пунктів 164.1-164.5 статті 164
Податкового кодексу України, яке
полягало у неоподаткуванні вартості
тракторів, безоплатно переданих у
особисту власність цих фізичних осіб.

Проте, як вірно встановлено судами
попередніх інстанцій, такий висновок
відповідача суперечить змісту та
фактичним даним, наведеним
перевіряючими в акті перевірки, та
зроблено при необґрунтованому
трактуванні правовідносин щодо
безкоштовної та безоплатної передачі
речі, які склалися між позивачем та
фізичними особами ОСОБА_7, ОСОБА_6,
ОСОБА_8

Так, відповідно до пункту 162.1 статті 162
Податкового кодексу України
платниками податку є фізична особа -
резидент, яка отримує доходи як з
джерела їх походження в Україні, так і
іноземні доходи; фізична особа -
нерезидент, яка отримує доходи з
джерела їх походження в Україні;
податковий агент.

Згідно підпункту 164.2.17 пункту 164.2 статті
164 Податкового кодексу України до
загального місячного (річного)
оподатковуваного доходу платника
податку включаються, зокрема, дохід,
отриманий платником податку як
додаткове благо (крім випадків,
передбачених статтею 165 цього Кодексу)
у вигляді вартості безоплатно
отриманих товарів (робіт, послуг),
визначеної за правилами звичайної
ціни, а також суми знижки звичайної
ціни (вартості) товарів (робіт, послуг),
індивідуально призначеної для такого
платника податку.

Як вбачається з матеріалів справи, між
ТОВ «ПетроНік» та фізичними особами
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 укладено
договори купівлі-продажу та поставки.

За цими договорами позивач прийняв на
себе зобов'язання передати транспортні
засоби у власність, а фізичні особи -
сплатити за них вказану в договорах
вартість транспортних засобів
протягом певного строку.

Однак, згодом між позивачем та
фізичними особами було укладено
додаткові угоди, згідно яких
транспортні засоби передаються
фізичним особам без передачі права
власності, оскільки приймаються
ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8 на
відповідальне зберігання з
оформленням особистих зобов'язань
нести повну матеріальну
відповідальність.

Передані транспортні засоби
обліковуються на ТОВ «ПетроНік» на
забалансовому рахунку 023 «Матеріальні
цінності на відповідальному
зберіганні» згідно наданої позивачем
оборотно-сальдової відомості та картки
рахунку 023 за період з 01.01.2011 р. по 26.09.2012
р.

Вказаними договорами та додатковими
угодами до них не передбачено
безоплатної передачі прав власності на
транспортні засоби громадянам
ОСОБА_7, ОСОБА_6 та ОСОБА_8

Виходячи із положень статей 509, 526, 655, 656,
692-695 Цивільного кодексу України,
обов'язок покупця сплатити за товар
виникає на підставі юридичного факту -
підписаного сторонами договору.

Як встановлено судами попередніх
інстанцій та підтверджується
матеріалами справи, між позивачем та
ОСОБА_7, ОСОБА_6, ОСОБА_8 укладено саме
договори купівлі-продажу транспортних
засобів. Разом з цим, до оплати
фізичними особами у повному обсязі
вартості транспортних засобів останні
знаходяться на їх відповідальному
зберіганні та одночасно обліковуються
у ТОВ «ПетроНік» на забалансовому
рахунку 023 «Матеріальні цінності на
відповідальному зберіганні».

За таких обсавин, відсутні будь-які
підстави вважати, що транспортні
засоби ТОВ «ПетроНік» передані ОСОБА_7,
ОСОБА_6 та ОСОБА_8 безкоштовно.

Правовідносини позивача з фізичними
особами-підприємцями ОСОБА_4 та ОСОБА_5,
які зареєстровані як платники податків
та сплачують податки за спрощеною
системою оподаткування, склалися в
межах договорів купівлі-продажу від
13.12.2011 р. № 13/12-3 та від 03.01.2012 р. № 03/01 і
додаткових угод від 13.12.2011 р. та 03.01.2012 р.
відповідно.

На підставі договорів та додаткових
угод за актом приймання-передачі від
13.12.2011 р. ФОП ОСОБА_4 прийнято на
відповідальне зберігання 3 трактори
моделі 824, ФОП ОСОБА_5 03.01.2012 р. прийнято
на відповідальне зберігання колісний
трактор для сільськогосподарських
робіт. Передача на відповідальне
зберігання підтверджується наявними в
матеріалах справи оборотно-сальдовою
відомістю та карткою обліку по рахунку
023.

В акті податкової перевірки
перевіряючими зроблено висновок, що
позивачем у правовідносинах з ФОП
ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 порушено статтю 164
та пункт 167.1 статті 167 Податкового
кодексу України в частині
оподаткування їх підприємницького
доходу та сплатою податку податковим
агентом за ставкою, передбаченою для
доходів, нарахованих за трудовими та
цивільно-правовими договорами - 15 % та 17
%.

Однак, як вірно зазначено судами першої
та апеляційної інстанцій, в даному
випадку до спірних правовідносин
підлягають застосовуванню положення
статті 177 Податкового кодексу України.

Так, відповідно до пунктів 177.1, 177.5
статті 177 Податкового кодексу України
доходи фізичних осіб-підприємців,
отримані протягом календарного року
від провадження господарської
діяльності, оподатковуються за
ставками, визначеними в пункті 167.1
статті 167 цього Кодексу.

Фізичні особи-підприємці подають до
контролюючого органу податкову
декларацію за місцем своєї податкової
адреси за результатами календарного
року у строки, встановлені цим Кодексом
для річного звітного податкового
періоду, в якій також зазначаються
авансові платежі з податку на доходи.

Тобто, фізичні-особи підприємці є
самостійними платниками податків та
зборів, а тому позивач не є податковим
агентом ФОП ОСОБА_4 та ФОП ОСОБА_5 в
розумінні пункту 162.1 статті 162
Податкового кодексу України, що
виключає можливість нарахування та
сплати ТОВ «ПетроНік» податку на
доходи фізичних осіб за вказаних
підприємців.

За таких обставин обґрунтованим є
висновок судів попередніх інстанцій
про те, що позивачем було додержано
встановлений чинним законодавством
порядок нарахуванням та сплати податку
з доходів фізичних осіб, а тому
прийняте Каховською ОДПІ Херсонської
області податкове
повідомлення-рішення від 29.10.2012 р. №
є протиправним та підлягає
скасуванню.

Таким чином, висновки податкового
органу, викладені в акті перевірки, про
вчинення платником податків порушень
податкового законодавства за період,
що перевірявся, мають характер
припущень та є необґрунтованими, а
відтак, не можуть бути покладені в
основу спірних податкових
повідомлень-рішень.

Частиною другою статті 71 Кодексу
адміністративного судочинства України
передбачено, що в адміністративних
справах про протиправність рішень, дій
чи бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову. Проте
податковий орган цього обов'язку не
виконав.

Доводи касаційної скарги не дають
підстав вважати, що при прийнятті
оскаржуваних рішень, судами першої та
апеляційної інстанцій були порушені
норми матеріального та процесуального
права.

Відповідно до частини третьої статті
2201 Кодексу адміністративного
судочинства України суд касаційної
інстанції відхиляє касаційну скаргу і
залишає рішення без змін, якщо відсутні
підстави для скасування судового
рішення.

Враховуючи викладене, Вищий
адміністративний суд України дійшов
висновку, що судами першої та
апеляційної інстанцій виконано всі
вимоги процесуального законодавства,
всебічно перевірено обставини
справи, вирішено справу у
відповідності до норм матеріального
права, постановлено обґрунтовані
рішення, в яких повно відображені
обставини, що мають значення для
справи. Порушень норм матеріального
права, які могли призвести до зміни чи
скасування рішень судів попередніх
інстанцій не встановлено.

На підставі викладеного, керуючись
статтями 220, 2201, 223, 224, 230, 231, 254 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів, -

У Х В А Л И Л А:

Касаційну скаргу Каховської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Херсонській області - відхилити.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 14.03.2013 р. та
ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 18.12.2013 р. у
справі № 2а-5347/12/2170 - залишити без змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення. Заява про перегляд
судового рішення в адміністративній
справі Верховним Судом України може
бути подана з підстав, в порядку та у
строки, що встановлені статтями 236-238
Кодексу адміністративного судочинства
України.

Головуючий суддя (підпис) І.В.
Приходько Судді: (підпис) І.О.
Бухтіярова (підпис) М.І. Костенко