Справа № 2а-8919/08/2170
Суддя: Розваляєва Т.С.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
П О С Т А Н О В А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

"25" березня 2014 р. м. Київ
К/800/7028/13

Вищий адміністративний суд України у
складі:

головуючого суддіРозваляєвої Т. С.
(суддя-доповідач),суддівМаслія В. І.,
Чумаченко Т. А.,розглянувши в порядку
письмового провадження касаційну
скаргу Державного підприємства
"Херсонський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою" на
постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 грудня 2012
року у справі за позовом Державного
підприємства "Херсонський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" до Державної
інспекції з контролю за цінами в
Херсонській області про скасування
рішення,

встановив:

Державне підприємство "Херсонський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" звернулось до
Державної інспекції з контролю за
цінами з позовом про визнання
недійсним акту перевірки від 31 жовтня
2008 року; скасування рішення № 64 від
7 листопада 2008 року та припису № 155
від 07 листопада 2008 року.

Постановою Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2010
року, залишеною без змін ухвалою
Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 грудня 2012
року, в позові відмовлено.

Не погоджуючись з судовими рішеннями,
позивач подав касаційну скаргу, в якій
просить їх скасувати та прийняти нове
рішення про задоволення позову.

В запереченнях на касаційну скаргу
відповідач просив суд залишити
касаційну скаргу без задоволення, а
оскаржувані рішення - без змін.

Заслухавши доповідача, перевіривши
доводи касаційної скарги, матеріали
справи, колегія суддів вважає, що
скарга підлягає частковому
задоволенню.

Судами встановлено, що відповідачем
проведено планову перевірку
діяльності позивача з питань
формування, встановлення та
застосування тарифів.

За результатами перевірки складено акт
від 31 жовтня 2008 року, в якому зазначено
про порушення підприємством статті 1
Закону України "Про захист
конституційних прав громадян на землю";
пункту 3.6 Ліцензійних умов провадження
господарської діяльності,
затверджених наказом Державного
комітету України з питань регуляторної
політики та підприємництва, Державного
комітету України по земельних ресурсах
від 13 лютого 2001 року №28/18, а саме: при
виконанні робіт із землеустрою щодо
виготовлення документів, які
посвідчують право власності на
земельні ділянки, необґрунтоване
стягнення плати за послуги з
прокладання теодолітних ходів для
прив'язки меж земельної ділянки до
пунктів державної геодезичної мережі
та уведення земельно-кадастрової
інформації на магнітні носії понад
встановленого граничного розміру;
необґрунтоване стягнення плати за
внесення даних на магнітні носії.

Приписом № 155 від 07 листопада 2008 року
підприємство зобов'язано усунути
виявлені порушення.

Рішенням інспекції від 07 листопада 2008
року № 64 "Про застосування економічних
санкцій за порушення державної
дисципліни цін" підприємство
зобов'язано перерахувати в дохід
державного бюджету 283 890 грн 08 коп. - суму
завищення та 567 780 грн 16 коп - штраф.

Не погоджуючись із складеними актом та
приписом, а також прийнятим рішенням
інспекції, підприємство подало цей
позов.

Суд першої інстанції дійшов висновку, з
яким погодився і апеляційний суд, про
відсутність підстав для задоволення
вимог, оскільки встановлено факти
необґрунтованого одержання позивачем
коштів внаслідок безпідставного
збільшення та запровадження плати за
послуги, граничний розмір яких
встановлено законом.

Колегія суддів не погоджується з
висновками судів.

В силу вимог чинного на час виникнення
спору Закону України "Про ціни і
ціноутворення" державне регулювання
цін і тарифів здійснюється шляхом
встановлення державних фіксованих цін
(тарифів), граничних рівнів цін
(тарифів) або граничних відхилень від
державних фіксованих цін і тарифів.
Державні фіксовані та регульовані ціни
і тарифи на товари та послуги
встановлюються державними органами
України.

Згідно із пунктом 21 додатка до
постанови Кабінету Міністрів України
від 25 грудня 1996 року № 1548 "Про
встановлення повноважень органів
виконавчої влади та виконавчих органів
міських рад щодо регулювання цін
(тарифів)" (у редакції, чинній на час
виникнення спірних відносин)
Держкомзем за погодженням з Мінфіном
та Мінекономіки встановлює ціни
(тарифи) на розроблення документації із
землеустрою та проведення
землевпорядних робіт; визначає
граничні розміри плати з виконання
землевпорядних робіт у разі
безоплатної передачі громадянам
України земельних ділянок відповідно
до законодавства.

Пунктом 5 Порядку передбачено, що
державні органи земельних ресурсів
можуть виконувати та надавати на
платній основі зазначені в цьому
пункті види земельно-кадастрових робіт
і послуг, зокрема, розроблення
нормативно-технічної та
науково-методичної документації з
питань землевпорядних, ґрунтових,
геоботанічних, радіологічних,
лісотипологічних, містобудівних та
інших обстежень і розвідувань
земельних угідь з метою отримання
земельно-кадастрової інформації.

Наказом Державного комітету України по
земельних ресурсах, Міністерства
фінансів України, Міністерства
економіки України № 97/298/124 від 15 червня
2001 року затверджено Розміри оплати
земельно-кадастрових робіт та послуг.

Відповідно до пункту 1.1.2 Розмірів
оплати прокладання теодолітних ходів
віднесено до робіт з виготовлення
планово-картографічних матеріалів,
зокрема, до топографо-геодезичних
вишукувальних робіт, які надаються на
платній основі. Вказаним пунктом
встановлено методику розрахунку
вартості відповідних послуг.

Пунктом 21 таблиці 6.1 встановлено розмір
плати за послуги з уведення
земельно-кадастрової інформації на
магнітні носії у фіксованому розмірі
для фізичних та юридичних осіб.

Таким чином, висновки судів про
відсутність у позивача правових
підстав для стягнення з замовників
вартості спірних послуг є помилковими.

Щодо статті 1 Закону України "Про захист
конституційних прав громадян на землю",
то в ній передбачений розмір плати за
роботи щодо виготовлення документів,
які посвідчують право власності, тоді
як спірні роботи належать до
земельно-кадастрових, і розмір їх
оплати регулюється іншим
нормативно-правовим актом.

При цьому, помилковим є застосування
судами підпункту 3.6 Ліцензійних умов
провадження господарської діяльності
щодо проведення землевпорядних та
землеоціночних робіт, затверджених
наказом Державного комітету України з
питань регуляторної політики та
підприємництва, Державного комітету
України по земельних ресурсах від 13
лютого 2001 року № 28/18, яким встановлено,
що суб'єкт господарювання, який
здійснює провадження господарської
діяльності щодо виконання
землевпорядних та землеоціночних
робіт, зобов'язаний представляти
результати вказаних робіт в
електронному вигляді на магнітних
носіях Центру державного земельного
кадастру при Держкомземі України.

Так, вказані Ліцензійні умови є
нормативно-правовим актом, положення
якого встановлюють кваліфікаційні,
організаційні, технологічні та інші
вимоги для провадження певного виду
господарської діяльності. Пункт 3.6 Умов
не встановлює обов'язок суб'єктів
надавати послуги з внесення даних на
магнітні носії безкоштовно.

Аналіз наведених положень
законодавства дає підстави вважати, що
позивач при наданні спірних послуг
діяв правомірно.

За таких обставин рішення відповідача
про застосування до позивача санкцій у
зв'язку зі стягненням ним плати за
послуги з прокладання теодолітних
ходів та плати за внесення даних на
магнітні носії та припис щодо усунення
цих порушень, є незаконними.

Щодо вимог про скасування акту
перевірки, то в цій частині висновки
судів є правильними, оскільки акт - це
юридична форма рішення державного
органу, тобто офіційний письмовий
документ, який породжує певні правові
наслідки, спрямований на регулювання
тих чи інших суспільних відносин i має
обов'язковий характер для суб'єктів цих
відносин. В даному випадку актом
державного органу, який породжує певні
правові наслідки, спрямований на
регулювання певних суспільних
відносин i має обов'язковий характер
для позивача, є рішення про
застосування економічних санкцій.

Враховуючи, що наявні матеріали справи
свідчать, що помилковість висновків
судів спричинена неправильним
застосуванням норм матеріального
права, колегія суддів вважає за
необхідне в межах власних повноважень
прийняти нове рішення про часткове
задоволення позову.

Керуючись статтями 220, 222, 223, 224, 230, 231, 232
Кодексу адміністративного
судочинства України, суд

постановив :

Касаційну скаргу Державного
підприємства "Херсонський
науково-дослідний та проектний
інститут землеустрою" задовольнити
частково.

Постанову Херсонського окружного
адміністративного суду від 11 лютого 2010
року та ухвалу Одеського апеляційного
адміністративного суду від 12 грудня 2012
року скасувати в частині відмови в
позові про скасування рішення
Державної інспекції з контролю за
цінами в Херсонській області № 64 від 7
листопада 2008 року та припису № 155 від 7
листопада 2008 року.

Ухвалити в цій частин нове рішення.

Позов Державного підприємства
"Херсонський науково-дослідний та
проектний інститут землеустрою" про
скасування рішення Державної
інспекції з контролю за цінами в
Херсонській області № 64 від 7 листопада
2008 року та припису № 155 від 7 листопада
2008 року задовольнити.

Скасувати рішення Державної інспекції
з контролю за цінами в Херсонській
області № 64 від 7 листопада 2008
року та припис № 155 від 7 листопада 2008
року.

В решті постанову Херсонського
окружного адміністративного суду від 11
лютого 2010 року та ухвалу Одеського
апеляційного адміністративного суду
від 12 грудня 2012 залишити в силі.

Постанова набирає законної сили через
п'ять днів після направлення її копії
особам, які беруть участь у справі, і
може бути переглянута Верховним Судом
України з підстав, у строк та у порядку,
визначеними статтями 237, 238, 239-1 КАС
України.

Судді: