Справа № 2а-10705/12/1370
Суддя: Леонтович К.Г.
Дата ухвалення: 2014-03-25 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ВИЩИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД УКРАЇНИ
У Х В А Л А

І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

25 березня 2014 року
м. Київ К/800/208/14

Колегія суддів Вищого
адміністративного суду України у
складі:

головуючого - судді Леонтович К.Г.,

суддів: Васильченко Н.В., Калашнікової
О.В.,

секретаря - Наумця О.В.,

за участю представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду справу за
касаційними скаргами інспекції
державного архітектурно-будівельного
контролю у Львівській області та
ОСОБА_1 на постанову Львівського
окружного адміністративного суду від 12
серпня 2013 року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2013 року у справі №
2а-10705/12/1370 за позовом ОСОБА_3 до
інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, треті особи:
виконавчий комітет Львівської міської
ради, Управління охорони історичного
середовища м.Львова, Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради,
ОСОБА_1 про визнання дій протиправними
та скасування рішення, -

ВСТАНОВИЛА:

У грудні 2012 року ОСОБА_3 звернулася в
суд з позовом до інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області, треті особи:
виконавчий комітет Львівської міської
ради, Управління охорони історичного
середовища м.Львова, Галицька районна
адміністрація Львівської міської ради,
ОСОБА_1, в якому просила: визнати
протиправною та скасувати реєстрацію
Декларації про початок виконання
будівельних робіт №ЛВ0,
зареєстрованої інспекцією ДАБК у
Львівській області 13.08.2012р.; визнати
протиправною та скасувати реєстрацію
Декларації про готовність об'єкту до
експлуатації №ЛВ2,
зареєстрованої інспекцією ДАБК у
Львівській області 05.10.2012р..

Позовні вимоги мотивовані тим, що
позивач є співвласницею квартири, в
якому усі квартири є приватизованими.
Посилається на те, що з 2010 року ОСОБА_1
проводить самовільні роботи по
розширенню своєї квартири за рахунок
площі горища будинку, в той час як ніхто
з сусідів будинку згоди на це не давав.
Відповідно вхід на горище перекритий, а
доступ до нього не мають ні мешканці
будинку, ні відповідні контролюючі
органи чи органи місцевого
самоврядування. Як наслідок таких
робіт, згаданий будинок почав
руйнуватися, а балансоутримувач,
постійно фіксує збільшення тріщин.
Спірні декларації видані без надання
дозволу ОСОБА_1 органами місцевого
самоврядування на проведення
реконструкції квартири та без
погодження Міністерства культури
України з урахуванням того, що будинок
відноситься до об'єктів культурної
спадщини. Вказаний будинок являється
об'єктом культурної спадщини місцевого
значення, про що було відомо
відповідача і будівельні роботи в
будинку мають IV ступінь складності,
тому в даному випадку має надаватися
дозвіл на будівництво (реконструкцію)
та сертифікат на підставі акту об'єкту
до експлуатації.

Постановою Львівського окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року, залишеною без змін ухвалою
Львівського апеляційного
адміністративного суду від 28 листопада
2013 року, позовні вимоги задоволені.
Визнана протиправною та скасована
реєстрація Декларації про початок
виконання будівельних робіт №ЛВ0,
зареєстрована інспекцією ДАБК у
Львівській області 13.08.2012р. Визнана
протиправною та скасована реєстрація
Декларації про готовність об'єкту до
експлуатації №ЛВ2, зареєстрована
інспекцією ДАБК у Львівській області
05.10.2012р.

Не погоджуючись з ухваленими у справі
рішеннями інспекція державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області та ОСОБА_1
звернулися до Вищого
адміністративного суду України з
касаційними скаргами, в яких просять
відповідно: скасувати рішення судів
першої і апеляційної інстанцій та
винести рішення про відмову у
задоволенні позовних вимог, направити
справу на новий судовий розгляд,
посилаючись на порушення судами норм
матеріального та процесуального права.

Перевіривши правову оцінку обставин
справи та повноту їх встановлення,
дослідивши матеріали касаційної
скарги, проаналізувавши правильність
застосування судами норм
матеріального та процесуального права
колегія суддів Вищого
адміністративного суду України вважає,
що касаційні скарги не підлягають
задоволенню з наступних підстав.

Судам попередніх інстанцій
встановлено, що ОСОБА_3 є співвласницею
квартири АДРЕСА_1, в якому усі квартири
є приватизованими, з 2010 року ОСОБА_1
проводить самовільні роботи по
розширенню своєї квартири за рахунок
площі горища будинку, однак, ніхто з
сусідів будинку згоди ОСОБА_1 на
розширення квартири за рахунок горища
будинку не давав. У зв'язку з проведення
робіт по розширенню ОСОБА_1 квартири за
рахунок горища вхід на горище
перекритий, доступу до горища будинку
не мають ні мешканці будинку, ні
відповідні обслуговуючі будинок
організації, контролюючі органи чи
органи місцевого самоврядування.
Внаслідок проведення таких робіт
ОСОБА_1 будинок почав руйнуватися з
появленням та збільшенням тріщин у
будинку згідно довідок
балансоутримувача будинку - ЛКП
"Цитадель-Центр". Галицька
райадміністрація та ЛКП
"Цитадель-Центр" неодноразово
зверталися до ОСОБА_1 з вимогою
допустити їх на горище та у квартиру,
щоб встановити причини появи тріщин
та перевірки проведення будівельних
робіт, однак, ОСОБА_1 не реагує на
вказані вимоги. З приводу проведення
реконструкції квартири мають місце
судові спори. Тобто реєстрація
оскаржуваних Декларацій порушують
права позивача як власника квартири у
вказаному будинку.

Інспекція ДАБК у Львівській області
листом від 01.11.2012р. № 7/13-6-6209 повідомила
мешканцям будинку, що 13.08.2012 р.
зареєструвала ОСОБА_1 Декларацію про
початок виконання будівельних робіт №
ЛВ0. Також, повідомлено що 05.10.2012 р.
зареєстрована Декларація про
готовність об'єкта до експлуатації №
ЛВ2 з реконструкції квартири з
розширенням за рахунок частини площі
горища. Реєстрація вищезазначених
Декларацій проведена за відсутності
дозволу ОСОБА_1 органу місцевого
самоврядування на проведення
реконструкції квартири за рахунок
горища. Департамент містобудування
Львівської міської ради 26.11.2010 р.
затвердив Наказ № А-401 "Про
затвердження ОСОБА_4, ОСОБА_5 відповідно
вимог до архітектурно-планувальної
частини проекту реконструкції квартир
АДРЕСА_2 з розширенням за рахунок
горища". Невід'ємним додатком до цього
Наказу були "Вимоги до
архітектурно-планувальної частини
проекту".

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що 03.09.2010 р. ОСОБА_5 продав
квартиру АДРЕСА_2 гр. ОСОБА_1 який
вважає, що разом із квартирою придбав і
Наказ № А-401 від 26.11.2010 р., тобто
дозвільні документи. Згідно Договору
купівлі-продажу, предметом договору
купівлі-продажу між ОСОБА_5 та ОСОБА_1 є
квартира, яка складалася з двох кімнат
житловою площею 37,9 кв. м. та кухня.
Загальна площа квартири 53,2 кв. м.,
комора в підвалі 1,0 кв. м.. Відповідачем
зареєстровані спірні Декларації за
відсутності необхідних погоджень
органів охорони культурної спадщини. В
договорі купівлі-продажу квартири
зазначено, що вказаний будинок є
пам'яткою архітектури (охоронний номер
737), гр. ОСОБА_1 був обізнаний про
правовий статус даного будинку.
Вказаний договір надавався
відповідачу про проведенні реєстрації
спірних Декларацій. Колегія зазначає,
що наказ на проведення реконструкції
квартири, на підставі якого
реєструвалася Декларація, був
отриманий Зубицьким, коли останній не
мав права власності на квартиру, тобто
після продажу квартири ОСОБА_1.

Судами попередніх інстанцій також
встановлено, що рішенням Львівської
міської ради № 311 від 12.09.2005р.
затверджені межі історичного ареалу та
зони регульованої забудови м.Львова.
Вся вулиця Дорошенка знаходиться в
самому центрі історичного ареалу
Львова. Управління охорони історичного
середовища підтвердило, що спірний
будинок включений до переліку пам'яток
містобудування і архітектури
місцевого значення Львівської області
згідно рішення виконавчого комітету
Львівської обласної ради народних
депутатів № 330 від 24.06.1986 р., вказаний
будинок відноситься згідно ст.1 Закону
України "Про охорону культурної
спадщини" до об'єктів культурної
спадщини.

Крім того, Декларація про початок
будівельних робіт заповнена із грубим
порушенням вимог Закону. Так, п.13
Декларації повинен містити інформацію
про містобудівні умови та обмеження,
натомість йому був наданий Наказ №А-401
від 26.11.2012 р., так у п.1 Наказу зазначено
"Затвердити громадянам ОСОБА_4, ОСОБА_5
вимоги до архітектурно-планувальної
частини проекту реконструкції квартир
АДРЕСА_2 з розширенням за рахунок
горища". Вказані "Вимоги до
архітектурно-планувальної частини
проекту" є додатком та невід'ємною
частиною вказаного Наказу.
Відповідності до вимог п.4 "Вимог до
архітектурно-планувальної частини
проекту реконструкції квартир АДРЕСА_2"
зазначено, що проектування слід
здійснювати згідно ДБН А.2.-6-2008 "Склад,
зміст, порядок розроблення, погодження,
затвердження науково-проектної
документації для реставрації об'єктів
культурної спадщини". Пунктом 5 Вимог
зазначено, що особливостями умов
проектування є розташування об'єкту в
межах історичного ареалу міста. Пункт 11
встановлює особливі умови
проектування щодо збереження пам'яток
і об'єктів культурної спадщини -
"відповідно до листа управління
охорони історичного середовища від
07.03.2008р. № 04/761". Управління охорони
історичного середовища від 07.03.2008р. №
04/761 підтвердило, що робочий проект
необхідно опрацювати на підставі
реставраційного завдання, погодженого
в управлінні охорони історичного
середовища.

Тому п.13 Декларації повинен містити
інформацію про містобудівні умови та
обмеження - знаходження об'єкту
культурної спадщини в межах
історичного ареалу міста та умови і
обмеження для даного конкретного
об'єкту, які встановлюються на підставі
реставраційного завдання, про що
вказано у Додатку до Наказу, на який
посилається відповідач. Однак, такі
дані в оскаржуваній Декларації
відсутні.

Задовольняючи позовні вимоги суди
першої і апеляційної інстанцій
виходили з того, що ОСОБА_1 провів
будівельні роботи без дозволу органу
місцевого самоврядування і ці роботи є
самочинним будівництвом. Положенням
"Про порядок врегулювання питань
самочинного будівництва у м.Львові" не
передбачена можливість легалізації
самочинного будівництва шляхом
реєстрації Декларації про готовність
об'єкту до експлуатації, а легалізація
самочинного будівництва проводиться
шляхом звернення до виконавчих органів
Львівської міської ради із наданням
відповідного пакету документів.
Провівши реєстрацію декларацій,
відповідач без наявності на те
правових підстав перейняв на себе
повноваження Виконавчого органу
місцевого самоврядування в частині
надання дозволу на реконструкцію
квартири та легалізації самочинного
будівництва. Крім того, будівельні
роботи проводилися відповідно об'єкту
культурної спадщини без дозволу
відповідного органу, а проведення
вказаних робіт на об'єкті культурної
спадщини відноситься до ІV категорії
складності, тому повинен видаватися
дозвіл на будівництво та сертифікат, а
не реєструватися Декларації про
початок будівництва та про готовність
об'єкту до експлуатації.

Колегія суддів Вищого
адміністративного судочинства України
погоджується частково з висновками
судів першої і апеляційної інстанцій
виходячи з наступного.

Відповідно обставин справи між
сторонами виник спір щодо законності
проведеної відповідачем реєстрації
Декларації про початок виконань
будівельних робіт № ЛВ0 від 13.08.2012
р. та Декларації про готовність об'єкта
до експлуатації № ЛВ2 від 05.10.2012 р.
за наданими ОСОБА_1 документами щодо
проведення останнім реконструкції
квартири за рахунок горища будинку, що
відноситься до об'єктів культурної
спадщини.

Згідно ч.1 ст.34 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
замовник має право виконувати
будівельні роботи після, зокрема,
реєстрації відповідною інспекцією
державного архітектурно-будівельного
контролю декларації про початок
виконання будівельних робіт щодо
об'єктів будівництва, що належать до
І-ІІІ категорій складності. Для початку
будівельних робіт на об'єктах, які
належать до IV і V категорій складності
замовнику необхідно отримати дозвіл на
початок будівельних робіт.

Віднесення будівництва до тієї чи
іншої категорії відбувається на
підставі "Порядку віднесення об'єктів
будівництва до IV і V категорій
складності", затвердженого постановою
Кабінету Міністрів України від 27.04.2011р.
№ 557.

Згідно п.3 ч.5 даного Порядку
встановлено, що до IV категорії
складності відносяться об'єкти
будівництва, які в разі аварії можуть
призвести до втрати об'єктів
культурної спадщини місцевого
значення.

Визначення термін "аварія" наведене в
Законі України "Про
аварійно-рятувальну служби", - це
небезпечна подія техногенного
характеру, яка спричинила загибель
людей чи створює на об'єкті або
території загрозу життю та здоров'ю
людей і призводить до руйнування
будівель, споруд, обладнання і
транспортних засобів, порушення
виробничого або транспортного процесу
чи завдає шкоди довкіллю.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що спірний будинок є
об'єктом культурної спадщини і у разі
аварії при проведенні будівельних
робіт це може призвести до втрати
об'єкту культурної спадщини, оскільки
після проведення реконструкції
квартири в будинку утворилися тріщини,
які прогресують. Згідно Технічних
висновків за результатами обстеження
будинку додатковою причиною
прискорення осідання частини будинку
може бути довантаження фундаментів при
проведенні реконструкції з
влаштуванням житла в межах технічного
поверху, тобто проведення будівельних
робіт на горищі будинку.

Питання прийняття в експлуатацію
об'єкту І-ІІІ категорії складності
визначене постановою Кабінету
Міністрів України від 13.04.2011р. № 461
"Питання прийняття в експлуатацію
закінчених будівництвом об'єктів", якою
затверджена форма "Декларації про
готовність об'єкту до експлуатації".
Пунктом 10 вказаної форми зазначений
обов'язок декларанта вказати
інформацію про дозвільні документи
(повідомлення про початок виконання
будівельних робіт, декларація про
початок виконання будівельних робіт,
інші документи у разі їх наявності).

Частиною 2 ст.39 Закону України "Про
регулювання містобудівної діяльності"
встановлено, що прийняття в
експлуатацію закінчених будівництвом
об'єктів, що належать до IV і V категорій
складності, здійснюється на підставі
акту готовності об'єкта до
експлуатації шляхом видачі
інспекціями державного
архітектурно-будівельного контролю
сертифіката у порядку, визначеному
Кабінетом Міністрів України. Оскільки
вказані будівельні роботи проводилися
на території пам'ятки архітектури і
відносяться до IV категорії складності,
тому в даних спірних правовідносинах
повинен видаватися сертифікат, а не
реєструватися Декларація про
готовність об'єкту до експлуатації, а
також видаватися дозвіл на проведення
будівельних робіт, а не реєструватися
декларація на проведення будівельних
робіт, за тих обставин, що відповідачу
надавалися документи для проведення
реєстрації оскаржуваних Декларацій,
які підтверджували статус будинку як
об'єкту культурної спадщини.

Судами попередніх інстанцій
встановлено, що оскаржувані Декларації
зареєстровані з порушенням діючого
законодавства.

Враховуючи викладене, суди першої і
апеляційної інстанцій дійшли вірного
висновку про обґрунтованість позовних
вимог та реєстрація Декларацій з
порушенням діючого законодавства з
підстав, що реконструкція квартири у
будинку, як об'єкту культурної
спадщини, про що було відомо
відповідачу на час проведення
реєстрації, відноситься до IV категорії
складності, тому необхідно було
видавати дозвіл на будівництво та на
підставі акту готовності об'єкта до
експлуатації видати сертифікат, а не
реєструвати відповідні Декларації.
Решта наведених судами мотивів та
підстав для скасування реєстрації
оскаржуваних Декларацій не мають
відношення до дій інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області при здійсненні
реєстрації Декларацій про початок
будівельних робіт та про готовність
об'єкту до експлуатації.

Відповідно до ст. 224 КАС України суд
касаційної інстанції залишає
касаційну скаргу без задоволення, а
судові рішення - без змін, якщо визнає,
що суди першої та апеляційної
інстанцій не допустили порушень норм
матеріального і процесуального права
при ухваленні судових рішень чи
вчиненні процесуальних дій.

Колегія суддів вважає, що доводи
касаційних скарг не дають підстав для
висновку про неправильне застосування
судами норм матеріального чи
процесуального права, яке призвело або
могло призвести до неправильного
вирішення справи.

З урахуванням викладеного, судами
першої та апеляційної інстанцій
винесені законні і обґрунтовані
рішення, постановлені з дотриманням
норм матеріального та процесуального
права і підстав для їх скасування не
вбачається.

Керуючись ст.ст. 220, 221, 223, 224, 231 Кодексу
адміністративного судочинства
України, колегія суддів Вищого
адміністративного суду України, -

У Х В А Л И Л А :

Касаційні скарги інспекції державного
архітектурно-будівельного контролю у
Львівській області та ОСОБА_1 залишити
без задоволення.

Постанову Львівського окружного
адміністративного суду від 12 серпня 2013
року та ухвалу Львівського
апеляційного адміністративного суду
від 28 листопада 2013 року залишити без
змін.

Ухвала набирає законної сили з моменту
проголошення і може бути переглянута
Верховним Судом України з підстав
передбачених ст.ст. 237-239-1 Кодексу
адміністративного судочинства
України.

Судді: