Справа № 826/15939/13-а
Суддя: Мельничук В.П.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД Справа: №
інстанції: Кузьменко В.А.
Суддя-доповідач: Мельничук В.П.
У Х В А Л А

Іменем України

20 березня 2014 року
м. Київ

Колегія суддів Київського
апеляційного адміністративного суду у
складі:

Головуючого-судді:
Мельничука В.П.

суддів:
Грищенко Т.М., Мацедонської В.Е.,

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу представника Державної
податкової інспекції у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві -
Дяченко Юлії Вікторівни на постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 12 грудня 2013 року у справі за
адміністративним позовом Товариства з
додатковою відповідальністю «Торговий
дім «Хімпродекс» до Державної
податкової інспекції у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві про
визнання протиправним та скасування
податкового повідомлення-рішення, -

В С Т А Н О В И Л А:

У жовтні 2013 року Товариство з
додатковою відповідальністю «Торговий
дім «Хімпродекс» звернулося до
Окружного адміністративного суду м.
Києва з адміністративним позовом до
Державної податкової інспекції у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві про визнання протиправним та
скасування податкового
повідомлення-рішення. Свої вимоги
обґрунтовує тим, що не погоджується
висновками Акта перевірки та прийнятим
на їх підставі податковим
повідомленням-рішенням, виходячи з
того, що отримання податкової
накладної із запізненням, але з
урахуванням граничного строку
давності у 1095 днів, не позбавляє права
платника податку включати до складу
податкового кредиту відповідні суми
податку на додану вартість у періоді
отримання податкової накладної;
подання скарги на постачальника є
правом, а не обов'язком покупця.

Постановою Окружного
адміністративного суду м. Києва від 12
грудня 2013 року задоволено вказаний
позов. Визнано протиправним та
скасовано податкове
повідомлення-рішення Державної
податкової інспекції у Печерському
районі міста Києва від 20 вересня 2011
року № 000166.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням представник Державної
податкової інспекції у Печерському
районі ГУ Міндоходів у м. Києві -
Дяченко Юлія Вікторівна подала
апеляційну скаргу, в якій просить
скасувати постанову суду першої
інстанції як таку, що постановлена з
порушенням норм матеріального та
процесуального права, та ухвалити нову
постанову про відмову у задоволенні
даного позову.

До суду апеляційної інстанції всі
особи, які беруть участь в справі не
прибули, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
апеляційного розгляду.

Статтею 128 КАС України встановлено
наслідки неприбуття в судове засідання
особи, яка бере участь в справі.

Згідно до ч. 6 зазначеної вище статті
якщо немає перешкод для розгляду
справи у судовому засіданні, але
прибули не всі особи, які беруть участь
в справі, хоча і були належним чином
повідомлені про дату, час і місце
судового розгляду, суд має право
розглянути справу у письмовому
провадженні у разі відсутності потреби
заслухати свідка чи експерта.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, а також те, що до
суду апеляційної інстанції всі особи,
які беруть участь в справі не прибули,
хоча і були належним чином повідомлені
про дату, час і місце апеляційного
розгляду, відсутні клопотання про
розгляд справи за їх участю, колегія
суддів ухвалила про апеляційний
розгляд справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши правильність застосування
судом першої інстанції норм
законодавства України, колегія суддів
вважає, що апеляційну скаргу необхідно
залишити без задоволення, оскаржувану
постанову суду першої інстанції - без
змін з наступних підстав.

Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 198, п. 1 ч. 1 ст. 200 КАС
України суд апеляційної інстанції має
право залишити апеляційну скаргу без
задоволення, а постанову суду - без
змін, якщо визнає, що суд першої
інстанції правильно встановив
обставини справи та ухвалив судове
рішення з додержанням норм
матеріального і процесуального права.

Відповідно до ст. 195 КАС України рішення
суду першої інстанції підлягає
перегляду в апеляційному порядку в
межах апеляційної скарги.

Судом першої інстанції було
встановлено, що відповідачем проведено
документальну позапланову невиїзну
перевірку Товариства з обмеженою
відповідальністю "Торговий дім
"Хімпродекс" з питань достовірності
нарахування сум бюджетного
відшкодування податку на додану
вартість на розрахунковий рахунок за
грудень 2009 року.

За результатами перевірки складено акт
від 05 вересня 2011 року №142/0763/33152466, за
змістом якого перевіркою було
встановлено порушення позивачем
підпункту 7.4.1 пункту 7.4, підпунктів 7.7.1,
7.7.2 пункту 7.7 статті 7 Закону України
"Про податок на додану вартість",
внаслідок чого завищено заявлену суму
бюджетного відшкодування податку на
додану вартість за грудень 2009 року на
288199,00 грн. встановлено Зазначені
порушення в Акті перевірки
обґрунтовано наступним: до складу
податкового кредиту з податку на
додану вартість за червень та серпень
2009 року підприємство неправомірно
віднесло суми податку на підставі
податкових накладних, виписаних ТОВ
"Поділляагротранс" у квітні та травні
2009 року, оскільки, на думку відповідача,
право формування податкового кредиту
на підставі податкових накладних,
виписаних у попередніх звітних
періодах, виникає лише у разі надання
платником податків доказів, які б
підтверджували отримання податкових
накладних із запізненням (лист з
рекомендованим повідомленням про
вручення із відбитком календарного
поштового штемпеля), або подання скарги
на постачальника; однак позивач не
надав до перевірки доказів отримання
із запізненням податкових накладних
ТОВ "Поділляагротранс" чи доказів
подання скарг на постачальника.

На підставі висновків акта перевірки
відповідачем прийнято податкове
повідомлення-рішення № 000166, яким ТОВ
"Торговий дім "Хімпродекс" зменшено
суму бюджетного відшкодування з
податку на додану вартість за грудень
2009 року у розмірі 288199,00 грн. та
зобов'язано сплатити штрафні
(фінансові) санкції у розмірі 1890,00 грн.

Не погоджуючись з зазначеним
податковим повідомленням-рішенням,
позивач звернувся з даним позовом до
суду.

Задовольняючи даний позов суд першої
інстанції виходив з того, що вимоги
позивача є правомірними та
обгрунтованими, а тому підлягають
задоволенню.

Колегія суддів погоджується з таким
висновком суду першої інстанції та
вважає його обгрунтованим з огляду на
наступне.

Законом, що визначав платників податку
на додану вартість, об'єкти, базу та
ставки оподаткування, перелік
неоподатковуваних та звільнених від
оподаткування операцій, особливості
оподаткування експортних та імпортних
операцій, поняття податкової
накладної, порядок обліку, звітування
та внесення податку до бюджету на
момент формування позивачем спірного
податкового кредиту був Закон України
"Про податок на додану вартість".

Згідно з пунктом 1.7 статті 1 Закону
України "Про податок на додану
вартість"(який застосовувався до
спірних правовідносин на момент їх
виникнення), податковий кредит - це
сума, на яку платник податку має право
зменшити податкове зобов'язання
звітного періоду, визначена згідно з
цим Законом.

Відповідно до підпункту 7.4.1 пункту 7.4
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість", податковий кредит
звітного періоду визначається
виходячи із договірної (контрактної)
вартості товарів (послуг), але не вище
рівня звичайних цін, у разі якщо
договірна ціна на такі товари (послуги)
відрізняється більше ніж на 20
відсотків від звичайної ціни на такі
товари (послуги), та складається із сум
податків, нарахованих (сплачених)
платником податку за ставкою,
встановленою пунктом 6.1 статті 6 та
статтею 8-1 цього Закону, протягом
такого звітного періоду у зв'язку з:
придбанням або виготовленням товарів
(у тому числі при їх імпорті) та послуг з
метою їх подальшого використання в
оподатковуваних операціях у межах
господарської діяльності платника
податку; придбанням (будівництвом,
спорудженням) основних фондів
(основних засобів, у тому числі інших
необоротних матеріальних активів та
незавершених капітальних інвестицій в
необоротні капітальні активи), у тому
числі при їх імпорті, з метою
подальшого використання у виробництві
та/або поставці товарів (послуг) для
оподатковуваних операцій у межах
господарської діяльності платника
податку.

Підставою для нарахування податкового
кредиту, відповідно до підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" є податкова
накладна, яка видається платником
податку, який поставляє товари
(послуги), на вимогу їх отримувача.

За приписом підпункту 7.5.1 пункту 7.5
статті 7 Закону України "Про податок на
додану вартість" датою виникнення
права платника податку на податковий
кредит вважається дата здійснення
першої з подій: або дата списання
коштів з банківського рахунку платника
податку в оплату товарів (робіт,
послуг), дата виписки відповідного
рахунку (товарного чека) - в разі
розрахунків з використанням кредитних
дебетових карток або комерційних
чеків; або дата отримання податкової
накладної, що засвідчує факт придбання
платником податку товарів (робіт,
послуг).

З аналізу зазначених норм вбачається,
що визначальним фактором для
формування податкового кредиту
платником податку на додану вартість є
відповідність податкової накладної
порядку її заповнення та придбання
товарів і послуг з метою їх подальшого
використання в оподатковуваних
операціях у межах господарської
діяльності платника податку.

При цьому Закон України "Про податок на
додану вартість" пов'язує дату права
виникнення на податковий кредит або з
датою списання коштів в оплату
вартості товарів (послуг), або з датою
отримання відповідної податкової
накладної; Закон не встановлює
обов'язку платника податку формувати
податковий кредит за певний звітний
період на підставі податкових
накладних, складених виключно за такий
звітний період та не передбачає
обов'язку платника податку надавати
податковому органу будь-яких
документальних підтверджень отримання
від постачальників податкових
накладних саме в тому періоді, в якому
вони відображені.

Правова позиція по даному питанню
викладена в ухвалі Вищого
адміністративного суду України від 18
листопада 2013 року у справі № 2а-1582/12/2070.

Закон України "Про податок на додану
вартість" передбачає тільки один
випадок не включення до складу
податкового кредиту суми сплаченого
(нарахованого) податку у зв'язку з
придбанням товарів (послуг) - це
непідтвердження таких сум податковими
накладними чи митними деклараціями
(підпункт 7.4.5 пункту 7.4 статті 7).

Згідно з підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті
7 Закону України "Про податок на додану
вартість" платник податку зобов'язаний
надати покупцю податкову накладну, що
має містити зазначені окремими
рядками: а) порядковий номер податкової
накладної; б) дату виписування
податкової накладної; в) назву
юридичної особи або прізвище, ім'я та по
батькові фізичної особи,
зареєстрованої як платник податку на
додану вартість; г) податковий номер
платника податку (продавця та покупця);
д) місце розташування юридичної особи
або місце податкової адреси фізичної
особи, зареєстрованої як платник
податку на додану вартість; е) опис
(номенклатуру) товарів (робіт, послуг)
та їх кількість (обсяг, об'єм); є) повну
назву отримувача; ж) ціну продажу без
врахування податку; з) ставку податку
та відповідну суму податку у цифровому
значенні; и) загальну суму коштів, що
підлягають сплаті з урахуванням
податку.

Відповідно до вимог підпункту 7.2.4
пункту 7.2 статті 7 Закону України "Про
податок на додану вартість" право на
нарахування податку та складання
податкових накладних надається
виключно особам, зареєстрованим як
платники податку у порядку,
передбаченому статтею 9 цього Закону.

Судом першої інстанції було
встановлено, що ТОВ "Торговий дім
"Хімпродекс" в податковій декларації з
податку на додану вартість за грудень
2009 року в складі податкового кредиту
відобразив суми податку на додану
вартість сплачені (нараховані) ним, в
зв'язку з придбанням товарів у ТОВ
"Поділляагротранс" з метою подальшого
використання у межах господарської
діяльності.

Так, на підставі договору поставки від
01 січня 2009 року №01/01-ЖК та видаткових
накладних, датованих квітнем та
травнем 2009 року, ТОВ "Поділляагротранс"
поставило позивачу жирні кислоти
соапстоків (моно карбовані жирні
кислоти).

ТОВ "Поділляагротранс" виписало
протягом квітня, травня 2009 року ТОВ
"Торговий дім "Хімпродекс" податкові
накладні у тому числі на загальну суму
2215530,00 грн., у тому числі податок на
додану вартість - 369255,00 грн., які
оформлені належним чином та
відповідають вимогам встановленим
підпунктом 7.2.1 пункту 7.2 статті 7 Закону
України "Про податок на додану
вартість".

Також судом першої інстанції було
встановлено, що придбані у ТОВ
"Поділляагротранс" жирні кислоти
соапстоків у подальшому реалізовано
нерезидентам за межі митної території
України, що підтверджується
зовнішньоекономічними контрактами,
укладеними з компанією Nordische Futterfette Carroux
Polska. zo.o., вантажними митним
деклараціями та інвойсами, копії яких
знаходяться в матеріалах справи, тобто
з метою використання у межах
господарської діяльності.

Доводи відповідача про необхідність
подання ТОВ "Торговий дім "Хімпродекс"
скарги на постачальника є помилковими,
оскільки абзац другий підпункту 7.2.6
пункту 7.2 статті 7 Закону України, який
передбачає, що у разі відмови з боку
постачальника товарів (послуг) надати
податкову накладну або при порушенні
ним порядку її заповнення отримувач
таких товарів (послуг) має право додати
до податкової декларації за звітний
податковий період заяву зі скаргою на
такого постачальника, яка є підставою
для включення сум цього податку до
складу податкового кредиту, не є
імперативною нормою, а передбачає лише
право платника податку звернутися до
податкового органу зі скаргою і саме у
випадку відмови постачальника надати
податкову накладну.

Враховуючи викладене, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про те, що позивач правомірно
формував податковий кредит за грудень
2009 року, а висновки ДПІ у Печерському
районі м. Києва про порушення позивачем
норм Закону України "Про податок на
додану вартість" такими, що не
підтверджуються нормативно та
документально.

За таких підстав, податкове
повідомлення-рішення ДПІ у Печерському
районі м. Києва від 20 вересня 2011 року №
000166 є протиправним та підлягає
скасуванню.

Відповідно до частини другої статті 19
Конституції України органи державної
влади та органи місцевого
самоврядування, їх посадові особи
зобов'язані діяти лише на підставі, в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачені Конституцією та законами
України.

За таких обставин, колегія суддів
вважає правильним висновок суду першої
інстанції про наявність підстав для
задоволення позову.

Доводи апеляційної скарги
спростовуються вищевикладеним, а тому
вона задоволенню не підлягає.

За змістом ст. 159 КАС України судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

З урахуванням вищевикладеного,
колегія суддів дійшла висновку, що
судом першої інстанції правильно
встановлено обставини справи, судове
рішення ухвалено з додержанням норм
матеріального та процесуального права
і підстав для його скасування не
вбачається.

Керуючись ст. ст. 2, 159, 160, 195, 197, 198, 200, 205,
206, 211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів -

У Х В А Л И Л А:

Апеляційну скаргу представника
Державної податкової інспекції у
Печерському районі ГУ Міндоходів у м.
Києві - Дяченко Юлії Вікторівни -
залишити без задоволення, а постанову
Окружного адміністративного суду м.
Києва від 12 грудня 2013 року - без змін.

Ухвала набирає законної сили через
п?ять днів після направлення її копій
особам, які беруть участь у справі, та
може бути оскаржена протягом двадцяти
днів шляхом подачі касаційної скарги
безпосередньо до Вищого
адміністративного суду України.

Головуючий-суддя:
В.П. Мельничук

Судді:
Т.М. Грищенко

В.Е. Мацедонська

Головуючий суддя
Мельничук В.П.

Судді:
Грищенко Т.М.

Мацедонська В.Е.