Справа № 819/406/13-а
Суддя: Сапіга В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-24 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

УХВАЛА

ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24 березня 2014 року
Справа
№ 876/6209/13

Львівський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого-судді:
Сапіги В.П.,

суддів:
Левицької Н.Г., Хобор Р.Б.,

за участі секретаря судових засідань
Сердюк О.Ю.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в м. Львові апеляційну скаргу
Кременецької міжрайонної державної
податкової інспекції Тернопільської
області Державної податкової служби на
постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
у справі за позовом товариства з
обмеженою відповідальністю "Веймер
Технік" до Кременецької міжрайонної
державної податкової інспекції
Тернопільської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення,-

В С Т А Н О В
И В :

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Веймер Технік"
звернулося в суд з адміністративним
позовом до Кременецької міжрайонної
державної податкової інспекції
Тернопільської області Державної
податкової служби про скасування
податкового повідомлення-рішення №
від 29.11.2012 року.

Позовні вимоги обгрунтовано тим, що ТОВ
"Веймер Технік" в серпні 2011р. отримано
суму коштів в розмірі 5.67 грн., що
надійшли від банку як плата за
користування середньоденними
залишками на поточних рахунках, це
підтверджується банківською випискою
від 31.08.2011р. по особовому рахунку
№3919. При цьому позивач вважає, що
операція з отримання відсотків за
депозитом не відповідає визначенню
постачання послуг чи постачання
товарів, а тому відповідно не є об'єктом
оподаткування ПДВ. Також позивачем
правомірно включено до складу
податкового кредиту 1157330 грн.
відповідно до ст. 199 Податкового
кодексу України від 23.12.2010 року N 2856-VI.

Постановою Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
задоволено позовні вимоги, оскільки
суд погодився з наведеними позивачем
доводами.

Не погодившись з постановою суду її
оскаржив відповідач - Кременецька МДПІ
Тернопільської області Державної
податкової служби, яка просить
скасувати дану постанову та прийняти
нову про відмову в задоволенні
позовних вимог.

При цьому апелянт обґрунтовує та
мотивує свої вимоги аналогічно
обґрунтуванням заперечень на позовні
вимоги, зокрема зазначає, що
товариством подано декларацію з ПДВ
від 20.09.2011 року №99078 за серпень 2011 року.
В рядку 3 «Операції, що не є об'єктом
оподаткування» вказаної декларації
задекларовано 6 грн. Окрім цього, у
рядку 1 «Операції на митній території
України, що оподатковуються за
основною ставкою, крім імпорту
товарів» задекларовано 0. Тому
позивачем неправомірно завищене
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за серпень 2011р. на
суму 1157330 грн., чим порушено п.199.3, п.199.4
ст.199 ПК України від 23.12.2010 року N 2856-VI.
Тобто не проведено розрахунок частки
використання товарів/послуг,
необоротних активів в оподатковуваних
операціях.

Заслухавши суддю-доповідача,
перевіривши повноту встановлення
обставин справи, правильність їх
юридичної оцінки, обговоривши доводи
апеляційної скарги, дослідивши
матеріали справи, колегія суддів
дійшла висновку, що в задоволенні
апеляційної скарги необхідно
відмовити з наступних мотивів.

Даючи правову оцінку спірним
правовідносинам, колегія суддів
врахувала наступні обставини справи та
норми чинного законодавства.

Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції
України органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі і в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
Законами України.

Товариство з обмеженою
відповідальністю "Веймер Технік" 03.11.2010
року зареєстровано
Києво-Св»ятошинською державною
адміністрацією та 04.11.2010 року взято на
податковий облік і на момент
проведення перевірки знаходиться на
обліку в Кременецькій МДПІ
Тернопільської області Державної
податкової служби та було платником
податку на додану вартість.

Працівниками податкового органу в
період з 19.09.2011 року по 09.10.2012 року
проведено позапланову виїзну
перевірку ТОВ " Веймер Технік " з питань
правомірності декларування від'ємного
значення податку на додану вартість за
період з 01.08.2011 року по 31.08.2011 року.

За результатами перевірки 16.10.2012 року
складено акт перевірки №322/2200/37360097,
яким встановлено порушення
підприємством п.199.3, п.199.4 ст.199 ПК
України від 23.12.2010 року N 2856-VI, що
призвело до завищення від'ємного
значення різниці між сумою податкового
зобов'язання та сумою податкового
кредиту за серпень 2011 року на суму 1157330
грн.

На підставі акта перевірки податковим
органом 29.11.2012 року винесено податкове
повідомлення-рішення № , яким
зменшено розмір від'ємного значення
суми податку на додану вартість на суму
1157330 грн.

Між сторонами немає спору щодо змісту
та форми первинних документів, які є у
справі та досліджувалися під час
перевірки та під час судового розгляду.

Вирішуючи спір, суд першої інстанції
підставно виходив з наступного.

Податкові зобовязання з податку на
додану вартість визначені внаслідок
порушення, на думку відповідача, п.199.3,
п.199.4 ст.199 ПК України від 23.12.2010 року N
2856-VI, в результаті чого завищено
від'ємне значення різниці між сумою
податкового зобов'язання та сумою
податкового кредиту за серпень 2011р. на
суму 1157330 грн.

Згідно з пп. «а» та пп. «б» пп. 185.1 ст.185 V
розділу ПК України від 23.12.2010 року N 2856-VI
об'єктом оподаткування ПДВ є операції
платників податку з постачання товарів
та послуг, місце постачання яких
розташоване на митній території
України, відповідно до ст.186 ПК України.

У відповідності до пп. 3.1 п. 3 розділу V
Порядку заповнення і подання
податкової звітності з податку на
додану вартість, затвердженого наказом
Міністерства фінансів України від
25.11.2011 року № 1492 до рядку 3 розділу І
«Податкові зобов'язання» податкової
декларації з ПДВ включаються обсяги
постачання, що не є об'єктом
оподаткування відповідно до статті 196
розділу V Кодексу.

Відповідно до пп. 14.1.191 п. 14.1 ст. 14 ПК
України від 23.12.2010 року N 2856-VI постачання
товарів - будь-яка передача права на
розпоряджання товарами як власник, у
тому числі продаж, обмін чи дарування
такого товару, а також постачання
товарів за рішенням суду.

Згідно з пп. 14.1.185 п. 14.1 ст. 14 ПК України
від 23.12.2010 року N 2856-VI постачання послуг -
будь-яка операція, що не є постачанням
товарів, чи інша операція з передачі
права на об'єкти права інтелектуальної
власності та інші нематеріальні активи
чи надання інших майнових прав
стосовно таких об'єктів права
інтелектуальної власності, а також
надання послуг, що споживаються в
процесі вчинення певної дії або
провадження певної діяльності.

Суд першої інстанції встановив і це
стверджується матеріалами справи, що
ТОВ "Веймер Технік" в серпні 2011 року
отримано суму коштів в розмірі 5,67 грн.,
що надійшли від банку як плата за
користування середньоденними
залишками на поточних рахунках, що
підтверджується банківською випискою
від 31.08.2011 року по особовому рахунку
№3919. Дана сума вказана у рядку 3
«Операції, що не є об'єктом
оподаткування» податкової декларації
з податку на додану вартість, яка
подавалася позивачем за серпень 2011
року з заокругленням 6 грн.

Аналізуючи наведені приписи необхідно
зазначити, що визначальною ознакою
поставки товарів/послуг, в контексті
обов'язку нарахування податкових
зобов'язань з ПДВ, є спрямованість
такої операції від суб'єкта, який
нараховує собі такі зобов'язання до
суб'єкта, який сплатив ПДВ в ціні
товару.

В той же час за нормами ст.1066 Цивільного
кодексу України передбачено, що за
договором банківського рахунку, банк
зобов'язується приймати і зараховувати
на рахунок, відкритий клієнтові
(володільцеві рахунка), грошові кошти,
що йому надходять, виконувати
розпорядження клієнта про
перерахування і видачу відповідних сум
з рахунка та проведення інших операцій
за рахунком. Тобто згідно даного виду
цивільно-правового договору
постачальником послуг виступає банк.

Зважаючи на наведене вище необхідно
погодитись з висновком суду першої
інстанції, що кошти, які надходять
платникам податку від банків як плата
за користування середньоденними
залишками на поточних рахунках, не
підпадають під визначення операцій з
постачання товарів/послуг, а отже у
разі надходження таких коштів у
платника податку об'єкта оподаткування
ПДВ не виникає.

Також відповідно до п. 199.1 ст. 199 ПК
України платник податку у разі
придбання та/або виготовлення
товарів/послуг, які частково
використовуються в оподатковуваних
операціях, а частково - ні. має право
віднести до податкового кредиту ту
частку сплаченого (нарахованого)
податку під час їх придбання або
виготовлення, яка відповідає частці
використання таких товарів/послуг в
оподатковуваних операціях.

Відповідно до п. 199.3 ст. 199 ПК України
платники податку, у яких протягом
попереднього календарного року були
відсутні неоподатковувані операції, а
такі неоподатковувані операції почали
здійснюватися у звітному періоді, а
також новостворені платники податку
визначають у поточному календарному
році частку використання на підставі
розрахунку, проведеного за фактичними
даними обсягів з постачання
оподатковуваних та неоподатковуваних
операцій першого звітного податкового
періоду, в якому задекларовані такі
операції.

Згідно з вимогами п. 199.4 ст. 199 ПК України
платник податку за підсумками
календарного року здійснює
перерахунок частки використання
товарів/послуг, необоротних активів в
оподатковуваних операціях виходячи з
фактичних обсягів проведених протягом
року оподатковуваних та
неоподатковуваних операцій. При
проведенні такого перерахунку
враховуються відповідні дані
декларацій за податкові періоди року,
за яким проводиться перерахунок, та
уточнюючих розрахунків, поданих
протягом такого року. Зазначений
перерахунок здійснюється у таблиці 2
додатка 7 декларації за останній
податковий період року (пункт 199.5
статті 199 ПКУкраїни) та результати його
(значення колонки 10) із протилежним
знаком відображаються у рядку 16.4 такої
декларації.

Отже, суд прийшов до обґрунтованого
висновку, що у TOB «Веймер Технік»
відсутній обов'язок з подачі в складі
податкової декларації з ПДВ за серпень
2011 року розрахунку (перерахунку) частки
використання сплаченого (нарахованого)
податку за придбаними (ввезеними)
товарами/послугами, необоротними
активами між оподатковуваними та
неоподатковуваними операціями
(Додаток 7), оскільки як вбачається з
матеріалів справи товариство взагалі
не здійснювало в відповідному звітному
періоді оподатковуваних чи
неоподатковуваних операцій з
постачання товарів/послуг, тобто
придбані необоротні активи не
використовувались в таких операціях.

За приписами ст. 71 КАС України, кожна
сторона повинна довести ті обставини,
на яких ґрунтуються її вимоги та
заперечення, а суд, згідно ст. 86 цього
Кодексу, оцінює докази, які є у справі,
за своїм внутрішнім переконанням, що
ґрунтується на їх безпосередньому,
всебічному, повному та об'єктивному
дослідженні.

Згідно ч. 2 ст. 71 КАС України в
адміністративних справах про
протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Відповідно до ст.159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене
судом на підставі повно і всебічно
з'ясованих обставин в адміністративній
справі, підтверджених тими доказами,
які були досліджені в судовому
засіданні.

Аналізуючи чинне законодавство та
обставини справи колегія суддів
приходить до висновку, що суд першої
інстанції обґрунтовано задовольнив
позовні вимоги в спосіб, визначений
ст.162 КАС України, оскільки відповідач
як суб'єкт владних повноважень не надав
суду достатні та беззаперечні докази в
обгрунтування обставин, на яких
ґрунтуються його заперечення, та не
довів правомірність прийнятого
рішення.

В зв'язку з цим, колегія суддів
апеляційного суду вважає, що суд першої
інстанції при вирішенні даної справи
всебічно, повно та об'єктивно встановив
обставини справи, дослідив та оцінив
всі докази, які містяться в матеріалах
справи.

З огляду на таке, наведені в
апеляційній скарзі доводи не
викликають сумнівів щодо правильності
висновків суду першої інстанції та
застосування норм матеріального і
процесуального права.

Відповідно до ч. 1 ст. 200 КАС України, суд
апеляційної інстанції залишає
апеляційну скаргу без задоволення, а
постанову суду -без змін, якщо визнає,
що суд першої інстанції правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Зважаючи на те, що суд правильно
встановив обставини справи та ухвалив
судове рішення з додержанням норм
матеріального та процесуального права,
апеляційну скаргу належить залишити
без задоволення, а постанову без змін.

Керуючись ч.3 ст. 160, ст.196, п.1 ч.1 ст. 198,
ст.200, ст.205, ст.206, ст. 254 КАС України, суд
апеляційної інстанції

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу Кременецької
міжрайонної державної податкової
інспекції Тернопільської області
Державної податкової служби - залишити
без задоволення.

Постанову Тернопільського окружного
адміністративного суду від 19.03.2013 року
у справі №2а-819/406/13-а - без змін.

Ухвала апеляційного суду набирає
законної сили з моменту її
проголошення та може бути оскаржена у
касаційному порядку шляхом подачі
касаційної скарги безпосередньо до
адміністративного суду касаційної
інстанції протягом 20-ти днів з дня
набрання ухвалою законної сили, а у
разі складення ухвали в повному
обсязі відповідно до ст.160 КАС України -
з дня складення ухвали в повному
обсязі.

Головуючий суддя :
В.П. Сапіга

Судді:
Н.Г. Левицька

Р.Б. Хобор

Повний текст виготовлено 25.03.2014р.