Справа № 809/435/14
Суддя: Панікар І.В.
Дата ухвалення: 2014-03-20 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
ПОСТАНОВА

ІМЕНЕМ
УКРАЇНИ

"20" березня 2014 р.
Справа № 809/435/14

м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний
адміністративний суд у складі:

Судді Панікара І.В.

при секретарі Щербяк В.С.

за участю сторін:

представників позивача: Керкера В.Б.,
Халуса М.М.,

представника відповідача: Клим М.І.,

розглянувши у відкритому судовому
засіданні в приміщенні суду
адміністративну справу

за позовом: Державного підприємства
"Карпатське підприємство геодезії,
картографії та кадастру"

до відповідача: Територіальної
державної інспекції з питань праці в
Івано-Франківській області, в особі
заступника начальника відділу -
державного інспектора праці Середюк
Ярослави Зеновіївни

про визнання таким що неможе бути
виконано, не підлягає виконанню та
скасування припису №09-01-011/36-32 від 20.01.2014
року,-

ВСТАНОВИВ:

03.02.2014 року Державне підприємство
"Карпатське підприємство геодезії,
картографії та кадастру" (надалі -
позивач) звернулося до суду з
адміністративним позовом до
Територіальної державної інспекції з
питань праці в Івано-Франківській
області, в особі заступника начальника
відділу-державного інспектора праці
Середюк Ярослави Зеновіївни (надалі -
відповідач) про визнання таким що
неможе бути виконано, не підлягає
виконанню та скасування припису
№09-01-011/36-32 від 20.01.2014 року.

Позовні вимоги мотивовані наявністю
ряду фактичних обставин, що свідчили
про відсутність у позивача можливості
своєчасно провести розрахунки по
заробітній платі, однак не були
враховані відповідачем при винесенні
оскаржуваного припису, внаслідок чого,
просить суд визнати припис за №
09-01-011/36-32 від 20.01.2014 року таким, що не
може бути виконано, не підлягає
виконанню та скасувати його.

Представники позивача в судовому
засіданні позовні вимоги підтримали в
повному обсязі з підстав, викладених
безпосередньо в позовній заяві, окрім
того додатково пояснили, що причинами
несвоєчасної оплати праці працівникам
підприємства слугувала наявна
дебіторська заборгованість замовників
за виконані підприємством роботи. В
обгрунтування своєї позиції, надали
рішення Івано-Франківського міського
суду у справі № 344/1260/14-п про
адміністративне правопорушення за
частини 1 статті 41 КУпАП щодо керівника
ДП "Карпатське підприємство геодезії,
картографії та кадастру" Керкера В.Б.

Представник відповідача в судовому
засіданні позовні вимоги не визнала,
щодо задоволення адміністративного
позову заперечила з підстав наведених
в письмовому запереченні від 21.02.2014
року, що долучене до матеріалів справи.

Розглянувши матеріали
адміністративної справи, заслухавши
пояснення представників сторін,
дослідивши наявні та витребувані
докази, суд прийшов до переконання, що
позовні вимоги до задоволення не
підлягають виходячи з наступних
підстав.

Відповідно до частини 3 статті 2 КАС
України у справах щодо оскарження
рішень суб'єктів владних повноважень
адміністративні суди перевіряють чи
прийняті вони на підставі, у межах
повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією та законами України,
обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх
обставин, що мають значення для
прийняття рішення та з урахуванням
права особи на участь у процесі
прийняття рішення.

В судовому засіданні встановлено, що в
період з 17.01.2014 року по 20.01.2014 року
Територіальною державною інспекцією з
питань праці в Івано-Франківській
області на підставі доручення
прокуратури м. Івано-Франківська від
10.01.2014 року проведено позапланову
перевірку дотримання позивачем вимог
трудового законодавства, за
результатами проведення якої
відповідачем складено акт за № 09-01- 011/36
від 22.01.2014 року.

Згідно дослідженого змісту
вищевказаного акту перевірки
встановлено, що заробітна плата
працівникам підприємства, в порушення
позивачем частин 1, 2 статті 115 Кодексу
законів про працю України, частини 1
статті 24 Закону України "Про оплату
праці" виплачувалася не регулярно, не
через проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів та не до
сьомого числа наступного місяця. Так,
заробітну плату працівникам за жовтень
2013 року до 07.11.2013 року не виплачено, а
виплати проведено - 08.11.2013 року на суму -
65740,95 грн. та 15.11.2013 року на суму - 64897,92
грн. Заробітну плату працівникам за
листопад 2013 року до 07.12.2013 року не
виплачено, а виплати проведено - 20.12.2013
року на суму - 22937,08 грн., 24.12.2013 року на
суму - 39398,47 грн. та 27.12.2013 року на суму -
10171,36 грн. Станом на день перевірки, на
підприємстві має місце заборгованість
із виплати заробітної плати
працівникам на суму - 2495,94 грн. (частково
не виплаччена заробітна плата 5
працівникам підприємства за листопад
2013 року). Станом на 17.01.2014 року заробітну
плату за грудень 2013 року на суму - 97165,98
грн. до 07.01.2014 року не виплачено. ( а.с.
26-30).

За наслідками проведеної перевірки,
відповідачем винесено припис за №
09-01-011/36-32 від 20.01.2014 року на усунення
виявлених під час перевірки порушень,
яким приписано дотримуватись вимог
частин 1, 2 статті 115 Кодексу законів про
працю України, частини 1 статті 24 Закону
України "Про оплату праці"
законодавства. Заробітну плату на
підприємстві працівникам виплачувати
регулярно в робочі дні у строки,
встановлені колективним договором або
нормативним актом роботодавця, але не
рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється оплата. У
строк до 20 лютого 2014 року письмово
інформувати про виконання вимог
припису відповідача. (а.с. 31-32).

Надаючи правову оцінку
обґрунтованості вимог
адміністративного позову, суд виходив
із наступного правового регулювання
правовідносин, що склалися.

Діяльність Територіальної державної
інспекції з питань праці в
Івано-Франківській області
врегульована Конституцією, законами
України, актами Президента України та
Кабінету Міністрів України та іншими
нормативно - правовими актами
зареєстрованими у встановленому
Законом порядку.

Так, Указом Президента України від 6
квітня 2011 року N 386/2011 затверджено
Положення про Державну інспекцію
України з питань праці (надалі -
Положення), яким визначено основні
завдання та функції вказаного
державного органу

Зокрема, пунктами 1 та 7 Положення
визначено, що Державна інспекція
України з питань праці (Держпраці
України) є центральним органом
виконавчої влади, діяльність якого
спрямовується і координується
Кабінетом Міністрів України через
Віце-прем'єр-міністра України -
Міністра соціальної політики України,
а свої повноваження здійснює
безпосередньо та через свої
територіальні органи в Автономній
Республіці Крим, областях, містах
Києві та Севастополі.

Частиною 3 Положення встановлено, що
одним із основних завдань Держпраці
України є реалізація державної
політики з питань державного нагляду
та контролю за дотриманням
законодавства про працю, а згідно
частини 4 Положення, Держпраці України
у відповідності до покладених на неї
завдань здійснює державний нагляд та
контроль за додержанням
підприємствами, установами,
організаціями незалежно від форм
власності, виду діяльності,
господарювання, фізичними особами, які
використовують найману працю та працю
фізичних осіб, Радою міністрів
Автономної Республіки Крим, органами
виконавчої влади та органами місцевого
самоврядування (далі - роботодавці)
законодавства про працю з питань
трудових відносин, робочого часу та
часу відпочинку, нормування праці,
оплати праці, надання гарантій і
компенсацій, пільг для працівників, які
поєднують роботу з навчанням,
дотримання трудової дисципліни, умов
праці жінок, молоді, інвалідів, надання
пільг і компенсацій за важкі та
шкідливі умови праці.

Частиною 6 Положення передбачено право
Держпраці України, у межах покладених
на неї завдань, видавати в
установленому порядку роботодавцям,
суб'єктам господарювання, які надають
послуги з посередництва у
працевлаштуванні в Україні, здійснюють
наймання працівників для подальшого
виконання ними роботи в Україні в
іншого роботодавця, а також фондам
загальнообов'язкового державного
страхування, обов'язкові до виконання
приписи щодо усунення порушень
законодавства про працю, законодавства
про зайнятість населення,
законодавства про загальнообов'язкове
державне соціальне страхування щодо
призначення, нарахування та виплати
допомоги, компенсацій, надання
соціальних послуг та інших видів
матеріального забезпечення з метою
дотримання прав і гарантій
застрахованих осіб.

Визначення припису надано у статті 7
Закону Україні «Про основні засади
державного нагляду (контролю) у сфері
господарської діяльності» - як
обов'язкова для виконання у визначені
строки письмова вимога посадової особи
органу державного нагляду (контролю)
суб'єкту господарювання щодо усунення
порушень вимог законодавства. Припис
не передбачає застосування санкцій
щодо суб'єкта господарювання. Припис
видається та підписується посадовою
особою органу державного нагляду
(контролю), яка здійснювала перевірку.

У відповідності до вимог частин 1 та 2
статті 115 Кодексу законів про працю
України, заробітна плата виплачується
працівникам регулярно в робочі дні у
строки, встановлені колективним
договором або нормативним актом
роботодавця, погодженим з виборним
органом первинної профспілкової
організації чи іншим уповноваженим на
представництво трудовим колективом
органом (а в разі відсутності таких
органів - представниками, обраними і
уповноваженими трудовим колективом),
але не рідше двох разів на місяць через
проміжок часу, що не перевищує
шістнадцяти календарних днів, та не
пізніше семи днів після закінчення
періоду, за який здійснюється виплата.
У разі коли день виплати заробітної
плати збігається з вихідним, святковим
або неробочим днем, заробітна плата
виплачується напередодні.

Аналогічні вимоги щодо строків виплати
заробітної плати дублюються і нормою
частини 1 статті 24 Закону України «Про
оплату праці».

В судовому засідання представником
позивача не заперечувався факт
порушення термінів оплати праці перед
працівниками підприємства, а також
відсутності повного погашення
заборгованості станом на час розгляду
даної справи, однак ним зазначено, що
вказані обставини склалися не з його
вини як керівника, а внаслідок
нарощеної дебіторської заборгованості
замовників та надав як доказ рішення
Івано-Франківського міського суду у
справі № 344/1260/14-п про адміністративне
правопорушення за частиною 1 статті 41
КУпАП щодо керівника ДП "Карпатське
підприємство геодезії, картографії та
кадастру" Керкера В.Б.

Вищевказаною постановою суду від 05.03.2014
року, яка набрала законної сили 17.03.2014
року провадження по справі про
притягнення до адміністративної
відповідальності Керкера В.Б. за ч. 1 ст.
41 КУпАП закрито, у зв»язку з
відсутністю складу адміністративного
правопорушення, внаслідок відсутності
вини керівника у виникненні
заборгованості по виплаті заробітної
плати за листопад - грудень 2013 року.

З урахуванням вищенаведених
законодавчих положень, а також
фактичних обставин по справі, на
переконання суду, відповідач, діючи в
межах повноважень та у спосіб, що
передбачений Конституцією та законами
України, реалізовуючи свій обов»язок
спеціально уповноваженого органу
державного контролю з питань праці, з
урахуванням наявності обставин, що
свідчили про порушення на підприємстві
позивача строків виплати заробітної
плати, обґрунтовано виніс оскаржуваний
припис саме як письмову вимогу
посадової особи органу державного
нагляду (контролю) суб'єкту
господарювання щодо усунення порушень
вимог законодавства.

При цьому суд зазначає, що вимоги
такого припису щодо виплати заробітної
плати, а також письмового інформування
територіальної інспекції до 20 лютого
2014 року про хід його виконання, з точки
зору суду, абсолютно логічно
відповідають самій сутті такого
розпорядчого документу, а саме -
реагування збоку контролюючого органу
на виявлені порушення трудового
законодавства, і в жодному випадку не
можуть і не повинні залежати від їх
причин, оскільки наявність навіть
обґрунтованої причини не свідчить про
відсутність самого порушення, а може
бути тільки підставою для звільнення
від відповідальності, передумовою до
якої припис не покликаний стати.

Таким чином, підстав для скасування
оскаржуваного припису у суду немає, як
і не має підстав для визнання його
таким, що не може бути виконано чи
таким, що не підлягає виконанню, однак
уже з мотивів не вірно обраного
позивачем способу захисту свого
порушеного права, оскільки саме
визнання протиправним та скасування
рішення суб'єкта владних повноважень,
на думку суду, і є належним та достатнім
для цього шляхом, який, окрім того,
повністю узгоджується із
повноваженнями адміністративного суду
при вирішені справи, що визначені
статтею 162 Кодексу адміністративного
судочинства України.

На підставі статті 124 Конституції
України, керуючись статтаттями 158-163, 167
Кодексу адміністративного судочинства
України, суд ,-

ПОСТАНОВИВ:

В задоволенні позову відмовити.

Постанова може бути оскаржена в
апеляційному порядку. Відповідно до
статті 186 Кодексу адміністративного
судочинства України, апеляційна скарга
на постанову суду першої інстанції
подається протягом десяти днів з дня
отримання копії постанови.

Якщо суб'єкта владних повноважень у
випадках та порядку, передбаченому
частиною четвертою статті 167 КАС
України, було повідомлено про
можливість отримання копії постанови
суду безпосередньо в суді, то
десятиденний строк на апеляційне
оскарження постанови суду
обчислюється з наступного дня після
закінчення п'ятиденного строку з
моменту отримання суб'єктом владних
повноважень повідомлення про
можливість отримання копії постанови
суду.

Апеляційна скарга подається до
Львівського апеляційного
адміністративного суду через
Івано-Франківський окружний
адміністративний суд.

Постанова набирає законної сили в
порядку та строки встановлені статтею
254 Кодексу адміністративного
судочинства України.

Суддя: /підпис/
Панікар
І.В.

Постанова складена в повному обсязі
25.03.2014 року.