Справа № 810/6967/13-а
Суддя: Костюк Л.О.
Дата ухвалення: 2014-03-27 00:00:00+02
Юрисдикція: administrative

КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ
АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Справа: № 810/6967/13-а
Головуючий у 1-й інстанції:
Суддя-доповідач: Костюк Л.О.
ПОСТАНОВА

Іменем України

27 березня 2014 року
м. Київ

Київський апеляційний
адміністративний суд у складі колегії
суддів:

головуючого - судді Костюк Л.О.;

суддів: Твердохліб В.А., Троян
Н.М.;

розглянувши в порядку письмового
провадження в залі суду апеляційну
скаргу Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області на постанову
Київського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року у справі за адміністративним
позовом Фізичної особи - підприємця -
ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправною і скасування вимоги, -

В С Т А Н О В И Л А:

У грудні 2013 року, позивач звернувся до
Київського окружного
адміністративного суду з позовом до
Білоцерківської об'єднаної державної
податкової інспекції Головного
управління Міндоходів у Київській
області про визнання протиправною і
скасування вимоги. Свої позовні вимоги
мотивував тим, що оскаржувана вимога
про сплату боргу по єдиному внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування є незаконною,
оскільки позивач здійснює
підприємницьку діяльність за
спрощеною системою оподаткування і є
пенсіонером за віком, перебуває на
обліку в Управлінні Пенсійного фонду
України у Білоцерківському районі
Київської області. Враховуючи те, що
згідно з частиною четвертою статті 4
Закону України «Про збір та облік
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування»
фізичні особи - підприємці, в тому числі
ті, які обрали спрощену систему
оподаткування, звільняються від сплати
за себе єдиного внеску, позивач вважає,
що у нього відсутній обов'язок
сплачувати недоїмку з єдиного внеску.

Постановою Київського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року позов задоволено повністю.

Скасовано вимогу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області від
21.11.2013 року №Ф-1507 на суму 5463,87 грн.

Не погоджуючись з зазначеним судовим
рішенням, відповідач подав апеляційну
скаргу, в якій просить скасувати
постанову суду першої інстанції як
таку, що постановлена з порушенням норм
матеріального та процесуального права,
та прийняти нову, якою у задоволенні
позову відмовити повністю.

Підстави для проведення апеляційного
розгляду справи в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами визначено ст. 197 КАС
України.

За змістом ч. 1 вищезазначеної статті
суд апеляційної інстанції може
розглянути справу в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами, якщо справу може бути
вирішено на основі наявних у ній
доказів, у разі: 1) відсутності
клопотань від усіх осіб, які беруть
участь в справі, про розгляд справи за
їх участю; 2) неприбуття жодної з осіб,
які беруть участь у справі, у судове
засідання, хоча вони були належним
чином повідомлені про дату, час і місце
судового засідання; 3) подання
апеляційної скарги на рішення суду
першої інстанції, які прийняті у
порядку скороченого провадження за
результатами розгляду справ,
передбачених пунктами 1, 2 частини
першої статті 183-2 цього Кодексу.

З огляду на викладене та враховуючи те,
що справу можливо вирішити на основі
наявних у ній доказів, колегія суддів
вважає, що розгляд справи має бути
проведено в порядку письмового
провадження за наявними у справі
матеріалами відповідно до ч. 1 ст. 197 КАС
України.

Розглянувши доводи апеляційної скарги,
перевіривши матеріали справи та доводи
апеляційної скарги, колегія суддів
вважає, що апеляційна скарга підлягає
задоволенню, а постанова суду -
скасуванню з таких підстав.

Згідно зі ст.ст. 198 ч. 1 п. 3, 202 ч. 1 п.
4 КАС України, за наслідками розгляду
апеляційної скарги на постанову суду
першої інстанції суд апеляційної
інстанції скасовує її та ухвалює нове
рішення, якщо визнає, що судом першої
інстанції порушено норми
матеріального або процесуального
права, що призвело до неправильного
вирішення справи.

Проте, Колегія суддів не погоджується з
висновком суду першої інстанції щодо
задоволення позовних вимог, з огляду на
наступне.

Як встановлено судом першої інстанції,
ОСОБА_2 зареєстрована фізичною особою -
підприємцем, що підтверджується
Свідоцтвом про державну реєстрацію
фізичної особи-підприємця Серії НОМЕР_1

Позивач є пенсіонером за віком та
отримує пенсію за віком.

Відповідачем, 21.11.2013 року прийнято
вимогу №Ф-1507 про сплату боргу по
єдиному внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування у сумі
5463,87 грн.

Надаючи правову оцінку позовним
вимогам необхідно зазначити наступне.

Спеціальним нормативно-правовим актом,
який визначає правові та організаційні
засади забезпечення збору та обліку
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування, умови
та порядок його нарахування і сплати та
повноваження органу, що здійснює його
збір та ведення обліку, є Закон України
від 08.07.2010 року №2464-УІ «Про збір та
облік єдиного внеску на
загальнообов'язкове державне
соціальне страхування».

Згідно з п.1, ч.2 та ч.3 ст.6 Закону №2464,
платник єдиного внеску зобов'язаний,
зокрема, своєчасно та в повному обсязі
нараховувати, обчислювати і сплачувати
єдиний внесок.

Статтею 4 Закону №2464 визначено
суб'єктний склад платників єдиного
внеску на загальнообов'язкове державне
соціальне страхування.

Відповідно до п.4 ст. 4 Закону №2464,
окремо виділено таку категорію
платників, як фізичні особи -
підприємці, в тому числі ті, які обрали
спрощену систему оподаткування.

Виключні підстави для звільнення
фізичних осіб - підприємців, в тому
числі тих, які обрали спрощену систему
оподаткування від обов'язку по сплаті
єдиного внеску закріплено ч.4 ст.4
Закону №2464, де зазначено, що такі особи
звільняються від сплати за себе ЄСВ,
якщо вони є пенсіонерами за віком або
інвалідами та отримують відповідно до
закону пенсію або соціальну допомогу.
Такі особи можуть бути платниками
єдиного внеску виключно за умови їх
добровільної участі у системі
загальнообов'язкового державного
соціального страхування.

З аналізу даної норми випливає, що нею
визначено дві умови звільнення
платника від сплати ЄСВ: - наявність у
особи статусу пенсіонера за віком або
інваліда; - факт отримання відповідно
до закону пенсії або соціальної
допомоги.

Тобто, критерієм звільнення від сплати
ЄСВ, разом з фактом отримання пенсії, є
наявність у особи, яка обрала спрощену
систему оподаткування, статусу
пенсіонера за віком, що встановлюється
за відповідності умовам, визначеним
законом, зокрема досягнення віку, після
якого вона має право на призначення
відповідної пенсії.

Згідно із ст.1 Закону України від 09.07.2003
року №1058 «Про загальнообов'язкове
державне пенсійне страхування (із
змінами та доповненнями), пенсіонер - це
особа, яка відповідно до цього Закону
отримує пенсію, довічну пенсію, або
члени її сім'ї, які отримують пенсію в
разі смерті цієї особи у випадках,
передбачених цим Законом.

Відповідно з абз.7 ч.2 ст. 5 Закону №1058
виключно цим Законом визначаються
умови набуття права та порядок
визначення розмірів пенсійних виплат.

Законом №1058 передбачені такі види
пенсійних виплат, як пенсія за віком,
пенсія по інвалідності внаслідок
загального захворювання (у тому числі
каліцтва, не пов'язаного з роботою,
інвалідності з дитинства) та пенсія у
зв'язку з втратою годувальника.
Відповідно до ст. 26 Закону №1058, особи
мають право на призначення пенсії за
віком після досягнення віку 60 років та
за наявності страхового стажу не менше
15 років.

Відповідно до п.16 розділу XV Закону №1058,
до приведення законодавства України у
відповідність із цим Законом закони
України та інші нормативно-правові
акти застосовуються в частині, що не
суперечить цьому Закону.

Але, відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796,
особам, які працювали або проживали на
територіях радіоактивного
забруднення, пенсії надаються із
зменшенням пенсійного віку,
встановленого для одержання державних
пенсій. При цьому відповідне зниження
пенсійного віку, передбачене цією
статтею, застосовується також до
завершення періоду збільшення віку
виходу на пенсію до 1 січня 2022 року.
Призначення та виплата пенсій названим
категоріям провадиться відповідно до
Закону №1058 і цього Закону.

В даному випадку позивачу призначена
пенсія за віком із застосуванням ст.55
Закону №796.

Отже, позивач не є пенсіонером за віком
в розумінні п.4 ч.1 ст.4 Закону №2464, а є
платником ЄСВ та законом не звільнений
від його сплати.

Відповідно до абз.1 ч. 8 ст. 9 Закону №2464,
платники єдиного внеску, зазначені у
пункті 4 частини першої статті 4 цього
Закону, зобов'язані сплачувати єдиний
внесок, нарахований за календарний рік,
до 10 лютого наступного року, крім
фізичних осіб-підприємців, які обрали
спрощену систему оподаткування, та
членів сімей таких осіб, які беруть
участь у провадженні ними
підприємницької діяльності, які
сплачують єдиний внесок, нарахований
за календарний квартал, до 20 числа
місяця, що настає за кварталом, за який
сплачується єдиний внесок.

Згідно п.6 ч.1 ст.1 Закону №2464, недоїмка -
сума єдиного внеску, своєчасно не
нарахована та/або не сплачена у строки,
встановлені цим Законом, обчислена
територіальними органами Пенсійного
фонду України у випадках, передбачених
цим Законом.

Відповідно до ч.4 ст. 25 Закону №2464, орган
доходів і зборів у порядку, за формою та
у строки, встановлені центральним
органом виконавчої влади, що
забезпечує формування та реалізує
державну податкову і митну політику,
надсилає платникам єдиного внеску, які
мають недоїмку, вимогу про її сплату.

Платник єдиного внеску зобов'язаний
протягом десяти робочих днів з дня
надходження вимоги про сплату недоїмки
сплатити суми недоїмки та штрафів
разом з нарахованою пенею.

Порядок адміністрування ЄСВ, механізм
дій контролюючих органів стосовно
стягнення недоїмки та процедуру
винесення вимоги про сплату боргу
(недоїмки) з ЄСВ визначено Інструкцією
про порядок нарахування і сплати
єдиного внеску на загальнообов'язкове
державне соціальне страхування (наказ
Міндоходів України від 09.09.2013 року №455,
зареєстрований в Мін'юсті України
19.09.2013 року за №1622/24154).

Таким чином, Білоцерківською ОДПІ було
сформовано та направлено на адресу
позивача спірну вимогу про сплату
боргу (недоїмки) №Ф-1507 від 21.11.2013 року,
яка була одержана останнім в день
винесення наручно.

Відповідно до статті 19 Конституції
України, органи державної влади та
органи місцевого самоврядування, їх
посадові особи зобов'язані діяти лише
на підставі, в межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України.

Згідно з ч. 3 ст. 2 КАС України, у справах
щодо оскарження рішень, дій чи
бездіяльності суб'єктів владних
повноважень адміністративні суди
перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони:
на підставі, у межах повноважень та у
спосіб, що передбачені Конституцією та
законами України; з використанням
повноваження з метою, з якою це
повноваження надано; обґрунтовано,
тобто з урахуванням усіх обставин, що
мають значення для прийняття рішення
(вчинення дії); безсторонньо
(неупереджено); добросовісно;
розсудливо; з дотриманням принципу
рівності перед законом, запобігаючи
несправедливій дискримінації;
пропорційно, зокрема з дотриманням
необхідного балансу між будь-якими
несприятливими наслідками для прав,
свобод та інтересів особи і цілями, на
досягнення яких спрямоване це рішення
(дія); з урахуванням права особи на
участь у процесі прийняття рішення;
своєчасно, тобто протягом розумного
строку.

Згідно з частиною першою статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, кожна сторона повинна довести
ті обставини, на яких ґрунтуються її
вимоги та заперечення, крім випадків,
встановлених статтею 72 цього Кодексу.

Відповідно до частини другої статті 71
Кодексу адміністративного судочинства
України, в адміністративних справах
про протиправність рішень, дій чи
бездіяльності суб'єкта владних
повноважень обов'язок щодо доказування
правомірності свого рішення, дії чи
бездіяльності покладається на
відповідача, якщо він заперечує проти
адміністративного позову.

Отже, відповідачем, з урахуванням всіх
встановлених фактичних обставин по
справі та вимог законодавства,
доведено правомірність своїх дій.

Зі змісту ст. 159 КАС України, судове
рішення повинно бути законним і
обґрунтованим. Законним є рішення,
ухвалене судом відповідно до норм
матеріального права при дотриманні
норм процесуального права,
обґрунтованим - ухвалене судом на
підставі повного та всебічного
з'ясування обставин в адміністративній
справі, підтверджених доказами,
дослідженими в судовому засіданні.

Таким чином, оскільки суд першої
інстанції не повно встановив обставини
у справі, його висновки не відповідають
обставинам справи, судове рішення
ухвалене з порушенням норм
матеріального права, тому постанова
Київського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року підлягає скасуванню.

Керуючись ст.ст. 2, 160, 167, 195, 196, 198, 202, 205, 207,
211, 212, 254 Кодексу адміністративного
судочинства України, колегія суддів, -

П О С Т А Н
О В И Л А:

Апеляційну скаргу Білоцерківської
об'єднаної державної податкової
інспекції Головного управління
Міндоходів у Київській області -
задоволити.

Постанову Київського окружного
адміністративного суду від 20 січня 2014
року - скасувати.

У задоволенні адміністративного
позову Фізичної особи - підприємця -
ОСОБА_2 до Білоцерківської об'єднаної
державної податкової інспекції
Головного управління Міндоходів у
Київській області про визнання
протиправною і скасування вимоги -
відмовити.

Постанова набирає законної сили з
моменту її проголошення, проте на неї
може бути подана касаційна скарга до
Вищого адміністративного суду України
протягом двадцяти днів з дня складення
цієї постанови у повному обсязі, тобто
з 01 квітня 2014 року.

Головуючий суддя:

Судді:

Головуючий суддя

Костюк Л.О.

Судді:

Твердохліб В.А.

Троян Н.М.